Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач 16.09.2025 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 328 570 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником автомобіля BMW 535d, номерний знак [NUMBER] . Позивач 08.11.2024 поїхав у відрядження до м.Києва і на прохання відповідачки залишив їй свій автомобіль у користування. Однак, 08.11.2024 через півтори годин після передачі авто зателефонувала відповідачка і повідомила, що під час паркування за адресою: [ADDRESS] , вона не впоралась з керуванням і потрапила в ДТП, шляхом наїзду на дерево, в результаті чого автомобіль зазнав значних ушкоджень. Позивач зателефонував своєму керівнику [PERSON] та попросив прибути за адресою ДТП та в разі необхідності надати допомогу [PERSON] . Також позивач попросив під`їхати знайомого [PERSON] з метою оцінки масштабу пошкоджень. Після прибуття знайомих позивача [PERSON] разом з її знайомим було відправлено у лікарню, оскільки вона отримала ушкодження спричинені спрацюванням подушок безпеки. Після повернення позивача з відрядження автомобіль було відремонтовано і вартість відновлювального ремонту склала 328 570 грн. Відповідачка не заперечує своєї вини та обіцяла відшкодувати шкоду трохи згодом через труднощі. На підтвердження своєї вини відповідачка склала розписку, якою добровільно зобов`язалась відшкодувати 6 000 дол. США до 15.06.2025. Однак, відповідачка не приступила до виконання зобов`язань, кошти не відшкодувала, тому позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.09.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 20.10.2025. До суду 09.10.2025 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях та приватних документах, несумісних між собою і не підтверджують ані факту та обставин ДТП саме за участі відповідачки, ані протиправності її поведінки, ані причинного зв`язку, ані розміру шкоди, ані справності автомобіля до події. Позивачем не доведені обов`язкові елементи складу деліктної відповідальності. Поліція на місце не викликалась, позивач не був очевидцем подій, фотофіксація автомобіля в розібраному вигляді на СТО не підтверджує масштабу ушкоджень саме від заявленої події, також не підтверджує особу водія. Надані позивачем докази не підтверджують доцільність та необхідність виконаних робіт та оплату послуг, тому не доведено, що позивач поніс заявлені витрати. Представник позивача [PERSON] 14.10.2025 подала до суду відповідь на відзив у якій вказує, що [PERSON] в ході листування з позивачем не заперечувала факт пошкодження автомобіля, а навпаки визнавала обов`язок компенсувати збитки. Шкода завдана лише автомобілю позивача, що не вимагає, щоб факт пошкодження автомобіля обов`язково був оформлений поліцією. Позивач додав фото зроблені на місці ДТП, що підтвердять свідки. Вартість ремонтних робіт склала 328 570 грн. Відповідач не заявляє про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення розміру завданого збитку та не надає доказів, що зафіксовані в актах виконаних робіт ремонті роботи є такими, що не зумовлені ДТП. Розписка складена відповідачкою без примусу у якій вона самостійно визначила вартість, яку зможе відшкодувати за причинену шкоду. Ухвалою від 16.10.2025 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник відповідача [PERSON] 20.10.2025 подав до суду заперечення на відповідь на відзиву у яких вказав, що розписка не трансформує спір у борговий, а позивачу необхідно доказати всі елементи для деліктної відповідальності, чого позивачем не зроблено. Особи, які допитані адвокатом прибули до місця вже після події і не були її очевидцями. У зв`язку з отримання повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією працівників та відвідувачів суду, розгляд справи у підготовчому засіданні 20.10.2025 відкладено на 17.11.2025. У підготовчому засіданні 17.11.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , який брав участь у засіданні в режимі відеоконференції, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків, прийнято відзив, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив. В результаті проведеного підготовчого засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 25.12.2025. Розгляд справи у судовому засіданні 25.12.2025 відкладено на 04.02.2026 у зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду. У судовому засіданні 04.02.2026 розгляд справи відкладено на 03.03.2026 у зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду. Ухвалою від 03.03.2026 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні 03.03.2026 проведеному за участі представника позивача [PERSON] , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, оскільки у відповідача є інший адвокат, який ознайомлений з матеріалами справи. Представник позивача повідомив, що з`явився лише один свідок, тому просив залишити без розгляду клопотання про допит іншого свідка [PERSON] . У засіданні було допитано свідка [PERSON] . Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом доставлення повістки до електронного кабінету її представника [PERSON] . Звертаючись до суду з заявою про ознайомлення та відкладення розгляду справи представник [PERSON] [PERSON] вказала про необхідність підготовки правової позиції, однак відзив долучений до справи, а представник відповідачки [PERSON] , як і сама [PERSON] не повідомляли про припинення договору про надання правової допомоги. Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд перейшов до стадії проголошення рішення та повідомив, що оголошення рішення суду відбудеться 13.03.2026 об 11:30 год. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах законне вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 08 листопада 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля BMW 535D, номерний знак [NUMBER] . [PERSON] є власником автомобіля BMW 535D, номерний знак [NUMBER] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] був відряджений з 08 по 09 листопада 2024 року до м.Києва та Київської області, що підтверджується наказом Національного антикорупційного бюро України №2518-Н від 12.11.2024 (а.с.8). Свідок [PERSON] приведений до присяги, у судовому засіданні пояснив, що приїхав на прохання [PERSON] на місце дорожньо-транспортної пригоди, де зустрів [PERSON] , яка повідомила, що переплутала педалі і замість заїхати в арку в`їхала в дерево, дівчинка перебувала в шоковому стані, але почувала себе нормально. Через пару хвилин як під`їхав свідок, [PERSON] покинула місце ДТП зі своїм знайомим, а свідок [PERSON] зі своїм товаришем викликали евакуатор. Свідок підтвердив, що фотографії додані до позову зображають автомобіль позивача після в`їзду в дерево, як його було виявлено свідком на місці, тобто всі пошкодження утворилися внаслідок ДТП. Також свідок на запитання представника позивача повідомив, що [PERSON] на місці ДТП підтвердила, що саме вона керувала транспортним засобом. Крім того, свідок зазначив, що йому добре знайомий автомобіль позивача та який напередодні не мав візуальних пошкоджень. Автомобіль BMW, світлина якого з місця ДТП знаходиться на 9 та 10 аркуші справи, належить позивачу та перебував під керування [PERSON] , яка повідомила [PERSON] , що переплутала педалі, тому в`їхала в дерево. Згідно акту наданих послуг №АНП 26/01/2025 по ремонту автомобіля, складеного ФОП [PERSON] 26.01.2025 загальна вартість ремонтних робіт автомобіля BMW 535D складає 328 570 грн. Роботи виконані в повному обсязі (а.с.17-18). У рахункуфактурі №INV-9 від 26.01.2025 визначений перелік проведених робіт на загальну суму 328 570 грн (а.с.19-21). Додані до позову відеозаписи пошкоджень автомобіля зроблені свідком [PERSON] , де зафіксовано, що автомобіль пошкоджено внаслідок недбалого керування [PERSON] . [PERSON] 28.05.2025 склала розписку, якою підтвердила вона керувала автомобілем позивача - BMW 535D, номерний знак [NUMBER] , втратила керування та здійснила наїзд на дерево, внаслідок чого завдано значеної шкоди транспортному засобу (а.с.22). Як правильно вказує представник відповідача, така розписка не є підставою для її відповідальності, проте розпискою також підтверджується факт керування [PERSON] автомобілем позивача та завдання йому шкоди, внаслідок наїзду на дерево. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.( ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц. У постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц (провадження № 61-20728св19), від 18 березня 2020 року в справі № 328/2750/18 (провадження № 61-13747св19), від 29 квітня 2020 року в справі № 638/1557/18 (провадження 61-3954св19), від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 (провадження № 61-12514св21) зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Відтак, спричинення шкоди [PERSON] , яка керувала автомобілем та не справилась з керуванням та в`їхала в дерево підтверджується наданою суду перепискою, розпискою та показаннями свідка. Тобто, наявність пошкоджень автомобіля, який належить позивачу, вина [PERSON] у завданні шкоди підтверджується матеріалами справи. Розмір ремонтних робіт автомобіля, необхідність яких спричинена винною поведінкою [PERSON] підтверджується актом наданих послуг та рахунком-фактурою. Як вказує відповідач поліція не викликалася на місце ДТП, однак відсутність фіксування факту наїзду на дерево залежало не лише від волі позивача, але і від волі відповідачки, яка керувала транспортним засобом. Відсутність фіксування факту ДТП поліції та відсутність постанови про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності не є підставою звільнення [PERSON] від відповідальності, адже склад для настання деліктної відповідальності підтверджується матеріалами справи. Матеріалами справи підтверджується вина [PERSON] у заподіянні шкоди майну [PERSON] , а саме транспортному засобу BMW 535D, номерний знак [NUMBER] , шляхом наїзду на дерево. З врахуванням встановлених обставин, досліджених доказів та аналізуючи пояснення учасників справи та свідка, суд вважає, що підтверджується наявність шкоди, протиправність поведінки [PERSON] , яка своїми діями спричинала пошкодження автомобіля [PERSON] , є доведеною вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої автомобіль позивача зазнав механічного пошкодження, презумпція вини відповідачки не спростована. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи. Відповідно положень статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Відтак, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову у даній справі, сплачений позивачем судовий збір при звернені до суду з позовом у сумі 3 286 гривень (платіжна інструкція від 13.09.2025), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved