Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт належності їй договору дарування, посвідченого 22 квітня 1998 року та зареєстрованого в реєстрі за № 497, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування своєї заяви заявниця посилається на те, що вона є власницею 1/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за вищевказаною адресою. [PERSON] звернулася до Центру надання адміністративних послуг в м. Коломия з метою отримання компенсації за нерухоме майно, яке пошкоджено внаслідок повномасштабної військової агресії російської федерації проти України. При огляді поданих документів встановлено, що у вищезгаданому договорі дарування допущено помилку та не вірно зазначено прізвище заявниці « [PERSON] » замість « [PERSON] », що суперечить відомостям зазначеним у паспорті. По причині того, що у вищевказаному документі допущено помилку, заявниця не може реалізувати своє право на належне їй житло. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 06 січня 2026 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року та 04 березня 2026 року до участі у справі залучено заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] . В судове засідання заявниця та її представник не з`явився, 13 березня 2026 року представник заявника подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її та заявниці участі. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви в яких просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Не заперечують проти задоволення заявлених вимог. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 липня 2008 року заявниці Середино-Будським РВ УМВС України в Сумській області видано паспорт громадянина України серії № [NUMBER] , в якому її прізвище зазначено « [PERSON] », дата народження [INFO] (а.с.4). З витягу реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). 17 січня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків [NUMBER] . Згідно довідки від 10 квітня 22 року № 2616-7000538953 встановлено, що [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . 01 вересня 2022 року [PERSON] видано пенсійне посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] . 22 квітня 1998 року між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] , укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом С-Будської держвної нотріальної контори Вялковою С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 497, відповідно до якого [PERSON] прийняла у дар 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом С-Будської державної нотаріальної контори Вялковою С.І., 03 грудня 1996 року за реєстром № 1820, на 21/50 частини житлового будинку загальною жилою площею 48,9 кв.м з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] (а.с.9). Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру нотаріусів встановлено, що [PERSON] припинила приватну нотаріальну діяльність 01.11.2023 року. 12 листопада 2025 року заявниця звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно та їй було відмолено у проведенні реєстраційної дії. При розгляді заяви про державну реєстрацію прав та доданого до неї договору дарування від 22.04.1998 року № 497 державним реєстратором було встановлено невідповідність у прізвищі заявниці та обдарованої особи. У заяві зазначено прізвище « [PERSON] », а у договорі дарування « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту шостого частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів ,якщо; згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язуєтеся з наступнім вирішенням спору про право. Судом встановлено, що внаслідок граматичної помилки у договорі дарування було написано прізвище заявниці « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Те, що прізвище заявниці в договорі дарування вказано невірно, випливає з того, що у всіх наявних документах на її ім`я воно значиться « [PERSON] ». На те, що зазначена в договорі дарування і заявниця є однією і тією ж особою вказує і адреса будинку, який відчужується за договром дарування і у якому зареєстрована заявниця. Встановлення зазначеного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки надасть можливість усунути перешкоди в реалізації нею права на володіння та користування належним їй майном. За наведених обставин, заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved