Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

02.03.2026 року позивачка звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що 12.08.2006 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у міському Відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2613. У даному шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] .. Упродовж їхнього спільного проживання сімейне життя почало поступово погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, уже достатньо тривалий час вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та й узагалі не мають спільних інтересів, відтак збереження шлюбу вважає неможливим. Просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12.08.2006 у міському відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2613, визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з нею, а також залишити за нею її шлюбне прізвище [PERSON] . 09.03.2026 року позивач подала суду клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, оскільки між сторонами відсутній спір у цьому питанні. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 09.03.2026 подала в суд письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Вимоги позову в частині розірвання шлюбу підтримує, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, 13.03.2026 подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області в підготовче засідання не з`явилася, подала 17.03.2026 заяву про розгляд справи у її відсутності, при цьому наголошує, що [PERSON] не заперечив проти проживання дитини з матір`ю, відтак спір між сторонами відсутній. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи. Беручи до уваги письмові заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 12.08.2006 уклали шлюб, який зареєстрували у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2613 (а.с.5). В даному шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (а.с.6), та син [PERSON] , [INFO] , (а.с.7). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] від 17.03.2026, складеного комісією Зиноводівської сільської ради Львівської області за участю представників служби у справах дітей, діти проживають в рідній сім`ї в будинку [ADDRESS] (а.с.29). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Так, згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У свою чергу підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст.112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, тривалий час вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, на даний час обоє з подружжя не бажають збереження шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони обоюдно не мають наміру зберігати шлюб, надання терміну для примирення не бажають, а тому суд не вбачає підстав для збереження шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожної із сторін, а тому згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) є всі підстави для розірвання шлюбу. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з наведеним є підстави для залишення позивачці за її клопотанням її шлюбного прізвища [PERSON] . Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що заяву про залишення позову без розгляду в частині визначення місця проживання дитини позивач подала до початку розгляду справи по суті, залишення позовних вимог без розгляду з її ініціативи не порушує нічиїх прав чи охоронюваних законом інтересів, суд вважає, що позов в частині визначення місця проживання дитини слід залишити без розгляду. Частиною 1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] визнав позов [PERSON] до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», є підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що становить 665 грн. 60 коп. Іншу частину судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у зв`язку із задоволенням цієї позовної вимоги слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved