Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 1194559,01 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 квітня 2024 року позивачка прийнята за основним місцем роботи на посаду головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ», 01 квітня 2025 року була звільнена з посади за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України, однак на день звільнення розрахунок з нею проведений не був. Згідно з довідкою від 01 квітня 2025 року заборгованість по заробітній платі з вирахуванням податків і зборів за січень 2025 року становить 220 000,00 грн., за лютий 2025 року - 220 000,00 грн., за березень 2025 року - 119 166,54 грн. та за квітень 2025 року - 154 873,11 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку - 129 360,39 грн.), а загалом - 714 039,65 грн. Також, враховуючи, що на день звернення з позовом до суду з позивачкою не було проведено розрахунку, вона відповідно до ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмір 13 347,76 грн. (середньоденна заробітна плата) без вирахування податків і зборів за кожний робочий день затримки розрахунку, а загалом за період з 02 квітня 2025 року по 21 травня 2025 року за 36 робочих днів - 480 519,36 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 23 травня 2025 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12 червня 2025 року. 12 червня 2025 року підготовче засідання відкладено на 31 липня 2025 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 серпня 2025 року. 27 серпня 2025 року розгляд справи відкладено на 02 жовтня 2025 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2025 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату [PERSON] (код РНОКПП: [NUMBER] ) за період з січня 2025 року по квітень 2025 року. 11 вересня 2025 року представник відповідача - адвокат Бузівська Наталя Миколаївна подала пояснення, у яких зазначила, що відповідач взагалі не здійснює господарську діяльність, оскільки ухвалами Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ», на майно Товариства шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, а саме на вантажні вагони, на транспортні засоби, нерухоме майно, на великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування: Також у березні 2025 року арештоване майно передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. 01 жовтня 2025 року представник відповідача подав пояснення, у яких крім цього вказав, що на момент розгляду справи по суті сума заборгованості по заробітній платі може бути іншою (або можете бути взагалі сплаченої відповідачем у повному обсязі), а відповідач не міг надати відповідні докази та актуальну суму розміру заробітної плати з наведених вище поважних причин. Відповідач наголошує, що взагалі не визнає існування боргу по заробітній платі у розмірі 714 039,65 грн., а довідка про розмір заборгованості відповідача перед позивачем, надана ним до матеріалів справи, підтверджує лише ті обставини, що вказана у ній сума 714 039,65 грн. - це сума по заробітній платі, яка існувала на момент звільнення позивача, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплачену заробітної плати у розмірі 714 039,65 грн. у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин та розміру заробітної плати. Відповідач також вважає, що сума компенсації за затримку при розрахунку у розмірі 480 519,36 грн. є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця. З огляду на викладене просить суд враховати очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача. Відповідач вважає, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідає обставинам цієї справи, буде сума у розмірі 5 000,00 грн. враховуючи повне зупинення господарської діяльності Відповідача з 01 квітня 2025 року. Відповідач також, зважаючи на наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а саме повне зупинення господарської діяльності відповідача з 01 квітня 2025 року, вважає, що є підстави на надання відповідачу відстрочки сплати суми за рішенням суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, на шість місяців з дня винесення рішення по справі. 02 жовтня 2025 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Мицик Ю.С. на лікарняному, розгляд справи відкладено на 03 листопада 2025 року. 02 жовтня 2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких позивач вважає твердження відповідача про недоведеність розміру заборгованості безпідставним, адже, враховуючи принцип змагальності судового процесу, саме відповідач має довести факт відсутності в нього заборгованості по виплаті заробітної плати, надавши докази проведення розрахунків. Щодо суми середнього заробітку, позивач вказує, що існуючий період прострочення та, відповідно, розмір середнього заробітку, що підлягатиме стягненню з відповідача в повній мірі корелюється з його недобросовісною поведінкою, що виражається в затягуванні строків проведення розрахунків. Вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність господарської діяльності Відповідача та, як наслідок, відсутність фінансової можливості проводити вчасно розрахунки, посилання на арешт активів, як на обставину, що зумовлює несвоєчасність розрахунків, оскільки з долучених судових ухвал вбачається, що арештоване лише нерухоме майно, транспортні засоби, залізничні вагони та спецтехніка Відповідача, натомість щодо інших товарно-матеріальних цінностей (продукція, товари на складі, обладнання, кошти на рахунках, дебіторська заборгованість тощо) жодних обмежень не було застосовано і згідно з поданою фінансовою звітністю відповідача за І квартал 2025 року він володів: готовою продукцією на суму 25 287,1 тис. грн.; грошовими коштами в сумі 222,2 тис. грн.; дебіторською заборгованістю - 14 910,5 тис. грн.; іншими оборотними активами - 3 053,8 тис. грн., а отже мав достатньо ресурсів без врахування основних засобів для того, щоб сплатити заборгованість по заробітній платі, не доводячи справу до судового розгляду. Також згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргів з відповідача в період з 18 червня 2025 року по 11 липня 2025 року були завершені в зв`язку з їх фактичним виконанням. Отже, на переконання позивача, вищевикладені факти свідчать, що існування заборгованості по заробітній платі тривалий проміжок часу та, як наслідок, сума нарахованої компенсації за несвоєчасне проведення розрахунку, є наслідками свідомих дій відповідача спрямованих на затягування проведення розрахунків зі звільненим працівником. 03 листопада 2025 року відкладено розгляд справи на 24 листопада 2025 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. 04 листопада 2025 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 17 листопада 2025 року третя особа подала письмові пояснення, у яких зазначила, що приймаючи активи в управління, АРМА самостійно не управляє ними, натомість обирає професійного управителя конкретним типом активу і передає йому актив в управління, контролює діяльність з управління, або ж передає актив на реалізацію, якщо він підлягає реалізації відповідно до Закону. Саме ухвала про арешт активів є тим самим рішенням органу судової влади, яке тимчасово позбавляє власника відповідних прав. Чинним законодавством не передбачено процедури, механізму чи іншої можливості, за яких АРМА може стати кредитором чи боржником у зобов`язаннях власника активів за будь-якими правочинами та перед будь- якими третіми особами. У зв`язку із цим, будь-які правочини (договори), укладені власником активу з третіми особами, не мають жодної зобов`язальної сили для АРМА та/або обраного ним професійного управителя. У зв`язку з відрахуванням судді Мицик Ю.С. зі штату Дарницького районного суду міста Києва розпорядженням керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва № 110 від 04 грудня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл справи. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2025 року справу передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року прийнято справу № 753/10387/25 до провадження та призначено її до судового розгляду по суті на 03 березня 2026 року. 02 березня 2026 року відповідач подав клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи №753/10387/25 та надати відповідачу додатковий час для надання до суду додаткових доказів - доказів сплати відповідачем позивачу заробітної плати. У судовому засіданні 03 березня 2026 року суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача. 03 березня 2026 року суд розглянув справу по суті і відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 березня 2026 року. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов таких висновків. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] згідно з наказом №1-К/ТР від 28 березня 2024 року з 01 квітня 2024 року була прийнята на посаду головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальності «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ». 01 квітня 2025 року [PERSON] звільнена з посади за на підставі частини першої статті 36 КЗпП України відповідно до наказу ТОВ «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» від 01 квітня 2025 року № 196-К/ТР. З вказаного наказу слідує, що [PERSON] нараховано компенсацію щорічної основної відпустки за 24 календарних дні. Відповідно до частини першої статті 47КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідач не здійснив з позивачем, яка була присутня на роботі, розрахунку в день звільнення та не виплатив усі належні [PERSON] кошти. Згідно із Довідкою про заборгованість по виплаті заробітної плати станом на 01 квітня 2025 року розмір невиплаченої позивачеві заробітної плати за січень - квітень 2025 року становить 927 324,23 грн. до вирахування податків та зборів і 714 039,65 грн. після їх вирахування, в тому числі і компенсація за невикористану відпустку - 129 360,39 грн. Відповідач доказів проведення розрахунку з позивачем не надав. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Суд враховує, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Обчислення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 цього Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Згідно з довідкою про доходи № 00000047 заробітна плата позивачки у лютому 2025 року становила 285 714,285 грн., у березні - 154 761,75 грн., середньоденна заробітна плата складає 13 147,76 грн. З огляду на викладене за період з 02 квітня 2025 року по 21 травня 2025 року середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 480 519,36 грн. (13 347,76 (середньоденний заробіток) х 36 робочих дні). У цій справі як на поважні причини, з яких він не провів з позивачем відповідний розрахунок при звільненні, відповідач посилався на те, що він не здійснює господарську діяльність внаслідок накладення Печерським районним судом міста Києва арешту на корпоративні права Товариства, майно, а саме: на вантажні вагони, на транспортні засоби, нерухоме майно, на великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, та передачу його в управління АРМА. Суд враховує, що за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, суд бере до уваги таке. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою юридичної відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи юридичної відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи як об`єктивні перешкоди у здійсненні господарської діяльності відповідача, наявність інших спорів із працівниками щодо виплати заробітної плати, так і тривалість невиконання ним свого обов`язку, невжиття заходів щодо хоча б часткової сплати заробітної плати, суд вважає, що співмірною та такою, що відповідає наведеним вище принципам, сумою відшкодування є сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 275 085,96 гривень (яка враховує інфляційні втрати, відсотки річні та подвійну облікову ставку НБУ за увесь період несвоєчасної виплати заробітної плати). Суд також враховує, що після звільнення з ТОВ «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» у тому ж місяці позивач працевлаштувалася до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІГРАН», де отримувала заробітну плату у розмірі співставному із заробітною платою у ТОВ «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ». Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення у цій частині позову частково. Щодо клопотання представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення, суд зауважує. Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; наявність стихійного лиха чи інших надзвичайних подій, які перешкоджають виконанню судового рішення. Так, як на підставу для відстрочення представник відповідача вказує на те, що з 01 квітня 2025 року Товариство повністю зупинило господарську діяльність. Також у провадженнях судів знаходиться вже 50 подібних спорів і їх кількість зростає. Щодо цих доводів суд зауважує, що позивач звільнився з посади 01 квітня 2025 року і відповідачем не доведено, що перешкоджало здійснити повний розрахунок з позивачем у визначені ст. 116 КЗпП строки. При цьому суд враховує, що заборгованість по заробітній платі виникла за 3 місяці - з січня по березень 2025 року. При цьому відповідач не довів, як саме арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, вплинули на доступ відповідача до кабінету платника податків і зборів, а також до банківських рахунків для проведення операцій з виплати заробітної плати найманим працівникам. Суд враховує, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, відтак має право мирно володіти своїм майном - заробітною платою, яку здобув своєю працею; ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як встановлено судом у даному провадженні, порушення права позивача щодо належної оплати її праці триває майже рік. Таким чином, за відсутності доказів зі сторони відповідача про наявність істотних, непереборних обставин, що унеможливлюють виконання ним судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання представника відповідача та вважає за необхідне на підставіст.430ЦПК України допустити негайне виконання рішення про присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Судові витрати відповідно до частин шостої, дев`ятої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача повністю.

Outcome: partial