Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 29.11.2021 року кредитного договору №3881557 [PERSON] отримала від ТОВ «МІЛОАН» кредит у розмірі 10000 гривень, з умовою сплати процентів за користування кредитом 1890 гривень. Проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою 0,63% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Стандартна(базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідачка не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 24980,33 грн. з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 9700 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 14730,33 грн.; прострочена заборгованість за комісією 550 грн. 26.07.2024 року укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛІОН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №3881557. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 24980,33 грн., сплачений судовий збір 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою проживання відповідачки, але поштові відправлення повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неявки до суду відповідачка не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на наведене, а також враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] (позичальник) уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитодавець) договір про споживчий кредит №3881557 від 29.11.2021 року. /а.с.8-13/ Договір укладено з використанням [PERSON] підпису аналогу ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджується відповідними позначками на договорі та довідкою про ідентифікацію. /а.с.21/ Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Факт отримання позичальником кредитних коштів в сумі 10000 грн. від ТОВ «МІЛОАН» підтверджується квитанцією №1837199622 про переказ коштів в сумі 10000 грн. на карту № [NUMBER] . /а.с.22/ Згідно умов укладеного договору [PERSON] як позичальник отримала від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 10000 гривень строком на 30 днів, починаючи з 29.11.2021 до 29.12.2021. Договором передбачено сплату процентів за користування кредитом 1890 грн., які нараховуються за ставкою 0,63% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Також умовами договору передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 550 грн. (п.1.5.1 договору). Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Виходячи з положень п.2.2.3 договору протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3 договору (30 днів з 29.11.2021 року) застосовується процентна ставка визначена в п.1.5.2 договору (0,63% від фактичного залишку кредиту). Після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Пункт 2.3 договору регулює пролонгацію строку кредитування. Пролонгація можлива на пільгових та на стандартних (базових) умовах. Пролонгація на пільгових умовах застосовується в разі, якщо позичальник вчинить дії передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатить комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості за кредитом. Можливі періоди продовження строку кредитування передбачені на 3, 7, 15 днів з відповідними ставками комісії 3, 5, 10% від поточного залишку кредиту. Пролонгація на стандартних (базових) умовах передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Проценти при цьому нараховуються за ставкою наведеною у п.1.6 договору (5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом). Позичальник згідно умов договору взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше 29.12.2021, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. (п.2.4.1 договору) Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідачка порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконувала. Починаючи з 29.11.2021 і станом на 04.03.2022 року утворилась заборгованість в сумі 24980,33 грн., що підтверджується відомістю ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення. /а.с.23-24/ До складу заборгованості входить: - заборгованість по тілу кредиту - 9700 грн.; - заборгованість за відсотками - 14730,33 грн.; - заборгованість за комісією - 550,00 грн. При цьому, суд бере до уваги, що сплата вказаної одноразової комісії передбачена умовами укладеного кредитного договору (пункт 1.5.1) і відповідно до положень ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. В подальшому, ТОВ «МІЛОАН» уклало договір факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 року з ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», згідно якого останнє отримало право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №3881557 з сумою заборгованості 14730,33 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, платіжною інструкцією про здійснення оплати за відступлення прав вимоги за договором, актом приймання-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників. /а.с.26-35, 36, 37, 38, 39-41, 42/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачаки заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 13000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку та акт про надання юридичної допомоги, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс». /а.с.49-51, 53, 54, 55/ З акту про надання юридичної допомогиубачається, що вартість усної консультації з вивченням документів за дві години складає 4000 грн., вартість складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду за три години складає - 9000 гривень. Загальна вартість послуг склала 13000 гривень. /а.с.55/ Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не є унікальним за своєю суттю, а тому не представляє значної складності. На те, що поданий позов про стягнення кредитної заборгованості не є поодиноким вказує зміст договору про надання правничої допомоги, предметом якого є необмежена кількість заяв, скарг та інших документів правового характеру, а щодо строку дії договору зазначено, що він є безстроковим. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», з 13000 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved