Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій зазначив, що у свідоцтві про народження Заявника, прізвище записане [PERSON] , але при видачі паспорту громадянина України, прізвище записане, та паспорт виданий на ім`я « [PERSON] » тому, не він може оформити своїх спадкових прав та інших прав, через що просить суд встановити юридичний факт, а саме встановити факт родинних відносин, визнавши, що [PERSON] [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) є сином [PERSON] , який помер [INFO] .. Ухвалою суду від 10.03.2026 відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явився. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує та просить задовольнити. Від заінтересованої особи Петриківської селищної ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просять прийняти рішення відповідно до вимог законодавства. Суд, дослідивши докази вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Чаплинка, у свідоцтві про народження Заявника, прізвище записане [PERSON] . Свідоцтво про народження заявника також містить записи про батьків заявника, а саме батька заявника записано [PERSON] та мати [PERSON] . (а.с. 8). Разом з тим, відповідно до копії паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ІПН, прізвище заявника зазначене як « [PERSON] » (а.с. 6-7). Відповідно до свідоцтва про смерть матері заявника серії [NUMBER] виданого 11 травня 2010, зазначено, що [PERSON] померла [INFO] . (а.с 9). Прізвище матері заявника « [PERSON] » вказане також у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом 19.11.2012. (а.с. 10) При цьому згідно листа завідувача Петриківської держнотоконтори Могильної Л.Г. від 02.03.2011, заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 10). Згідно з договором купівлі-продажу будинку від 05 серпня 1976 року, покупцем житлового будинку, який розташований за адресою: с. Чаплинка, Дніпроперовської області, Царичаського району, житлова площа 20 кв.м. вказаний [PERSON] (а.с. 9) Як зазначив заявник, єдиний документ яким він може підтвердити дату смерті батька - це офіційний запит нотаріуса від 05.03.2026 року за № 108/02-14, в якому зазначено, що [PERSON] помер [INFO] . А.с. (11). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 тощо. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника, який через наявну помилку у паспорті громадянина України, не може в повному обсязі реалізувати свої права щодо оформлення майнових прав. За правилом п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. З огляду на це, заявник є вільною у виборі способу та порядку захисту свого порушеного права та законного інтересу. Встановлення даного факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право так як заявник є єдиним спадкоємцем. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документи, які посвідчують факт, що має юридичне значення. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно з вимогамист.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt). Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Судом встановлено, що свідоцтво про народження заявника та паспорт заявника видані на одну і ту ж саму особу; місце, число, місяць та рік народження заявника повністю збігаються, є відмінність лише у одній букві прізвища. Таким чином у зв`язку з явними збігом інформації, що міститься у вищезазначених документах, існує достатня вірогідність того, що заявник є сином [PERSON] , померлого [INFO] , а тому його вимоги є доведеними та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved