Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог 28 листопада 2025 року до Горохівського районного суду Волинської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 34777,36 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 12 лютого 2025 року здійснено ідентифікацію відповідача [PERSON] та останнім підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті. У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 26 лютого 2025 року підписав Паспорт кредиту власноручно з використанням цифрового підпису. Після чого із відповідачем власноручно з використанням цифрового підпису було підписано кредитний договір б/н від 26 лютого 2025 року про надання строкового кредиту у розмірі 30000,00 гривень шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 31%. Додатково із відповідачем власноручно з використанням цифрового підпису підписаний Графік кредиту. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого, у зв`язку з порушеннями зобов`язань та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 12 листопада 2025 року у нього виникла заборгованість у розмірі 34777,36 гривень, з яких 29426,27 гривень заборгованість за тілом кредиту; 5351,09 гривень заборгованість за нарахованими відсотками. На підставі наведеного просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2422,4 гривні. 18 лютого 2026 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором б/н від 26 лютого 2025 року в розмірі 31914,36 гривень, з яких: 26563,27 гривні заборгованість за тілом кредиту; 5351,09 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Відзив на позовну заяву Станом на день розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву на адресу суду не надійшов. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2025 року справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Судове засідання призначено на 28 січня 2026 року. Позиція учасників судового розгляду Представник позивача Бурець Н.С. в судове засідання не з`явилася, в поданій 12 березня 2026 року заяві остання просить розгляд справи проводити без її участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлення за фактичним місцем реєстрації, а також шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті суду. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 12 лютого 2025 року відповідач [PERSON] підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг №250212В1ТТ419932YBKCMAIN (а. с. 12-27). Надалі, 26 лютого 2025 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 30000,00 гривень строком на 36 місяців, процентна ставка, відсотків річних 31% річних, тип процентної ставки фіксована. Кредит надається на споживчі цілі. Даний кредитний договір підписано відповідачем з використанням цифрового власноручного підпису (а. с. 28-33). Графік платежів, який є додатком 1 до кредитного договору від 26 лютого 2025 року також підписаний відповідачем з використанням цифрового власноручного підпису (а. с. 33 зворот- 36). Також відповідачем [PERSON] було підписано Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» з використанням цифрового власноручного підпису (а. с. 37-38). Згідно з довідкою Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) від 13 листопада 2025 року, 26 лютого 2025 року було змінено кредитний ліміт, а саме: встановлення кредитного ліміту на суму 30000,00 гривень. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором №б/н, укладеним з [PERSON] за період з 26 лютого 2025 року по 13 листопада 2025 року вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість (а. с. 10). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, долученим до позовної заяви, у [PERSON] за кредитним договором №б/н від 26 лютого 2025 року станом на 12 листопада 2025 року наявна заборгованість у розмірі 34777,36 гривень, з яких 29426,27 гривень заборгованість за тілом кредиту; 5351,09 гривень заборгованість за простроченими відсотками. Станом на день розгляду справи відповідач [PERSON] частково сплатив заборгованість за кредитним договором, яка на даний час становить 31914,36 гривень, з яких: 26563,27 гривні заборгованість за тілом кредиту; 5351,09 гривень заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується поданою представником позивача заявою про зменшення розміру позовних вимог та розрахунком заборгованості станом на 27 січня 2026 року, долученим до заяви про зменшення позовних вимог. Із вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював оплати за наданим кредитом. Відповідач [PERSON] наданий позивачем розрахунок заборгованості жодним чином не спростував. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Укладений 26 лютого 2025 року [PERSON] договір із АТ КБ «ПриватБанк», є укладеним в електронній формі у формі електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача спростувати розмір існуючої заборгованості. Матеріали справи свідчать про те, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Станом на час розгляду справи відповідач не спростував заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики та відсотками, не надав доказів сплати ним зазначеної суми. Оскільки відповідач не довів, що сплатив за договором усю суму тіла кредиту та відсотків, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Матеріали справи свідчать про те, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Відповідач згідно з розрахунку заборгованості порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого банком розрахунку, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу за тілом кредиту та відсотками у розмірі 31914,36 гривень, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved