Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Округу Харою Наталією Станіславівною за реєстровим номером 18349, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість в сумі 15 014,36 грн. В обґрунтування вимог вказує, що 21.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 18349, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № GP -66649127 від 06.08.2014 року, укладений між нею та «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якою є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (14282829) заборгованість за кредитним договором № GP -66649127 від 06.08.2014 року, за період з 19.08.2018 року по 19.08.2019 рік в сумі 14 514,36 гривень, в тому числі: 5 947,34 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 312,35 гривень прострочена заборгованість за комісією; 416,55 гривень прострочена заборгованість за процентами; 4 838,12 гривень неустойка за порушення зобов`язань по кредиту; 500 гривень плата за вчинення виконавчого напису. Загальна сума, що підлягає стягненню 15 014,36 гривень. Оскаржений виконавчий напис за реєстровим номером 18349, вчинений нотаріусом 21.08.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі 826/20084/14, а наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису кредитний договір не був посвідчений нотаріально. Вважає, що даний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2026 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (а.с. 17-18). Відповідно ч. 8 ст. 128, п. 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу та третім особам було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено їх право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 24.02.2026 року від відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» надійшла заява про визнання позовних вимог. Крім того, посилаючись на ст.142 ЦПК України, представник відповідача просив стягнути з відповідача 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, інші 50 відсотків повернути позивачу з державного бюджету (а.с. 20). В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву (включила в текст позовної заяви), про розгляд справи без її участі. Представник відповідач Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, про розгляд справи без його участі. Треті особи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв та клопотань від них до суду не надходило. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Під оспорюванням права слід розуміти такий стан цивільних правовідносин, за якого між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності суб`єктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що21.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С.було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 18349, яким стягнуто з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № GP -66649127 від 06.08.2014 року, укладений між нею та «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якою є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (14282829), заборгованість за кредитним договором № GP -66649127 від 06.08.2014 року, за період з 19.08.2018 року по 19.08.2019 рік в сумі 14 514,36 гривень, в тому числі: 5 947,34 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 312,35 гривень прострочена заборгованість за комісією; 416,55 гривень прострочена заборгованість за процентами; 4 838,12 гривень неустойка за порушення зобов`язань по кредиту(а.с.10). На підставі вказаного виконавчого напису, 13.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №60046937 з виконання виконавчого напису №18349 виданого 21.08.2019 (а.с.11). При дослідженні виконавчого напису нотаріуса № 18349 встановлено, що він вчинений в місті Києві 21.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. (а. с. 10). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції, чинній до 21 лютого 2017 року). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Одночасно з цим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час та на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 21.08.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, а отже оскаржуваний виконавчий напис є незаконним та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги задоволенню. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн., відповідно до цього, 665,60 грн. підлягають до стягнення відповідача (зважаючи на заяву про визнання позову), а інші 50% мають бути повернуті позивачу з державного бюджету. На підставі ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», Закону України «Про судовий збір»

Outcome: approved