Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] , в особі представника адвоката Дороніної Інни Леонідівни, звернулася до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 23 вересня 2019 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] , який є громадянином Туреччини, Управлінням по справам населення Сеферіхісар, було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , який є громадянином України. Питання стосовно утримання дитини між сторонами наразі вирішено. Місце проживання також узгоджено, дитина буде проживати з позивачкою. З 03 жовтня 2024 року між позивачем та відповідачем припинені будь-які шлюбні стосунки, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного, не створюють єдину сім`ю і між ними відсутній намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 вересня 2019 року Управлінням по справам населення Сеферіхісар, актовий запис № 2019/213. На підставі ухвали Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2025 матеріали цивільної справи 26.12.2025 передані за територіальною підсудністю на розгляд Дніпровського районного суду м. Запоріжжя. В судовому засіданні позивачка пояснила, що з часу укладення шлюбу і до жовтня 2024 року вона проживала разом з чоловіком за місцем її реєстрації у [ADDRESS] . Це останнє відоме їй місце проживання відповідача в Україні. З жовтня 2024 року між ними шлюбні стосунки припинилися, відповідач став проживати окремо. Їх син за домовленістю проживає разом з нею. З питань місця проживання дитини, участі батька у вихованні дитини спору з відповідачем немає. Збереження шлюбу не відповідає їхній волі, тому вона просить позов задовольнити і розірвати шлюб. Представник позивачки у судовому засіданні додатково надала пояснення щодо нормативно-правового обґрунтування даного позову та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Викликався до суду шляхом направлення повісток за останнім відомим місцем його проживання, розміщення інформації щодо розгляду справи на сайті судової влади. Згідно із заявою представника відповідача [PERSON] адвоката Грищук К.П. від 29.01.2026, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, час на примирення просить не надавати. Справу просить розглянути без участі відповідача та його представника. Інші заяви від імені [PERSON] щодо визнання позову і щодо забезпечення дотримання прав дитини при цьому, які надійшли на електронну адресу суду, не беруться судом до уваги, оскільки вони не містять кваліфікованого електронного підпису. Суд, враховуючи неявку у судове засідання безпосередньо відповідача у справі про розірвання шлюбу та неможливість отримати його особисті пояснення, а також не повідомлення про причини його неявки, з урахуванням думки позивачки і її представника ухвалив розгляд справи провести у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши надані докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року Управлінням по справам населення Сеферіхісар, Турецька Республіка, був зареєстрований шлюб між громадянкою України [PERSON] , [INFO] , і громадянином Турецької Республіки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується оглянутими в судовому засіданні оригіналами документів та їх нотаріально посвідченим перекладом: свідоцтвом про реєстрацію шлюбу: 2019/213, витягом про шлюб, апостиль (відповідно до Гаазької конвенції від 5 жовтня 1961 року) підписано: [PERSON] , посада: шеф. Засвідчено в Управлінні округу Сеферіхсар 07.04.2022 головою канцелярії Бюлент Балджиоглу під номером 1865. Витяг про укладення шлюбу легалізовано Управлінням по справам населення Сеферіхісар, Турецька Республіка, відповідно до вимог Гаазької Конвенції від 05.10.1961, яка підписана та ратифікована Україною та Туреччиною. Отже, зазначений документ є дійсним на території України. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується апостильованим витягом про народження №75 від 08.08.2019 з перекладом. Згідно довідки, виданої Генеральним консульством України в Стамбулі від 05.08.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру № 2185775 від 26.12.2025. Приватноправові відносини, що склалися між сторонами є відносинами з іноземним елементом, а тому регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право». Виходячи з положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. За нормою ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. На час звернення з цією заявою між Україною та Турецькою Республікою укладена та діє Угода про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яку ратифіковано Законом №2605-ІІІ від 05.07.2001, дата набуття чинності 02.05.2004. Як випливає з ч. 2 ст. 23 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах від 05.07.2001, якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави. З урахуванням викладеного, оскільки подружжя [PERSON] є громадянами різних країн і на час розгляду справи позивачка продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу сторін у цій справі може здійснюватися за законодавством України, на підставах і в порядку, передбачених Главою 11 Сімейного Кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення (ст. 112 СК України). Згідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Положеннями ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. В ході розгляду справи судом встановлено, що рішення позивачки про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка не має наміру. Відповідачем не було надано до суду заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Встановивши, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Щодо місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , наразі спору між сторонами немає. Згідно з поясненнями позивачки, дитина проживає з нею, з позовними вимогами про встановлення місця проживання дитини сторони до суду не звертаються. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивачки про відсутність клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат, судом не вирішується питання про їх розподіл.

Outcome: approved