Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У грудні 2025 року представник позивача адвокат Задерей Тетяна Володимирівна звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 19 травня 2001 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу представник позивач зазначає те, що подружжя не можуть дійти до спільного вирішення життєвих проблем. Представник позивача також вказує, що з липня 2025 року шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. На глибоке переконання позивача збереження шлюбних стосунків не є можливим та суперечить її інтересам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 16 березня 2026 року. У судове засідання, сторони не з`явилися, про час, місце та дату слухання справи повідомлялись належним чином. 16 березня 2026 року від представника відповідача адвоката Валька Ігоря Вікторовича до суду надійшов відзив на позов, у якому адвокат Валько І. В. вказує, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу та зазначає, що доводи позивача про те, що вони з чоловіком проживають окремо та між ними припинені шлюбні стосунки, не відповідають дійсності, так як на сьогоднішній день відповідач з позивачкою та дітьми проживають разом однією сім`єю, ведуть спільне господарство. Представник відповідача вказав, що дійсно влітку 2025 року відповідач проживав разом зі своєю матір`ю у м. Бориспіль, проте таке проживання було викликано хворобою матері відповідача та необхідністю постійного догляду за нею. Після смерті матері 01 березня 2026 року відповідач постійно проживає разом з позивачкою. Відповідач вважає, що непорозуміння, які виникали з дружиною у минулому, мали тимчасовий характер та не спричинені відсутністю почуттів між ними. Представник відповідача просив надати подружжю строк на примирення тривалістю шість місяців. 16 березня 2026 року до судового засідання від позивача надійшла заява, в якій остання просила суд розглядати справу за її відсутністю та зазначила, що підтримує позовні вимоги і наполягає на їх задоволені. Також, 16 березня 2026 року, до судового засідання до суду надійшла заява відповідача, в якій останній просив суд розглядати справу за його відсутністю та зазначив, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу. Вказав, що строк на примирення їм з позивачкою не потрібен. Беручи до уваги, що справа розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін про судове засідання, тобто їх явка є не обов`язковою, враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 19 травня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 114. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача вказує, що подальше спільне проживання та збереження родини позивача та відповідача не є можливим, на що відповідач не заперечує та визнає позов. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася цим правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а з огляду на доводи відповідача, який змінив свою позицію та у поданій до суду заяві вказав, що він вже не потребує строку на примирення з дружиною та визнав позов, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн, а позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved