Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

29.12.2025 року адвокат Гузєв І.Г., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь [PERSON] , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в розмірі 302 800 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що в період часу з 19.09.2001 року по 16.08.2011рік, позивач працював на підприємстві відповідача на посаді підземного заточувальника, у шкідливих умовах праці, що призвело до професійного захворювання, втрати професійної працездатності на 65%, та встановленні третьої групи інвалідності, чим позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, систематично турбує нападоподібний кашель, що порушує його сон та позбавляє можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітині, у міжлопатковій ділянці, призводить до головного болю, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги в денний час. Позивача турбує стійкий біль та обмеження рухів поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, порушена хода, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових суглобах, оніміння пальців рук та стопи, переважно лівих. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 302800 грн., тобто у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу ( 100*3028 = 302800 грн.), яку просить суд стягнути з відповідача. 05.01.2026 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.02.2026 року представник відповідача подав до суду відзив, відповідно до якого відповідач позов не визнав посилаючись на його необґрунтованість та зазначив, що позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди саме неправомірними діями відповідача, наявності вини відповідача у завданні моральної шкоди, а заявлений розмір моральної шкоди, на його думку, не обґрунтованим та завищеним. Також зазначив, що при укладанні трудового договору позивач був ознайомлений з умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства, але позивач свідомо прийняв наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю; відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації; технологію виробництва не порушував, повсякчас застосовує заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду охорони праці, тому вважає ймовірною причиною професійного захворювання позивача, незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту, не зважаючи на забезпечення ними у повному обсязі. Відповідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії закладу охорони здоров`я, місце останньої роботи АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ». Профмаршрут, зазначений у цьому висновку це саме професійний маршрут на АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ». Протягом 12 років 07 місяців електрослюсар (слюсар). В матеріалах відсутні будь-які докази, які б підтверджували негативний вплив на здоров`я позивача роботи саме на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка». Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що Позивач перебував в трудових відносинах з підприємством Відповідача та з 19.09.2001 року по 16.08.2011рік працював підземним заточувальником дільниці №14 шахти «Ювілейна» (АТ «СУХА БАЛКА») з повним робочим днем в підземних умовах (а.с.33-41). Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/2155/В від 09.12.2025 року позивачу [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності (55 % - радикулопатія, 10%- хронічний (пиловий) бронхіт. Встановлено ІІІ групу інвалідності на 1 рік, з 29.09.2025. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження. Дата повторного оцінювання відсотка непрацездатності ( у разі необхідності) 01.12.2026 року (а.с.8-11). 29.09.2025 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) [PERSON] , діагноз: 1. Радикулопатія попереково-крижова L5, S 1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м?язово-тонічним синдромами, вираженим переферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2. Хронічний (шиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Помірний пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня. Зазначений Акт був складений на підставі інформаційної довідки про умови праці від 20.08.2024 №ПС/3/1/14895-24, підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248. Обставиною виникнення профзахворювань [PERSON] стало: Працюючи підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на шахті «Тернівська» ВАТ «КРИВБАСЗАЛІЗОРУДКОМ», ПАТ«КРИВБАСЗАЛІЗОРУДКОМ» та АТ «КРИВБАСЗАЛІЗОРУДКОМ» у період з 08.07.2013 по 08.04.2024 виконував всі види технічного обслуговування та ремонти самохідної бурової та навантажувально-доставочної техніки у відповідності з чинними настановами та інструкціями з технічного обслуговування. В підзщемних умовах шахти праця характеризувалася тривалим виконанням робіт у незручній та вимушеній робочі позі, тривалість знаходження в якій перевищувала санітарні норми. Також робота характеризувалися нахилами тулуба (вимушені більше 30 градусів) більше норми. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничо устаткування, підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії, які перевищували нормативні значення. Працюючи раніше у періоди з 19.09.2001 року по 16.08.2011рік заточувальником підземним дільниці №14 шахти «Ювілейна» акціонерного товариства «Суха Балка» та з 12.10.2011 по 08.07.2013 електрослюсарем (слюсарем) черговий та з ремонту устаткування дільниці №5 підземного гірничого цеху шахти «Гвардійська» Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання також підпадав під вплив фізичного навантаження і концентрацій аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні значення. Причинами виникнення хронічного професійних захворювання (отруєння) у Позивача являються: 1. Важкість праці: - періодичне перебування у незручній робочій позі 35 % зміни при нормі до 25 %, у вимушеній робочій позі 15% зміни при нормі до 10%; - нахили корпусу - 117 разів за зміну, при нормативному значенні - 51-100 разів за зміну згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014). 2. Запиленість повітря робочої зони: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму у 1,43 разів (2,87 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3), згідно до «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом МОЗ України від 09.07.2024 року №1192 (а.с.12-18). У зв`язку із професійними захворюваннями [PERSON] перебував на лікуванні, що підтверджується медичними висновками, епікризами, виписками (а.с. 20-32). Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Ст. 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3-5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико-соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем, як роботодавцем, на якого покладається обов`язок забезпечувати безпечні і нешкідливі умови праці, права позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, що полягало у перевищенні гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвело до заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, з причини отримання внаслідок наведених факторів професійного захворювання, втрати професійної працездатності на 65% та встановлення ІІІ групи інвалідності, що вимагає постійного лікування, тобто суд вважає доведеним наявність моральної (немайнової) шкоди; доведеним обов`язок саме відповідача, як заподіювача такої шкоди по її відшкодуванню; доведеним наявність причинного зв`язку між шкодою і діями (бездіяльністю) відповідача та права позивача на відшкодування такої шкоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив в 302800,00 грн., враховуючи період роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати професійної працездатності, який позивачу встановлений у 65%, встановлення позивачу у зв`язку з наявністю наведеного професійного захворювання ІІІ групи інвалідності на один рік, з 29.09.2025 року; тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, глибину фізичних та душевних страждань позивача за наведених обставин; враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також враховуючи судову практику при розгляді аналогічних спорів, суд визначає суму грошового відшкодування, завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 240000,00 грн. При вирішенні питання щодо оподаткування сум, які стягнуто судом на відшкодування завданої моральної шкоди, суд зазначає про наступне, відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 21.05.2025 року у справі № 235/3143/24, проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди; цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів; можливість вирішення цивільного позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди не потребує залучення до участі у такій справі Верховної Ради України та/або Державної податкової служби України; правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. З урахуванням викладеного: (1) необґрунтованим є вирішення судами у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Це є підставою для відповідної зміни судових рішень. Отже, враховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення грошового відшкодування завданої моральної шкоди без утримання податку, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 2400 грн. 00 коп. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial