Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивача, адвокат Тимофєєв А. С., звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON] , шлюб між якими рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19.02.2016 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Після розлучення сторін дитина залишилась мешкати із [PERSON] , яка за рішенням суду перейшла на дівоче прізвище, [PERSON] , а 05.11.2025 року позивачка змінила прізвище на [PERSON] . В той же час відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина, зловживаючи спиртними напоями та застосовуючи до [PERSON] фізичну силу, внаслідок чого позивачка неодноразово зверталась до лікарів. Також 08.02.2016 року за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] . Додавав, що відповідач багато років потому покинув межі України, тому жодних стосунків із своєю дитиною не має, не намагаючись налагодити зв`язок із сином. Отже, відповідач не цікавиться здоров`ям сина, його заняттями, навчанням в школі, вихованням та утриманням. Таким чином на підставі викладеного просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача, адвокат Тимофєєв А. С., та [PERSON] на задоволенні позову [PERSON] наполягала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, яку просили суд задовольнити. Представник 3-ї особи, [PERSON] , у суді просила ухвалити рішення в інтересах неповнолітнього [PERSON] , враховуючи висновок органу опіки по справі. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явився за невідомих суду причин, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. Виходячи з положень ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, то суд згоди представника позивача вирішив справу по суті у відсутність відповідача. Дослідивши письмові докази та допитавши свідків, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Так суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2008 року по 5 квітня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 715 від 12 вересня 2012 року, здійснений Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, а також рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19 лютого 2016 року, яке набуло чинності 5 квітня 2016 року, про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого колишній дружині було присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 9 лютого 2011 року Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 163 від 9 лютого 2011 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 8 лютого 2016 року вбачається, що з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно із свідоцтвом про зміну імені, виданого Покровським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі, актовий запис № 36 від 5 листопада 2025 року, вбачається, що позивачка змінила собі прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Звернення до лікарів [PERSON] з приводу протиправної поведінки [PERSON] підтверджуються численними медичними висновками щодо отримання позивачкою різного роду тілесних ушкоджень, що вбачається з актів СМЕ від 27.09.2007 року, від 24.02.2010 року, від 06.11.2015 року. За характеристикою за місцем навчання [PERSON] , 2011 р. н., у Криворізькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 74 з 2017 року до 2022 рік вбачається, що батько дитини, [PERSON] , участі у навчанні та вихованні свого сина не приймав та на батьківські збори не приходив, а дитина виховується матір`ю, [PERSON] , яка приймала активну участь у вихованні сина, [PERSON] . Також відповідно до характеристики за місцем навчання [PERSON] , 2011 р. н., у Криворізькій гімназії № 91, учня 9-Б класу, вбачається, що дитина навчається там з 6 класу, однак відповідач, [PERSON] , участі у навчанні та вихованні свого сина не приймає та на батьківські збори не приходив, а дитина виховується матір`ю, [PERSON] , яка приймала активну участь у вихованні [PERSON] , створивши належні умови для нормального розвитку дитини. Крім того судом було досліджено численні нагороди [PERSON] за участь у різного роду турнірах з боротьби. Судом було встановлено, що за актом обстеження умов проживання дитини, [PERSON] , 2011 р. н., складеного представниками служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради 11 лютого 2026 року, вбачається, що в [ADDRESS] у такій квартирі, де дитина мешкає із матір`ю, для дитини створені належні умови для розвитку та навчання. Натомість, встановити фактичне місце проживання відповідача, [PERSON] , не виявилось можливим, враховуючи його відсутність з 2021 року за місцем свого проживання в [ADDRESS] , що вбачається з акту обстеження, складеного представниками служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради 6 лютого 2026 року. Допитані у судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON] , вказували, що є друзями родини позивачки. При цьому свідок [PERSON] вказувала, що працювала у дитячому садку, куди декілька разів приводив свого сина, [PERSON] , відповідач. Однак з того часу вона не бачила ніколи більше [PERSON] . Додавала, що відповідач у житті свого сина участі не приймає, бо свідок часто спілкується із позивачкою та неповнолітнім [PERSON] , які мешкають поруч із нею. Зазначала, що від позивачки та [PERSON] , 2011 р. н., знає, що свого часу відповідач піднімав руку на них, коли випивав спиртні напої та ставав буйним. Так до неї одного разу приходив неповнолітній [PERSON] , який ховався від свого батька, а також вона бачила тілесні ушкодження на тілі його матері, [PERSON] . Також свідок [PERSON] в суді зазначала, що її чоловік є хрещеним батьком неповнолітнього [PERSON] , батька якого вона не бачила понад 10 років, який не приймає з того часу участі в житті своєї дитини. Підтверджувала, що деякий час [PERSON] та її син, [PERSON] , мешкали із свідком, бо боялись відповідача, який міг вчинити до них насильство. Дитина, [PERSON] , [INFO] , опитаний в судовому засіданні, вказував, що не заперечує проти позбавлення його батька, [PERSON] , батьківських прав відносно нього, оскільки відповідач зник з його життя та тривалий час жодним чином не піклується про нього, не підтримує, не надає допомогу, з яким він не підтримує зв`язок. На підставі рішення від 12 березня 2026 року № 173 виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради було затверджено висновок органу опіки та піклування, за яким виконком Покровської районної в місті Кривому Розі ради вважав неможливим надати об`єктивний висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . У цьому сенсі суд зауважує, що передбачена ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема, у зв`язку з неможливості встановити місце фактичного перебування відповідача, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2023 року по справі № 523/19706/19. Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, в судовому засіданні на підставі зібраних доказів було встановлено, що відповідач, [PERSON] , свідомо тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, [PERSON] , [INFO] , що було підтверджено в суді перевіреними судом у сукупності письмовими доказами та показами свідків. Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що перед судом було доведено наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК, оскільки відповідач, будучи батьком неповнолітнього [PERSON] свідомо протягом тривалого часу не піклується своїм сином, не займаючись його вихованням та розвитком, не надаючи належної матеріальної допомоги на утримання дитини. Таким чином суд, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, для реалізації її прав та дотримання інтересів, дійшов переконання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини, [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає також стягненню витрати [PERSON] з оплати судового збору в сумі 1211,20 грн. за подання даного позову.

Outcome: approved