Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (надалі «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором №002/10314663-SP від 31.05.2021 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що 31.05.2021 року АТ «Таскомбанк» та [PERSON] уклали угоду №002/10314663-SP, відповідно до умов якої банк надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 20 000,00 грн.; тип кредиту - кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом: 0,00 відсотків; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Згідно з умовами вищезазначеного договору, підписавши даний договір позичальник: акцептувала Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua, на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєдналася до умов договору. Підписавши зазначену заяву-договір, позичальник підтвердила достовірність відомостей, відображених в заяві-договорі, підтвердила факт ознайомленості, обізнаності та розуміння Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб зі всіма додатками до нього, надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку та надала свою пряму з безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором Банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши Відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В той же час Відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує. Станом на 02.12.2024 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 37 729,80 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. 02.12.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором, укладеним між АТ «ТАКОМБАНК» та відповідачем. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 729,80 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200,00 грн. Представник Позивача на адресу суду подав заяву, у якій просив розглядати справу у відсутності уповноваженого представника, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 31.05.2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] підписано Заяву №383817 про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», яка підписана позичальником власноручно. [PERSON] підтвердила, що перед підписанням цієї заяви-анкети ознайомилася з публічною пропозицією разом з додатками, в тому числі але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті банку https//tascombank.ua та лендинговій сторінці https//sportbank.com.ua, посилання на примірник якої в мобільному додатку «Sportbank» і з якою повністю згодна, зміст якої розуміє, положення якої зобов`язується неухильно дотримуватися. Відповідно до умов заяви №383817 від 31.05.2021 року про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» відповідач просила надати банківські та фінансові послуги, зокрема відкрити поточний рахунок у національній валюті України. Банк мав надати [PERSON] послугу з кредитування рахунку та встановити ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування, що встановлений в тарифах та становить 20000,00 грн. в межах проекту "Sportbank". Процентна ставка за користування кредитом 0,00 %, строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Згідно виписки по особовому рахунку за період з 31.05.2021 року по 02.12.2024 року, першу транзакцію по рахунку відповідачем здійснено 30.06.2021 року, оборот за зазначений період становив 19982,85 грн вихідний залишок 0.00 грн. Крім того, із доданої до позовної заяви виписки по особовим рахункам вбачається, що позичальник періодично з різною регулярністю вносила грошові кошти на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 31.05.2021 року. Відповідно до наявного у справі розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02 грудня 2024 року за [PERSON] обліковується заборгованість у розмірі 37 729,80 грн., яка складається із: тіла кредиту в сумі 19 982,85 грн; заборгованості за відсотками у сумі 17 746,95 грн. З матеріалів справи також вбачається, що 02 грудня 2024 року між АТ «Таскомбанк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу N НІ/11/25-Ф, відповідно до п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Перелік Позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, сума Боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Фінансування Клієнта здійснюється шляхом купівлі Фактором у Клієнта Прав Вимоги та набуття Фактором Прав Вимоги на Борг (п.2.2 договору). Відступлення Прав Вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за Кредитними Договорами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати Фактором згідно п. 3.1 цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги, Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Боргу та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.2.3 договору). В день, коли здійснюється перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Боргу до Позичальників, Клієнт зобов`язаний передати Фактору інформацію згідно Реєстру Прав Вимог в електронному вигляді за формою, наведеною в Додатку №3 до цього Договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Прав Вимог в електронному вигляді (Додаток №4) (п.2.4 договору). Відповідно до п. 2.5 договору, Сторони погодили, що за цим Договором Клієнт не несе відповідальності, а Фактор приймає на себе усі ризики, пов`язані з: 2.5.1 невиконанням та/або неналежним виконанням Позичальником будь-яких зобов`язань за Кредитним Договорами, Права Вимоги за якими відступлені на умовах цього Договору та були пред`явлені Фактором Позичальнику до виконання; 2.5.2 одержанням Фактором від Позичальника суми заборгованості за Кредитними Договорами в розмірі, меншому за сплачену ним Клієнту Суму Фінансування, чи меншому за розмір Прав Вимоги, що відступлені (передані) Клієнтом Фактору за цим Договором; 2.5.3 недійсності Прав Вимоги, Кредитних Договорів у випадку визнання після Дати відступлення Прав Вимоги їх недійсними чи встановлення після Дати відступлення Прав Вимоги факту їх нікчемності, у тому числі у разі прийняття після Дати відступлення Прав Вимоги судових рішень про визнання Кредитних Договорів недійсними з дати їх укладення чи про встановлення факту нікчемності Кредитних Договорів. 02 грудня 2024 року АТ «Таскомбанк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників N б/н по договору факторингу N НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 року, чим підтвердили, що клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п.2.1 договору факторингу НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 року, реєстр боржників; кількість боржників 3032 шт. Згідно з Витягом з додатку до договору факторингу НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 року від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшли права кредитора у кредитному договорі №002/10314663-SP щодо [PERSON] на суму вимоги 37729,80 грн., яка складається з: тіла кредиту 19982,85 грн., заборгованості за відсотками 17746,95 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1 та 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У свою чергу відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», уклавши 02 грудня 2024 року з АТ «Таскомбанк» договір факторингу, який на час розгляду справи не розірваний та не визнаний в установленому законом порядку недійсним, на законних підставах набуло прав кредитора за Кредитним договором №002/10314663-SP від 31.05.2021 року. Обставин, які би свідчили про нікчемність договору факторингу, не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги, проте неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості, а лише наділяє його правом на погашення заборгованості первісному кредитору, у зв`язку з чим новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким боржник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі N 554/4300/16-ц. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, долучені позивачем до позовної заяви виписки з рахунків відповідача, які містять відомості про рух коштів по банківських рахунках відповідача, записи про операції, здійснені протягом операційного дня (з ідентифікуючими реквізитами кредитного договору №002/10314663-SP від 31.05.2021 року), свідчать про отримання кредитних коштів відповідачем, так і користування ними, здійснення часткового погашення суми, а тому є належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором №002/10314663-SP від 31.05.2021 року. Наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про доведення факту укладення між первісним кредитором АТ «Таскомбанк» та [PERSON] кредитного договору, належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором, перехід у встановленому законом порядку прав кредитора від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК«Еліт Фінанс» у кредитному договорі, порушення зобов`язання [PERSON] та факт наявності заборгованості в останньої за кредитним договором №002/10314663-SP від 31.05.2021 року. При цьому, Відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами розмір заборгованості, не надано доказів виконання зобов`язання ані первісному, ані новому кредитору, на наведено аргументів та не надано доказів неналежного виконання зобов`язання первісним кредитором, зокрема щодо прострочення кредитора, не надано власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними доказами. Отже, сума тіла кредиту у розмірі 19 982,85 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. Щодо стягнення відсотків. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 17 746,95 грн. Проте, у заяві №383817 від 31.05.2021 року позичальника [PERSON] розмір процентної ставки не встановлено. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, Суд позбавлений можливості вважати доведено ту обставину, що між сторонами досягнуто згоди про сплату відсотків за користування кредитом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, з якого виходив позивач, розраховуючи заборгованість [PERSON] . Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору №002/10314663-SP від 31.05.2021 року позивачем здійснювалось нарахування відсотків за процентними ставками, що не узгоджені з Відповідачем. Суми нарахувань за неузгодженими відсотками включені позивачем до загальної суми заборгованості. Однак, враховуючи, відсутність їх узгодження, такі нарахування не підлягають стягнення з Відповідача на користь Позивача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів узгодження між сторонами реальної базової процентної ставки за користування кредитом. Тобто, з наданого банком розрахунку заборгованості випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору. Внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та не враховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак з одного боку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а з іншого - заборгованість за тілом кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою. Так, банк нараховував та автоматично списував з рахунку відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не була погоджена сторонами, що свідчить про те, що сплачені відповідачем кошти на погашення фактично отриманих коштів (тіла кредиту) зараховувалися Банком не на його погашення, а на погашення відсотків. Враховуючи, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» процентів за користування кредитом у сумі 17 746,95 грн. (заявлені позивачем), а тому Суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні даних позовних вимог про стягнення процентів у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, що також відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа N 342/180/17). Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем долучено належні документи. За наведених обставин, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем правничої допомоги. У Постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21 (адміністративне провадження № К/990/30188/22) Верховним Судом зазначено наступне: «…згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Таким чином, на думку Суду, враховуючи факт часткового задоволення позовних вимог, співмірним розміром правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, Суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу до 3 000 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527, 530, 612, 1054 , 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial