Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача, адвокат Сенча О. О., звернувся до суду із цим позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , право власності за набувальною давністю на колісний транспортний засіб - автомобіль КАМАЗ-53212, 1994 року випуску, червоного кольору, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 10857 см3, державний реєстраційний номер (зразка 1997 року) [NUMBER] (19 регіон). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , починаючи з 2008 року, є фактичним володільцем зазначеного транспортного засобу. Фактичне володіння автомобілем виникло у зв`язку з процесом паювання майна ТОВ АФ «Терн». Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай серії СУ-Х №1213, виданого 19.06.2008 Тернівською селищною радою, [PERSON] було нараховано пай на суму 37 271,00 грн. 18.06.2008 зборами співвласників майна було вирішено виділити пайовикам належне їм майно в натурі, а позивачу виділено майно на суму 20 871,00 грн. Саме в межах реалізації цього рішення [PERSON] фактично отримав у володіння спірний автомобіль, сприймаючи його як майно, передане йому в рахунок реалізації його майнового паю. Зазначив, що з 2008 року і до цього часу він відкрито, безперервно та добросовісно володіє спірним автомобілем, здійснює його зберігання та використання, а жодна особа не заявляла претензій на це майно, не порушувала питання про його повернення чи витребування. У 2025 році, звернувшись до територіального сервісного центру МВС з метою оформлення реєстраційних документів, [PERSON] отримав відповідь ТСЦ № 5944 від 13.06.2025, згідно якої автомобіль з 2001 року зареєстрований за ТОВ АФ «Відродження» (код ЄДРПОУ 30941592). Разом з тим ТОВ АФ «Відродження» було ліквідовано без правонаступництва 13.09.2007, як і ТОВ АФ «Терн» 25.02.2008. За твердженням позивача, за відсутності правонаступника ліквідованої юридичної особи та за умов тривалого добросовісного володіння автомобілем він має право на визнання права власності за набувальною давністю. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Сенча О. О. не з`явилися, але останній подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 124). Представник Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не прибув, але надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Судом установлено, що позивач є власником майнового паю ТОВ АФ «Терн», що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай серії [NUMBER] , виданим 19.06.2008 Тернівською селищною радою (а.с. 16). 18.06.2008 на зборах співвласників майна, оформлених протоколом № 1 (а.с. 17-21), було ухвалено рішення про виділення пайовикам майна в натурі, при цьому [PERSON] виділено майно на суму 20 871,00 грн. Згідно листа територіального сервісного центру МВС № 5944 від 13.06.2025 (а.с. 26), автомобіль КАМАЗ-53212, 1994 року випуску, номер шасі [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , зареєстрований з 2001 року за ТОВ АФ «Відродження». Разом з тим, ТОВ АФ «Відродження» ліквідоване без правонаступництва 13.09.2007, а ТОВ АФ «Терн» як первинний власник пайового майна ліквідоване без правонаступництва ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.02.2008 (а.с. 65-66). З моменту фактичного отримання автомобіля у 2008 році жодна особа прав на нього не заявила, доказів витребування майна, спору щодо нього, наявності арештів, обтяжень чи розшуку транспортного засобу матеріали справи не містять. Зокрема, те, що спірний транспортний засіб не є предметом арешту чи іншого обтяження, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 11.03.2026 № 101959032, (а.с. 123). Також, за відомостями відкритого сервісу МВС України «Транспортні засоби в розшуку» спірний автомобіль у розшуку не перебуває, що підтверджується поданою до суду роздруківкою результату пошуку (а.с. 59). Наведені обставини свідчать про відсутність будь-яких публічно зафіксованих перешкод для визнання за [PERSON] права власності на спірний транспортний засіб. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу. Який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно до ч.1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на транспортні засоби за набувальною давністю набувається за рішенням суду. Частина третя статті 397 ЦК України встановлює презумпцію правомірності фактичного володіння майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, а при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо її застосування, викладені у постановах Верховного Суду. Рішення суду складається зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин, а суд не може виходити за межі позовних вимог. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд виходить із того, що спірний транспортний засіб є індивідуально визначеною річчю, не вилученою з цивільного обороту, а [PERSON] з 2008 року фактично володіє автомобілем, зберігає його, користується ним як власним (більше 17 років), не приховуючи такого володіння від третіх осіб, та володіння є безперервним, оскільки протягом усього часу ніхто не заявляв прав на автомобіль, не витребовував його та не оспорював володіння позивача. Суд також дійшов висновку, що заволодіння позивачем спірним автомобілем було добросовісним. На момент отримання транспортного засобу позивач, будучи співвласником майнового паю ТОВ АФ «Терн», обґрунтовано сприймав передання йому автомобіля як виділення майна в рахунок реалізації належного йому майнового паю. Доказів того, що на момент заволодіння автомобілем позивач знав або повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права на це майно, суду не подано. Сам факт того, що транспортний засіб історично був зареєстрований за ТОВ АФ «Відродження», не спростовує доводів позивача про набувальну давність, оскільки зазначена юридична особа ліквідована без правонаступництва, реального суб`єкта, який би міг здійснювати повноваження власника щодо цього майна, не встановлено, а за весь час володіння ніхто не заявив на нього претензій. За таких обставин збереження формального реєстраційного запису за ліквідованою юридичною особою саме по собі не виключає можливості захисту прав позивача шляхом визнання права власності за набувальною давністю. Суд бере до уваги, що в цій справі відсутні докази існування правонаступника попереднього власника, а позов пред`явлено до Недригайлівської селищної ради як органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади за відсутності встановленого попереднього власника або його правонаступника. Наведене відповідає способу захисту заявленому позивачем. Отже, суд дійшов висновку, що у справі наявні всі необхідні умови для визнання за позивачем права власності на спірний транспортний засіб за набувальною давністю, а саме: законність об`єкта володіння, добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність володіння, сплив установленого законом строку та відсутність законодавчої заборони набуття права власності на транспортний засіб у такий спосіб. Підстав вважати позивача недобросовісним володільцем на час заволодіння майном судом не встановлено. Презумпція добросовісності відповідачем не спростована. Крім того, суд враховує, що ухвалення рішення у цій справі є належним та достатнім способом усунення наявної правової невизначеності щодо належності спірного транспортного засобу, оскільки відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, документом, що підтверджує правомірність набуття права власності на транспортний засіб, є, зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Отже, рішення суду у цій справі після набрання ним законної сили є належною правовою підставою для державної реєстрації за позивачем права власності на спірний транспортний засіб. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та беручи до уваги, що визнання за позивачем права власності за давністю володіння не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, а також те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача судових витрат, у тому числі судового збору, а матеріали справи не містять відповідного клопотання про їх відшкодування, підстав для стягнення з відповідача судового збору та інших судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved