Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що з 18.10.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.09.2020. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина постійно проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Дитина не проживає на території України з 5 березня 2022 року, коли вони були змушені залишити країну у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення РФ. Відтоді вони проживають за адресою: [INFO]. Батько дитини [PERSON] перебуває за кордоном, відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон. Причиною є те, що для оформлення згоди у Консульстві України в Чехії необхідно пред`являти військовий квиток, чого батько уникнув через страх можливих наслідків. Вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 вересня 2025 року. Адреса її чоловіка, до якого планується переїзд - [ADDRESS] . Компетентні органи Швейцарії не приймають дитину без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, яку відповідач відмовляється надавати. Для забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини, просила суд визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що у 2022 році разом із сином виїхала за кордон, де зареєструвала шлюб та змінила прізвище. На даний час разом з сином проживають і Італії, її чоловік проживає у Швейцарії, куди вони мають намір переїхати на постійне місце проживання. Компетентні органи Швейцарії не оформляють дитину до школи без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, яку відповідач відмовляється надавати, або рішення суду про визначення місця проживання дитини. Син відвідує Швейцарію як турист, перешкод у переміщенні за кордоном на даний час не має, але в майбутньому можливо стане неможливо переміщення за кордоном без згоди батька. Батько з дитиною не спілкується, аліменти не сплачує, дитиною не цікавиться, житла і постійної роботи за кордоном не має, в Україну повертатися не бажає, влаштовує своє життя. Дитина весь час проживає з нею та має бажання проживати з матір`ю. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзив не направив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування органу опіки та піклування виконавчого комітету Волочиської міської ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24.11.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 27.11.2025 продовжено позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.12.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 12.01.2026, залучено до участі в справі як третю особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради, витребуваний висновок органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 12.01.2026 залучено до участі в справі як третю особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування органу опіки та піклування виконавчого комітету Волочиської міської ради, витребуваний висновок органу опіки та піклування, у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладено на 02.02.2026. Ухвалою суду від 02.02.2026 підготовче судове засідання відкладено на 16.02.2026 для повторного витребування висновків органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 16.02.2026 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду на 17.03.2026. Ухвалою суду від 17.03.2026 постановлено про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив про причини неявки, відзив не подав, позивач не заперечувала проти такого вирішення справи, та суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо місця проживання малолітньої дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Судом встановлено, що з 18.10.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.09.2020. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.10.2015 р. серія [NUMBER] . Як слідує з витягу з реєстру територіальної громади від 02.02.2026, дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте як підтверджується копією свідоцтва про місце проживання, з 15.12.2025 проживає та зареєстрований разом з матір`ю за кордоном: [ADDRESS] , перебуває на повному утриманні матері. Позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 вересня 2025 року та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , адреса її чоловіка, до якого планується переїзд - [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, копією паспорта громадянина України № [NUMBER] . Відповідач за місцем своєї реєстрації в Україні не проживає, перебуває за кордоном, з дитиною не спілкується, аліменти не сплачує, дитиною не цікавиться. За повідомленням служби у справах дітей Волочиської міської ради від 06.01.2026, на даний час, громадянка [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] , [INFO] , проживають за межами України, а саме в Республіці Італія за адресою: [ADDRESS] . Тому обстежити житлово-побутові умови проживання громадянки [PERSON] за вищевказаною адресою неможливо. За повідомленням органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 16.02.2026, з метою обстеження умов проживання та проведення бесіди з дитиною працівниками служби у справах дітей здійснено візит за адресою: [ADDRESS] , під час якого встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим місцем проживання не проживає, тому обстежити умови проживання дитини, отримати інші відомості для встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею неможливо. Враховуючи вищезазначене, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору неможливо, оскільки відсутні відомості на підставі яких готується такий висновок. Відповідно до акта обстеження умов проживання від 13.02.2026, 13 лютого 2026 року комісією служби у справах дітей було відвідане місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проте двері ніхто не відчинив. За зовнішніми ознаками було встановлено, що в квартирі тривалий час ніхто не перебував, про що свідчили повідомлення про сплату заборгованості та повідомлення від AT «Укрпошта», розмішені у дверях. Сусіди, які проживають поруч, двері також не відчинили. 4.Норми права, які застосував суд. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що принцип забезпечення права дитини на гармонійний розвиток та належне виховання превалює над принципом рівності прав батьків щодо дитини, тому при вирішені спору щодо місця проживання дитини у першу чергу враховуються інтереси дитини. 5.Оцінка суду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. За обставин справи, що розглядається, вбачається, що судове рішення про визначення місця проживання дитини не приймалось, орган опіки також не встановлював місце проживання малолітнього сина сторін. В справі встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю, за відсутності судового рішення про встановлення місця проживання дитини, немає підстав для висновку, що позивач самочинно, без згоди батька, змінила її місце проживання. Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, що є підставою для вирішення спору судом. Як встановлено у справі, мати дитини належно ставиться до своїх батьківських обов`язків, створила всі необхідні умови для проживання, виховання і розвитку дитини, дитина відвідує навчальний заклад та матеріально забезпечена, тривалий час проживає з матір`ю за кордоном. [PERSON] , як батько дитини, життям сина не цікавиться і будь-якої участі в його утриманні не бере, перебуває за межами України, де не має визначеного місця проживання та постійних доходів, тривалий час з дитиною не спілкується. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Про це йдеться у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі №523/19706/19. За встановлених обставин, враховуючи вік та психологічний стан дитини, її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, емоційну прихильність до матері, з якою вони тривалий час постійно проживають, що підтверджується матеріалами справи, перебування батька за кордоном, що ускладнює здійснення ним належного виховання дитини, суд дійшов висновку визначити місце проживання малолітнього разом з матір`ю [PERSON] , що буде відповідати насамперед інтересам малолітньої дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон громадян України визначено положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів інформаційно-комунікаційної системи "е-Консул"; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). На час запровадження в Україні правового режиму воєнного стану діють положення абзацу 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (зі змінами), відповідно до яких: виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений законодавством як за згодою одного із батьків, так і без такої згоди. При цьому, виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на певний період з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з позовної заяви та доданих документів, позивач як на підставу позову в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, вказала можливість його видачі на майбутні, постійні поїздки, оскільки дитина вже виїхала з України та перебуває за кордоном. З пояснень позивача слідує, що перешкод у виїзді за кордон на даний час не має, але в майбутньому можливо стане неможливо переміщення за кордоном без згоди батька. Чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Дозвіл на тимчасові виїзди дітей за межі України у супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі наведених нормативних актів, не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на одну вже конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном (постанова Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 297/1949/21). Враховуючи викладене, а також те, що висновок суду про задоволення позову не може залежати від настання або ненастання певних обставин, підстави для задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, відсутні.

Outcome: partial