Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

В інтересах та від імені [PERSON] до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, звернулась адвокат Пошали Катерина Сергіївна. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, дитини, яка продовжує навчання, аліментів на утримання непрацездатної дружини, було задоволено частково. Представник позивача зазначає, що у позивача виявлені ряд захворювань, які унеможливлюють тривале знаходження в морі, що відповідно не дає змоги працевлаштуватись. Крім іншого, у позивача змінився сімейний стан, що також є підставою для зменшення розміру аліментів. На підставі викладеного представник позивача просить: зменшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 15 000 гривень до 4 000 гривень; звільнити позивача від сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , як дитини, яка продовжує навчання, з причин відсутності можливості утримувати дочку; звільнити позивача від сплати аліментів на утримання [PERSON] . Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 16 червня 2025 року позовну заяву було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, на адресу суду 25.06.2025 року (вх. 25086) надійшла заява за підписом представника позивача з наданням квитанції про сплату судового збору. Ухвалою суду від 26 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. На адресу суду 05.09.2025 року (вх. №36173) за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Тодорової Олени Миколаївни надійшли письмові пояснення щодо позову. Відповідно до яких адвокат зазначила, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, в якому зазначав, що не може працевлаштуватись за фахом та має захворюваня, лікування потребує значних витрат тощо. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги про зменшення розміру аліментів були залишені без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду рішення суду було залишено без змін. Щодо обставин даного позову представник відповідача зазначила, що позивач на підтвердження обставин неможливості працевлаштуватися за фахом, надав довідку від 22.11.2022 року. Представник зазначає, що дана довідка не може бути достатнім доказом, оскільки датована понад 3 роки тому, а тому не відображає актуальну інформацію станом на дату подання позову. Відповідно в матеріалах справи відсутні докази про наявність у позивача реальних перешкод отримувати будь-який заробіток. Представник зазначає, що позивач повідомив дітям, що перебуває за межами України, зазначену обставину підтверджує свідоцтво про народження дочки, яке видано компетентними органами Королівства Іспанія, в цьому ж документі зазначено місце проживання позивача, як Іспанія, провінція Аліканте. Також, представник зазначає, що підтвердження місця проживання позивача за межами України, встановлено в рамках аналогічної справи №523/16159/22. Відповідно позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення фінансового стану. Щодо посилання позивача на наявність ряду захворювань, як підстави для зменшення розміру аліментів, представник зазначила, що на підтвердження цього, позивачем не надано медичних висновків уповноважених закладів охорони здоров`я, відтак твердження щодо стану здоров`я є голослівними. Щодо посилання на те, що майже все майно в рамках укладення мирової угоди було залишено відповідачці, що ставить позивача в додаткові витрати та незручності, представник зазначила, що інститут мирової угоди спрямований на врегулювання спору між сторонами шляхом досягнення взаємної згоди. Сторони самостійно, добровільно визначили умови такої мирової угоди. Відповідно позивач самостійно погодився на передачу вказаного нерухомого майна відповідачу, розуміючи наслідки та не заперечуючи проти цього. Отже, посилання на обставини передачі майна за мировою угодою є не необґрунтованими, носять характер маніпуляції та не можуть бути враховані судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Щодо посилання на те, що у позивача змінився сімейний стан, та відповідно погіршився фінансовий стан, зазначила, що народження дитини та укладення шлюбу не може свідчити про погіршення фінансового стану. Також, представник зазначила, що стан здоров`я дочки [PERSON] останнім часом суттєво погіршися, у зв`язку з чим, вона потребує систематичного лікування, регулярного проведення медичних обстежень, що у свою чергу потребує фінансових витрат. Позивач участі у процесі лікуванні доньки не приймає, та навпроти просить зменшити розмір аліментів. Зазначила, що в рамках виконавчого провадження №69846675 станом на 22.08.2025 рік заборгованість позивача становить 45 000 гривень. Щодо позовних вимог про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , зазначила, що дана вимога є безпідставною, оскільки наказом ОНЕУ [PERSON] відраховано за власним бажанням, та 14.09.2023 року старшим державним виконавцем винесено постанову про закінченням виконавчого провадження. Відповідно у позивача відсутній обов`язок по сплаті аліментів на користь повнолітньої дитини. Щодо вимоги про звільнення від сплати аліментів на утримання [PERSON] , зазначила, що дана вимога є не доведеною, та вже була предметом розгляду в межах аналогічних справ, № 523/16159/22, де судами було встановлено, що відповідач надала докази, які підтверджують продовження курсу лікування, а також відсутність рішення про зняття інвалідності. Зазначила, що звернення позивача з аналогічною вимогою, є зловживанням процесуальними правами позивача. Заборгованість позивача за аліментами на утримання дружини, станом на 22.08.2025 року, становить 34 000 гривень. З урахуванням викладеного представник відповідача зазначає, що позивачем не доведені позовні вимоги, а тому в задоволені позову слід відмовити (а.с.53-58). До письмових пояснень представником надані документи на підтвердження викладених обставин, а саме: копію рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2023 року справа №523/16159/22; постанову Одеського апеляційного суду від 16.01.2024 року; медичні довідки, копію постанови Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 року у справі №523/5304/21, розрахунок заборгованості по аліментів. На адресу суду 09.09.2025 року (вх. №36599) надійшло клопотання за підписом представника позивача про долучення доказів, а саме виписки з лікарні про хворобу та призначення лікування (а.с.81-87). Також, на адресу суду 11.11.2025 року (вх. №47733) надійшли додаткові пояснення у справі за підписом представника позивача, згідно яких представник зазначила, що позов просить задовольнити. Зазначила, що на теперішній час у [PERSON] було виявлено ряд захворювань, які унеможливлюють тривале знаходження в морі без доступу до ліків від цукрового діабету. Окрім того, що захворювання [PERSON] не дають йому можливості працевлаштуватися, також лікування потребує значної витрати коштів на ліки та медичне обслуговування. Крім цього [PERSON] змінився сімейний стан, що також відповідно до закону є підставою для зменшення аліментів. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька. Серед перелічених вище підстав про зменшення розміру аліментів, просить звернути увагу, що при розлученні з відповідачем по справі [PERSON] , згідно мирової угоди затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси 23.09.2021 року справа № 523/5488/21, відповідачу було передано майже все нерухоме майно родини, а саме квартира за [ADDRESS] , загальною площею 67,6 кв.м. та право на перереєстрацію на своє ім`я членства в гаражному кооперативі на гараж № [NUMBER] на автостоянці № [NUMBER] , загальною площею 18 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 54В. Зазначена відмова від спільного нерухомого майна на теперішній час для [PERSON] теж породжує додаткові витрати та незручності (а.с.90-94). Також, на адресу суду 13.11.2025 року (вх. №48146) за підписом представника відповідача адвоката Тодорової О.М. надійшли письмові пояснення, згідно яких представник зазначила, що надані представником позивача документи щодо погіршення стану здоров`я позивача не містять ознак непрацездатності чи обмеження непрацездатності та не доводять факту погіршення матеріального стану. З наданих документів встановлено, що 17.06.2025 року [PERSON] звернувся до медичного закладу спостереження за цукровим діабетом 1-го ступеня, однак основний діагноз визначено, як «невизначений перелом лівої п`яткової кістки, початковий контакт при закритому переломі». В рекомендації зазначено «профілактика тромбозу». Щодо перелому рекомендовано контроль травми 01.07.2025 року. Представник зазначає, що надані документи щодо стану здоров`я позивача не свідчать про наявність у позивача будь-яких ускладнень, хронічних або прогресуючих захворювань, які б могли впливати на його працездатність чи фінансовий стан. Перелом п`яткової кістки, є тимчасовим ушкодженням, що не призводить до тривалої втрати працездатності. Документів щодо вартості лікування не надано. Представник зазначає, що надані документи не доводять обставин, на які позивач посилається у своєму позові. З урахуванням викладеного представник позивача просить: відмовити в задоволенні позову та не приймати документи до уваги, як недопустимі докази (а.с.102). Також, на адресу суду 20.03.2026 року (вх. №2090) представником позивача надано виступ у дебатах, відповідно до яких представник зазначила, що аліменти це не санкція і не спосіб покарання батька, закон каже, що аліменти мають бути необхідними та достатніми, аліменти в розмірі 15 000 гривень є тягарем для позивача, відсутність доходу фактично унеможливлює виконання судового рішення. Позивач залишився без активів. Інвалідність дружини не була доведена до відома позивача при укладені шлюбу. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити в повному обсязі, судовий розгляд провести у відсутність сторони позивача (а.с.113-116). В судове засідання призначене на 19 березня 2026 року сторони до суду не з`явились. Відповідно до письмових дебатів представник зазначила, що просить розгляд справи провести за її відсутності, по причині повітряної тривоги. Представник відповідача 01.09.2025 року адвокат Тодорова О.М. звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності (а.с.77). Отже, судом встановлено, що представник позивача та представник відповідача про час та місце слухання справи повідомлені, звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, а відтак, суд може розглянути справи у відсутність сторін у справі. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Звертаючись до суду з позовними вимогами про звільнення від сплати аліментів та зменшення розміру аліментів, представник позивача зазначила, що позивач не має можливості виконувати судове рішення, аліменти є завищеними, фінансовий стан не дає можливості позивачу сплачувати аліменти, у позивача народилась дитина, а відтак збільшись витрати. Укладенням мирової угоди, майже все майно було передано відповідачу, що також завдає позивачу додаткових витрат. Так, згідно копії свідоцтва про шлюб встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 17.06.2021 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1177 (а.с.27). Так, відповідно до свідоцтва про народження (переклад з іспанської та українську) встановлено, що у позивача, [INFO] народилась дочка [PERSON] (а.с.31-34). Так, судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2021 р. позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 гривень щомісяця, починаючи з 30.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , як дитини, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісяця, починаючи з 30.03.2021 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] двадцяти трьох років, а саме до [INFO] , або до припинення навчання. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісяця, починаючи з 30.03.2021 року і до 01.11.2021 року, а у випадку продовження строку інвалідності, стягнення аліментів проводити без додаткового рішення суду на встановлений строк інвалідності. Постановою Одеського апеляційного суду від 27.06.2022 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини- залишено без змін. Щодо обставини, як народження дитини, та відповідно підстави зменшення розміру аліментів суд зазначає наступне. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, передбачені ст. 181 ЦПК України : за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зміну розміру стягнення аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно пункту 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20, від 08.06.2022 у справі № 565/1069/21, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18, відповідно до якої зміна сімейного стану платника аліментів (народження дитини у новому шлюбі) не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Таким чином, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в новому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів з урахуванням інших обставин, встановлених судом. Щодо обставин, як наявності захворювання, що відповідно на думку представника позивача свідчить про погіршення матеріального стану позивача, суд зазначає, наступне. Так, на підтвердження вказаних фактів представником позивача надані: призначення діагностичного обстеження, звіт про виписку відкладні випадки, звіт щодо проведеної консультації, звіт виписку невідкладні випадки. З огляду на досліджені докази, судом встановлено, що [PERSON] 01.07.2025 року мав прийти на обстеження рентген п`яткової кістки, бічний, передньо-задній аксіальний. Згідно Звіту про виписку встановлено, на виконання лікування фіксація в гіпсовій лонгеті на 4 тижні, ходьба на милицях, профілактика тромбозу, контроль травми. Щодо звіту проведеної консультації 17.06.2025 року, встановлено, причина звернення спостереження за цукровим діабетом 1 го ступеня. Анамнез: вчора впав, зараз відчуває біль і набряк у правій нозі побічної реакції на препарат не має. Діагностика/провадження цукровий діабет 1-го ступеня, без ускладнень. Пацієнта направлено до травмпункту для огляду травматологом. Отже, з огляду на досліджені документи щодо стану здоров`я позивача, суд зазначає, що погоджується з доводами та запереченнями представника відповідача, що такі не свідчать про прогресуючого захворювання, не містять даних щодо непрацездатності, та є тимчасовими. Щодо вимог про звільнення від сплати аліментів на утримання [PERSON] . Суд зазначає, що дані вимоги є такими, що зводяться до переоцінки доказів, оскільки, як встановлено судом питання щодо аліментів на утримання [PERSON] вже вирішувалось судом та відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/16159/22 судом було відмовлено в задоволені даної вимоги, зазначеним судовим рішенням було встановлено, що з [PERSON] - стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісяця, починаючи з 30.03.2021 року і до 01.11.2021 року, а у випадку продовження строку інвалідності, стягнення аліментів проводити без додаткового рішення суду на встановлений строк інвалідності. Відповідачка надала довідку, згідно з якою їй продовжено курс лікування, та не було ухвалено рішення щодо зняття інвалідності, а тому відсутні підстави для звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання [PERSON] . Також, питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини було предметом розгляду апеляційного скарги, та постановою Одеського апеляційного суду від 10.10.2024 року у справі про перегляд рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 02 червня 2021року за нововиявленими обставинами (справа №523/5304/21) були встановлені обставини, зокрема, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1997 року. Відповідно до довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №162046 від 12.10.2020 року, [PERSON] є інвалідом другої групи, строком до 01.11.2021 року. Відповідно до довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №516829 від 22.10.2021 року, [PERSON] має другу групу інвалідності. Причина інвалідності - інвалід дитинства з ураженням ОРА. Дата чергового переогляду 09.10.2023 р. Згідно листа Суворовської міжрайонної МСЕК Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи № 1/4 від 14.02.2024 р., [PERSON] вдруге оглянута 22.10.2021 р. та визнана інвалідом 2-ої групи дитинства, категорія змінена на інвалід дитинства, у зв`язку з наданими документами з амбулаторної картки за 1977 рік. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо звільнення від сплати аліментів на утримання [PERSON] є такими, що задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно письмових пояснень (а.с.56), представник відповідача зазначила, що [PERSON] була відрахована згідно наказу ОНЕУ за власним бажанням, у зв`язку з цим, нарахування аліментів було припинено та 14.09.2023 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про закінченням виконавчого провадження. Суд зазначає, та звертає увагу сторін, що стороною відповідача не було надано доказів на підтвердження вказаних обставин, разом з цим, відповідно до резолютивної частини судового рішення, яким було стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки зазначено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , як дитини, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісяця, починаючи з 30.03.2021 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] двадцяти трьох років, а саме до [INFO] , або до припинення навчання. Отже, на дату розгляду справи строк стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] закінчився, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Так, судом встановлено, що сімейний стан позивача змінився, однак, позивачем не доведено, що народження дитини впливає на змогу сплачувати аліменти на утримання дитини від першого шлюбу. Позивачем не надано доказів щодо погіршення матеріального становища платника аліментів на рівні з тим, що існувало на момент визначення розміру аліментів. Щодо посилання представника на те, що після укладення мирової угоди, матеріальний стан позивача змінився та обставина того, що майже все майно відійшло відповідачу, що потребує додаткових витрат, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ухвали суду від 23.09.2021 року у справі №523/5488/21 судом було затверджено мирову угоду за у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Так, ухвалою суду заяву позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] про затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі № 523/5488/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Затверджено мирову угоду по цивільній справі № 523/5488/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, укладену 23 вересня 2021 року між позивачем [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] , з іншої сторони, на таких умовах: [PERSON] отримує право особистої приватної власності на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 67,6 кв.м. Правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у [PERSON] . Право власності [PERSON] на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 67,6 кв.м. - припиняється. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 67,6 кв.м. [PERSON] отримує право на перереєстрацію на своє ім`я членства в гаражному кооперативі на гараж № [NUMBER] на автостоянці № [NUMBER] , загальною площею 18 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . За [PERSON] лишається право особистої приватної власності на транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель PAJERO SPORT, рік випуску 2017, об`єм двигуна 2442, дата державної реєстрації за особою 23.01.2018 року, а [PERSON] відмовляється від будь яких претензій на зазначений вище автомобіль. За [PERSON] лишається право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 902949851235, а [PERSON] відмовляється від будь яких претензій на зазначений вище житловий будинок. Після набрання чинності мирової угоди, наведений житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вважається особистою приватною власністю [PERSON] . [PERSON] зобов`язується сплатити суму заборгованості за оплату членських внесків за гараж № [NUMBER] на автостоянці № [NUMBER] , загальною площею 18 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 4000 грн., впродовж п`яти днів з дня набрання чинності зазначеної мирової угоди. [PERSON] відмовляється від стягнення з [PERSON] будь-яких додаткових витрат на переоформлення членства в гаражному кооперативі на гараж № [NUMBER] на автостоянці № [NUMBER] , загальною площею 18 кв.м., за адресою: [ADDRESS] чи стягнення членських внесків. [PERSON] зобов`язується перереєструвати членство в гаражному кооперативі на гараж № [NUMBER] на автостоянці № [NUMBER] , загальною площею 18 кв.м., за адресою: [ADDRESS] на своє ім`я впродовж десяти днів з дня набрання чинності зазначеної мирової угоди. [PERSON] зобов`язується передати усі правовстановлюючі документи, на майно, що відходить до [PERSON] згідно зазначеної мирової угоди, впродовж 5 днів з дня затвердження мирової угоди. [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що все майно, придбане ними під час шлюбу, поділено і вони не мають один до одного будь-яких претензій та вимог, у тому числі і щодо майна, відчуженого сторонами до розірвання шлюбу. Будь-які вимоги щодо компенсації вартості такого майна вважаються вирішеними цією угодою та відповідно повністю компенсованими. [PERSON] та [PERSON] обізнані про вартість майна та претензій щодо її визначення не мають. В подальшому вважається, що сторони домовились про вартість майна самостійно і вважають умови поділу майна справедливими. Після виникнення у сторони права особистої приватної власності на відповідне майно інша сторона втрачає на нього право власності, користування та володіння за будь-яких умов. Кожна із сторін залишає за собою всі судові витрати, фактично здійснені нею та не вимагає їх відшкодування одна від одної. [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що визначений цією мировою угодою порядок поділу спільного майна подружжя та компенсації часток спільного майна відповідає їх інтересам; ні в процесі укладення мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права третіх осіб, в тому числі держави; мирова угода не вчинена під впливом тяжкої обставини чи примусу; наслідки затвердження мирової угоди сторонам відомі та зрозумілі. Сторони підтверджують, що вищевказані умови мирової угоди відповідають їх волевиявленню і породжують настання бажаних наслідків, які відповідають дійсним інтересам сторін. Дана мирова угода укладається сторонами при повному розумінні своїх прав та обов`язків, й наслідки укладення мирової угоди, в тому числі передбачені статтями 207, 208 Цивільного процесуального кодексу України, сторонам зрозумілі. Мирова угода вступає в силу з моменту її затвердження Суворовським районним судом м. Одеси та є обов`язковою для [PERSON] та [PERSON] . У разі будь-якого невиконання або неналежного виконання цієї мирової угоди, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року у справі №523/5488/21 про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, у розумінні статті 175 Цивільного процесуального кодексу України та п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-УІІІ, є обов`язковою на всій території України і підлягає примусовому виконанню відповідними органами та особами, які здійснюють примусове виконання рішень, визначеними статтею 5 даного Закону. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Отже, з огляду на ухвалу суду, якою було затверджено текст мирової угоди, судом встановлено, що сторони підтвердили, що визначений цією мировою угодою порядок поділу спільного майна подружжя та компенсації часток спільного майна відповідає їх інтересам; ні в процесі укладення мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права третіх осіб, сторони домовились про вартість майна самостійно і вважають умови поділу майна справедливими. Посилання позивача на те, що майже все майно перейшло у власність відповідача, є таким, що не відповідає тексту затвердженої судом мирової угоди. Аналізуючи надані сторонами докази на підтвердження та спростування обставин позову в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, як такі, що не доведені належними та допустимими доказами, а тому, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак у задоволенні позову слід відмовити Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed