Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з [PERSON] , який зареєстрований 19.12.2011 року у виконавчому комітеті Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису №1. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного та інше, внаслідок чого шлюбні відносини припинилися та перестали вести спільне господарство, на даний час мешкають окремо. Спору про поділ майна не має. Діти проживають спільно з позивачем, що не заперечується сторонами. Посилаючись на дані обставини позивач просить шлюб розірвати, так як їх спільне проживання в шлюбі не можливе. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.02.2026 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу та просила справу розглянути справу у її відсутність. ( а.с. 13) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та на розірвання шлюбу згоден ( а.с.21) Відповідно до ч. ч. 1, 4ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 19.12.2011 року у виконавчому комітеті Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.4) Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 червня 2014 року виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису №15 та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 01 листопада 2016 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису №219.( а.с.5,7) Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного та інше, внаслідок чого шлюбні відносини припинилися та перестали вести спільне господарство. Сторони припинили подружні відносини та проживають окремо. Позивач на розірвання шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачка просить залишити їй прізвище яке вона отримала після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ст. 113 СК України, позивачці залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається « [PERSON] ». Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати в сумі 1331,20грн. покладаються на позивача. На підставі ст.ст.24,ч.3ст.105,ч.3ст.109,110,112,113,115,ч.3ст.122 СК України,

Outcome: approved