Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

09.12.2025 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за [PERSON] , право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що листом приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. № 576/02-14 від 12.11.2025 року, приватний нотаріус повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати об`єкт спадкування, так як згідно документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок (договору дарування частки домоволодіння, посвідченого Ізмаїльською міською державною нотаріальною конторою 20 грудня 1952 року за реєстровим № 13760/3, договору про відчуження будинку на умовах довічного утримання Продавця Покупцем, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 24 листопада 1961 року за реєстровим № 12-185), в договорі дарування відсутня адреса місцезнаходження вказаного житлового будинку, а в договорі відчуження будинку вказана адреса: [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позов визнають та не заперечують проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частки домоволодіння від 20.12.1952, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 13760/3 та договору про відчуження будинку на умовах довічного утримання Продавця Покупцем від 24.11.1961, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 12-185, що також підтверджено довідкою №498, виданою 25 травня 2020 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно довідки КУ «Ізмаїльський архів» № 12-К від 28.05.2020, в документах міськвиконкому в списку житлових будівництв міста, що були перенумеровані в 1965 році, є відомості про перенумерацію будинку по [ADDRESS] . Відповідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» № 498 від 25.05.2020, згідно адресного реєстру м. Ізмаїла об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними спорудами має самостійний адресний номер: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ). Крім того, вказаною довідкою також підтверджується належність житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] спадкодавцю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 11.02.2025 року, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 24 липня 2012 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3249, згідно умов якого належні їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] , вона заповіла [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожному, а все інше своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81908200 від 18.07.2025 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., заповіт від 24.07.2012, складений та посвідчений від імені [PERSON] та зареєстрований за № 3249 є чинним. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно відомостей будинкової книги будинку [ADDRESS] , на час своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за вищевказаною адресою, а спільно з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У передбачений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] і таким чином спадщину. Також, у передбачений законом шестимісячний строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON] на користь [PERSON] . Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. № 576/02-14 від 12.11.2025 року, приватний нотаріус повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати об`єкт спадкування, так як згідно документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок (договору дарування частки домоволодіння, посвідченого Ізмаїльською міською державною нотаріальною конторою 20 грудня 1952 року за реєстровим № 13760/3, договору про відчуження будинку на умовах довічного утримання Продавця Покупцем, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 24 листопада 1961 року за реєстровим № 12-185), в договорі дарування відсутня адреса місцезнаходження вказаного житлового будинку, а в договорі відчуження будинку вказана адреса: [ADDRESS] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved