Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

29 грудня 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява ТзОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява подана представником позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суду». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 150891-КС-001 про надання кредиту (далі по тексту рішення - Кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у поряду, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Бізнес позика» надало [PERSON] кредит у розмірі 5 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Представник позивача вказує, що ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, перерахувавши 5 000 гривень на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Однак, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, розмір його заборгованості станом на 01 грудня 2025 року становить 14 219,36 гривень, з яких 5 000,00 гривень - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8 912,96 гривень - сума прострочених платежів по процентах, 306,40 гривень сума прострочених платежів за комісією. На підставі наведеного ТОВ «Бізнес позика» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором № 150891-КС-001 про надання кредиту від 30 вересня 2023 року в розмірі 14 219,36 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 гривень. Ухвалою судді від 15 січня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 24 лютого 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, відповідач зазначає, що на підставі Кредитного договору він отримав кредит у розмірі 5 000 грн строком до 20 січня 2024 року. У зв`язку з відсутністю постійного джерела доходу він не мав можливості своєчасно виконати зобов`язання щодо повернення кредиту. Водночас відповідач вважає, що позивачем застосовано непрозору кредитну політику та встановлено кабальні умови кредитування. На думку відповідача, умови укладеного договору є несправедливими та такими, що порушують баланс інтересів сторін. Крім того, відповідач зазначає, що він є військовослужбовцем та проходить службу у Збройних Силах України, у зв`язку з чим вважає, що на нього поширюється дія частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою передбачено заборону нарахування відсотків за користування кредитом на період проходження військової служби. Також відповідач заперечує проти відшкодування витрат на правову допомогу позивача, вказуючи, що такі витрати є наслідком здійснення позивачем господарської діяльності, а не неправомірних дій відповідача. З огляду на викладене, відповідач просить суд зменшити розмір заборгованості, зокрема в частині нарахованих відсотків, а також зменшити розмір судових витрат, заявлених позивачем. 25 лютого 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача звертає увагу суду на те, що відповідачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту проходження ним військової служби саме у період дії Кредитного договору, що могло б бути правовою підставою для застосування у даній справі пільг, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому сам відповідач зазначає, що проходить військову службу з 07 жовтня 2024 року. Отже, станом на момент укладення кредитного договору, а також протягом строку його дії, відповідач не мав статусу військовослужбовця. Представник позивача вважає, що з відповідача підлягає стягненню повна сума заборгованості за Кредитним договором, яка включає: заборгованість за тілом кредиту, проценти за користування кредитом, а також комісії за надання кредиту. Разом з тим представник позивача зазначає, що встановлення у кредитному договорі процентів, які нараховуються на залишок заборгованості, відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України. Уклавши кредитний договір, відповідач добровільно погодився з його умовами. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що: не нараховував та не заявляв до стягнення неустойку (пеню чи штраф) відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України; не застосовував заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції та три проценти річних); не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору. Кредитним договором передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 700 грн, що також підтверджується графіком платежів. На підставі викладеного представник позивача просить суд врахувати подану відповідь на відзив під час вирішення справи по суті. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Ураховуючи те, що сторони письмово висловили свої позиції щодо спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду справи по суті без участі сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив, що 30 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] в електронній формі укладено договір №150891-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (Кредитний договір). 30 вересня 2023 року ТзОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №150891-КС-001 про надання кредиту, а [PERSON] прийняв (акцептував) пропозицію щодо укладення договору. Відповідач [PERSON] підтверджує укладення ним вищевказаного договору та отримання суми кредиту. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика». Кредитним договором визначено такі умови: строк кредиту 16 тижнів; процентна ставка фіксована 2,00000000 % в день; знижена процентна ставка за кредитом - 1,15514127 % в день; комісія за надання кредиту - 750,00 гривень; загальний розмір наданого кредиту 5 000 гривень; термін дії договору до 20 січня 2024 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 10 480,00 гривень. Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору (п. 3.2 Кредитного договору). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому т.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. Суд установив, що ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, перерахувавши на банківську картку відповідача суму кредиту 5 000 гривень. Відповідач [PERSON] вказану обставину визнає. Згідно з розрахунком позивача розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором становить 14 219,36 гривень, з яких 5 000 гривень - тіло кредиту; 8 912,96 гривень процентів за користування кредитом, 306,4 гривень заборгованість по комісії. Суд установив, що в межах строку дії Кредитного договору [PERSON] здійснював погашення кредиту, а саме: 14 жовтня 2023 року здійснив платіж у розмірі 1 310 гривень. Разом з тим, установлено, що відповідач, який здійснив останній платіж на виконання кредитних зобов`язань 14 жовтня 2023 року, порушив умови Кредитного договору та погодженого ним Графіку платежів. Дослідивши наявний у матеріалах справи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд установив, що позивачем було враховано сплачені відповідачем на погашення заборгованості кошти у загальному розмірі 1 310 гривень, які були згідно умов Кредитного договору розподілено у відповідних сумах на погашення кожного із видів заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За умовами укладеного між сторонами Кредитного договору встановлений строк дії Кредитного договору до 20 січня 2024 року. Також сторони погодили розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок їх розрахунку. Відповідно до пункту 3.2.3 Кредитного договору, сторони на момент його укладення погодили графік платежів, виходячи з припущення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, у зв`язку з чим підлягала застосуванню знижена процентна ставка у розмірі 1,15514127 % в день. Водночас позичальник порушив умови зазначеного договору, а саме не здійснив жодного з передбачених графіком платежів у встановлені строки. Унаслідок такого порушення відбулося коригування зобов`язань позичальника, що спричинило застосування базової процентної ставки у розмірі 2 %. Скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому Договорі не є зміною істотних умов цього Договору (п. 3.2.5 Кредитного договору). Таким чином, сторони погодили процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами, який становить період з 30 вересня 2023 року по 20 січня 2024 року. Суд зазначає, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховані відповідачу в межах строку кредитування, тобто до 20 січня 2024 року включно. Щодо доводів відповідача про його право на звільнення від нарахування та сплати відсотків за Кредитним договором відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд зазначає таке. Відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. На підтвердження проходження військової служби відповідачем надано копію довідки військової частини [NUMBER] від 31 січня 2026 року, якою підтверджено, що солдат [PERSON] проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] . Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Суд зазначає, що надана відповідачем довідка про проходження військової служби не містить відомостей про дату набуття [PERSON] статусу військовослужбовця. Зі змісту цієї довідки неможливо встановити конкретний період проходження [PERSON] військової служби у Збройних Силах України, а тому суд позбавлений можливості встановити чи мав відповідач статус військовослужбовця на момент укладення та виконання Кредитного договору. За таких обставин суд вважає, що наданий доказ не є належним та достатнім для застосування до спірних правовідносин положень зазначеного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим підстави для звільнення відповідача від нарахування відсотків за користування кредитом відсутні. Щодо зарахування сплачених відповідачем коштів на погашення комісії суд зазначає, що в кредитному договорі сторони погодили розмір одноразової комісії 700 гривень. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, зокрема за надання кредиту. З Кредитного договору вбачається, що кредитором встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування. Відповідач, підписуючи Кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд вважає, що зарахування здійсненого відповідачем платежу на погашення комісії є правомірною, а також про стягнення залишку у розмірі 306,40 гривень. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позичальник порушив умови Кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим позивач набув право вимагати повернення суми кредиту та сплати процентів. Розрахунок заборгованості перевірено судом на відповідність умовам договору та вимогам закону і порушень не встановлено. Іншого розрахунку заборгованості [PERSON] не надав, розмір заборгованості не спростував. З наведених мотивів суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved