Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

20 серпня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2029244 від 24 лютого 2020 року у розмірі 15400 грн, а також понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2029244, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 10 000 грн на умовах, визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки та на умовах, передбачених договором.11 вересня 2020 року ТОВ «ФК «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення права вимоги № ККАУ-11092020, згідно з яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 2029244 від 24.02.2020 року.Заборгованість за кредитним договором у встановлений строк погашена не була, у зв`язку з чим станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 15400 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за тілом кредиту; 5400 грн заборгованість за процентами. Процесуальні дії та рішення у справі. 08 вересня 2025 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області матеріали цивільної справи направлено до Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю. 14 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 березня 2026 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Позиції учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Направив до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштових відправлень Укрпошти, поштовими відправленнями з відміткою про повернення «адресат відсутній», оголошеннями про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада». Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 24 лютого 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 2029244, який підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором М839405, отримання якого підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) становить 10 000 грн (п. 1.3 договору). Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту визначається у Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжений у порядку та на умовах, визначених розділом 4 цього договору (п. 1.4 договору). Пунктом 1.5 договору визначено тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 1.5.1 договору, знижена процентна ставка у розмірі 1,53 % на день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, за умови повного погашення заборгованості у цей строк або протягом трьох календарних днів після його закінчення. Згідно з п. 1.5.2 договору, стандартна процентна ставка у розмірі 1,80 % на день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, якщо споживач не виконав умови, передбачені п. 1.5.1 договору, а також у межах нового строку у разі продовження строку користування кредитом відповідно до пп. 4.14.6 договору. Відповідно до п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку споживача № [NUMBER] або іншу платіжну картку, реквізити якої надані споживачем в особистому кабінеті. З листа ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 18.07.2025 року вбачається, що відповідно до договору про переказ грошових коштів № ВП-200417-1 від 20.04.2017 року, укладеного між ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Авентус Україна», 24.02.2020 року на платіжну картку клієнта № [NUMBER] було перераховано 10 000 грн. 11 вересня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № ККАУ-11092020, відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги за кредитними договорами, а новий кредитор сплатив первісному кредитору грошові кошти за відступлення такого права. Згідно з карткою обліку договору (розрахунком заборгованості) та витягом з реєстру боржників, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2029244 від 24.02.2020 року становить 15 400 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 5 400 грн заборгованість за процентами. 12 серпня 2025 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] направлено досудову вимогу про сплату заборгованості, яка залишена без реагування. Доказів погашення зазначеної заборгованості відповідачем до суду не надано. Застосовані норма права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документу. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотиви і висновки суду. Підписавши кредитний договір №2029244 від 24 лютого 2020 року шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідач [PERSON] добровільно погодилась з умовами договору, відповідно до яких отримала грошові кошти та зобов`язалась повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити проценти за користування кредитом і передбачені договором платежі. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та недійсним не визнавався. Матеріалами справи підтверджується факт перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача, зазначений у договорі. З урахуванням положень статей 205, 207, 639, 1048, 1054 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію», суд доходить висновку, що кредитний договір укладено належним чином, оскільки він підписаний сторонами з використанням електронного підпису, що забезпечує ідентифікацію сторін, підтверджує їх волевиявлення та цілісність електронного документа. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору № 2029244 від 24 лютого 2020 року та виникнення між кредитором і [PERSON] договірних правовідносин щодо користування кредитними коштами. Оскільки кредитний договір є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а відповідач не надала доказів належного виконання своїх зобов`язань, суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань утворилася заборгованість у загальному розмірі 15400 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за тілом кредиту; 5400 грн заборгованість за процентами. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 15400 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, актом №803 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05 серпня 2025 року, детальним описом наданих послуг від 05 серпня 2025 року до акту №803 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, ордером серії ВС №1381377 від 02 липня 2025 року. Разом з цим, суд вважає завищеною оплату наданих послуг, оскільки заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн є неспівмірною зі складністю справи та виконаними роботами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову. Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, однак адвокат не приймав участі в судових засіданнях. Враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням співмірності виконаної адвокатом роботи, та заявленої суми до стягнення, складності справи. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що, представник позивача в судове засідання не прибував, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише з складення позовної заяви. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. Саме така сума відповідає критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону. Щодо судових збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону, пропорційно задоволених вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується відповідним платіжним документом, наявним у матеріалах справи. Зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved