Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» , який 30 квітня 2025 року уточнив, та просив: встановити нікчемність п. 3.11 Договору про надання споживчого кредиту № 9873408700 від 28.10.2022 року укладеного між ним та АК «УкрСиббанк»; зобов`язати ТОВ «ФК «Кредит-капітал» здійснити перерахунок заборгованості за договором шляхом зарахування сплаченої щомісячної плати за обслуговування кредиту в сумі 9636.94 грн в рахунок погашення тіла кредиту; скасувати заборгованість зі сплати комісії за управління кредитом та обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 48 179,10 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 28 жовтня 2022 року між АТ «УкрСиббанк» (далі банк) та ним було укладено договір про надання споживчого кредиту № 98734087000 з можливістю відкриття карткового рахунку. Згідно умов договору, банк надав йому кредит у розмірі 253 577.33 грн на погашення заборгованості за кредитним договором № 9827877000. Додатком № 1 до договору передбачено сплату щомісячної комісії за управлінням кредитом у сумі 1.9 % від суми наданого кредиту, комісії за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника різниця між сумою фактичного сплаченого останнього ануїтетного платежу та сумою останнього ануїтетного платежу згідно графіку, але не більше 10 грн, комісії за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні плати чергового платежу 500 грн, комісії за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів. З моменту укладення договору ним сплачено банку 76 364.06 грн, в тому числі 9 636.94 грн комісії згідно умов п. 3.11 договору. 22 лютого 2024 року між банком та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір факторингу №263, за умовами якого банк відступив товариству право грошової вимоги до нього. Згідно витягу з реєстру боржників, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло право вимоги за даним кредитним договором на суму 225 392.97 грн, з яких: 177 213.27 грн заборгованість за тілом кредитом та 48 179.70 грн заборгованість за комісією за управління кредитом. Після відступлення права вимоги, ним сплачено 119 250 грн і загальна сума боргу, з врахуванням комісії 48 179,70 грн, становить 106 142.97грн. Вважає, що такі умови договору, які встановлюють щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, з огляду на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» є нікчемними. А тому вважає, що сума його боргу за договором кредиту становить 47 875 грн, виходячи із розрахунку 106 142.97- 48 179.70 грн заборгованість за комісією - 9 636.94 грн сплачена комісія. Посилаючись на наведене та порушення його прав, як споживача послуг відповідача, просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнень поданих 30 квітня 2025 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 січня 2024 року задоволено клопотання позивача та витребувано у ТОВ «ФК «Кредит-капітал» повний розрахунок заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту №98734087000 від 28.10.2022 року з моменту переходу права вимоги по день надання відповіді із зазначенням суми кредиту, відсоткової ставки за договором, комісій за обслуговування кредиту, штрафних санкцій, періоду нарахування боргу, дати сплати заборгованості та залишку заборгованості із зазначенням в розрізі тіла кредиту, відсотків, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором. Витребувано від акціонерного товариства «УкрСиББанк»: -Договір про надання споживчого кредиту №98734087000 від 28.10.2022 року, з додатками, і повний розрахунок заборгованості з дати укладання до 28.10.2022 року, із зазначенням суми кредиту, відсоткової ставки за договором, комісій за обслуговування кредиту, штрафних санкцій, періоду нарахування боргу, дати сплати заборгованості та залишку заборгованості із зазначенням в розрізі тіла кредиту, відсотків, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором. -Повний розрахунок заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту №98734087000 від 28.10.2022 року, з моменту його укладання по 22.02.2024 року (день укладання договору факторингу та відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» із зазначенням суми кредиту, відсоткової ставки за договором, комісій за обслуговування кредиту, штрафних санкцій, періоду нарахування боргу, дати сплати заборгованості та залишку заборгованості із зазначенням в розрізі тіла кредиту, відсотків, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2025 року, яку занесену до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. АТ «УкрСиббанк» подало відзив на позов. Позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Банк є неналежним відповідачем, оскільки 22 лютого 2024 року укладено договір факторингу № 194, згідно умов якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 28.10.2022 року № 98734087000 перейшло до ТОВ «ФК» Кредит-капітал». При укладенні договору, банком не порушено вимог Закону України «Про споживче кредитування» та не встановлено щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а також за дії, які не є послугою у визначені цього Закону. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. В судове засідання сторони не з`явився, попередньо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено, що 28 жовтня 2022 між позивачем та банком укладено Договір про надання споживчого кредиту № 98734087000 (далі договір кредиту). Відповідно до умов п.п. 3.1,3.3. договору, банку надав позивачу кредит у розмірі 253 577.33 грн для особистих потреб, а саме для погашення суми заборгованості за кредитом згідно договору про надання споживчого кредиту № 98278770000 шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок банку № [NUMBER] . Згідно умов п. 3.5,3.6 договору, позичальник зобов`язаний повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіку платежів, що викладений у Додатку №1 до договору. Розмір ануїтетного платежу становить 5283 грн з моменту укладення договору до 27.02.2023 року. З 28 лютого 2023 року розмір ануїтетного платежу становить 10 101 грн. Відповідно до умов п. 3.1 договору, встановлено, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та Додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною. З Додатком № 1 до договору слідує, що передбачено сплату комісій: - щомісячну комісію за управлінням кредитом у сумі 1.9 % від суми наданого кредиту (включається в суму ануїтетного платежу) починаючи з 28.02.2023 року; - комісію за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, яка розраховується як різниця між сумою фактичного сплаченого останнього ануїтетного платежу та сумою останнього ануїтетного платежу згідно графіку, але не більше 10 грн; - комісію за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні плати чергового платежу у розмірі 500 грн; - комісію за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів банку. Згідно Графіку платежів, таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором, який підписаний сторонами договору слідує, що за даним кредитним договором щомісячно починаючи з березня 2023 року нараховується комісія за управління кредитом у розмірі 4817.97 грн включно до 26 жовтня 2026 року. Також, 28 жовтня 2022 року сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту- Інформаційний лист, де погоджено аналогічні комісії та їх розмір. 22 лютого 2024 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір факторингу № 263 та підписано реєстр боржників, згідно умов яких право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 28.10.2022 року № 98734087000 перейшло до ТОВ «ФК» Кредит-капітал» на загальну суму 225 392.97 грн, з яких: 177 213.27 грн- заборгованість за тілом, 48 179.70 грн - заборгованість за комісіями (а.с.-62-76). Згідно умов п. 4.1. договору факторингу, сторони погодили, що право власності на Права Вимоги вважається таким, що перейшло від Клієнта Фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у Фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі Прав вимоги (Додаток №2 до договору). 22 лютого 2024 року сторони підписали акт приймання-передачі Прав Вимоги. Таким чином, право вимоги за кредитним договором №98734087000 від 28.10.2022 року до [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-капітал», що визнається відповідача по справі. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №98734087000 від 28.10.2022 року, наданого ТОВ «ФК «Кредит-капітал» на виконання ухвали суду про витребування доказів, встановлено, що загальна сума заборгованості позивача станом на 22.02.2024 року становила 225 392.97 грн., з яких: 177 213.27 заборгованість за тілом кредиту та 48 179.70 заборгованість за комісіями. 08 березня, 17 травня, 14 червня, 16 липня та 18 вересня 2024 року позивачем здійснено погашення заборгованості на загальну суму 119 250 грн. Станом на 24.01.2025 року заборгованість позивача за кредитом становить 106 142.97 грн, яка складається із тіла кредиту (225 392.97- 119 250). Згідно довідки-розрахунок заборгованості за кредитом [PERSON] станом на 22.02.2024 року, наданої банком на виконання ухвали суду, встановлено, що позивачу щомісячно починаючи з 27 березня 2023 року по 22 лютого 2024 року (день відступлення права вимоги) нараховувалась комісія у розмірі 4817,97 грн. Позивач двічі 10 та 25 квітня 2023 року сплатив кошти, які зараховано на погашення комісії на загальну суму 9635.94 грн. Заборгованість за комісією станом на 22.02.2024 року становить 48179.70 грн (а.с. 138). Банк не заперечив факт нарахування щомісячної комісії, часткову її сплату позивачем та наявність заборгованості, про що зазначив у своїх письмових поясненнях від 03.02.2025 року (а.с. 131-134). Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до вимог частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. Згідно з вимогами статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до вимог частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до вимог частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) та Велика Палата Верховного Суду у справі № 496/3134/19 від 13 липня 2022 року. Згідно з умовами п. 3.11 Договору про надання споживчого кредиту та Додатку № 1 до нього, сторони погодили сплату комісій: -щомісячну комісію за управлінням кредитом у сумі 1.9 % від суми наданого кредиту (включається в суму ануїтетного платежу) починаючи з 28.02.2023 року; - комісію за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, яка розраховується як різниця між сумою фактичного сплаченого останнього ануїтетного платежу та сумою останнього ануїтетного платежу згідно графіку, але не більше 10 грн; - комісію за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні плати чергового платежу у розмірі 500 грн; - комісію за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів банку. Як вбачається із Графіку платежів, щомісячно починаючи з 27 березня 2023 року по 26.10.2026 року нараховано комісію за управління кредитом у сумі 4817.97 грн. Водночас, у вищевказаних документах відсутні відомості про те, за які саме послуги справляється така плата та у чому вони полягають. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] станом на 22.02.2024 року встановлено, що позивачу щомісячно починаючи з 27 березня 2023 року по 22 лютого 2024 року (день відступлення права вимоги) нараховувалась комісія у розмірі 4817,97 грн. Позивачем погашено комісію на загальну суму 9635.94 грн. Заборгованість за комісією станом на 22.02.2024 року становить 48 179.70 грн (а.с. 138). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №98734087000 від 28.10.2022 року, наданого ТОВ «ФК «Кредит-капітал» слідує, що заборгованості позивача станом на 22.02.2024 року становила 225 392.97 грн., з яких: 177 213.27 заборгованість за тілом кредиту та 48 179.70 заборгованість за комісію. Позивачем здійснено погашення заборгованості в користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» на загальну суму 119 250 грн, у зв`язку з чим заборгованість позивача за кредитом становить 106 142.97 грн, яка складається із тіла кредиту. Отже, сплачені позивачем кошти на загальну суму 119 250 грн, зараховані, у тому числі на погашення комісії у розмірі 48 179.70 грн. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення п. 3.11 Договору про надання споживчого кредит № 98734087000 від 28.10.2022, укладеного між позивачем та АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-капітал», щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію за управління кредитом разом з обов`язковим\\ щомісячним платежем, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину Відповідно до вимог частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані висновки щодо нікчемності пункту 3.11 Договору про споживчий кредит про встановлення щомісячної комісії за управління кредитом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом застосування наслідків виконання нікчемного правочину, зобов`язання ТОВ «ФК «Кредит-капітал» здійснити перерахунок заборгованості позивача за Договором про надання споживчого кредиту № 98734087000 від 28.10.2022 з урахуванням нікчемності вимоги щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом та зарахувати сплачені кошти за комісію, в рахунок погашення інших обов`язкових платежів згідно умов Договору. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, з підстав зазначених вище. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПКУкраїни). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Враховуючи наведене та часткове задоволення позовних вимог, із ТОВ «ФК «Кредит-капітал» в користь держави слід стягнути 1331, 20 грн судового збору.

Outcome: partial