Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2024 року між ТзОВ "УКР Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1472-3384, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 8 400 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 300 днів. Також Додатковою угодою від 14 грудня 2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1472-3384 від 16 листопада 2024 року, сторони домовились про надання додаткових коштів у сумі 3 400 грн. 00 коп. В порушення умов кредитного договору станом на 19 січня 2026 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 52 934 грн. 58 коп., з яких: 11 800 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 35 234 грн. 80 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 251 грн. 80 коп. заборгованість по комісії, 5 648 грн. 00 коп. заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України. Враховуючи вище наведене, просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором №1472-3384 від 16 листопада 2024 року, укладеним між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] в сумі 52 934 грн. 38 коп. (з яких: 11 800 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 35 234 грн. 80 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 251 грн. 80 коп. заборгованість по комісії, 5 648 грн. 00 коп. заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України) та судові витрати. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак долучив до матеріалів справи заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2026 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2024 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №1472-3384, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 8 400 грн. 00 коп., зі сплатою 1 % за кожен день користування кредитом, строком на 300 днів. 14 грудня 2024 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до договору кредитної лінії №1472-3384, згідно якої, ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" надало [PERSON] додаткові грошові кошти в розмірі 3 400 грн. Після укладення даної угоди та надання додаткових коштів змінились умови кредитування сума неповернутого кредиту становить 11 800 грн., кількість днів користування кредитом, що залишається після укладення цієї угоди 300 календарних днів, денна процентна ставка 0,864 %. Згідно довідки про перерахування суми кредиту №1472-3384 від 16 листопада 2024 року [PERSON] було перераховано 8 400 грн. та 14 грудня 2024 року додатково до кредиту 3 4000 грн. на картку № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1472-3384 від 16 листопада 2024 року загальна заборгованість [PERSON] становить 52 934 грн. 58 коп., з яких: 11 800 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 35 234 грн. 80 коп. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 251 грн. 80 коп. заборгованість по комісії, 5 648 грн. 00 коп. заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Судом встановлено, що умови зазначеного договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача. Однак, щодо стягнення із відповідача суми прострочених платежів за комісією, слід зазначити наступне. Пунктом 4.7. Договору передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 20 % від суми виданого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд приходить до висновку щодо несправедливості пункту 4.7. Договору, оскільки не передбачено конкретного переліку послуг за які позичальник сплачує таку комісію. Формулювання «за надання кредиту», не відповідає принципам зазначеним у Законі України «Про споживче кредитування» та в Законі України «Про захист прав споживачів», а також означає, що позичальник сплачує по факту за прийняття позики (кредиту) від позикодавця (кредитора), що апріорі суперечить засадам цивільного права. Оскільки з наданого позивачем договору та розрахунку заборгованості відповідача установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію без зазначення, які саме дії позикодавця входять до такого обслуговування, яку позивач просить стягнути з відповідача, то підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 1 251 грн. 78 коп. заборгованості за комісією, суд не вбачає. Поряд із цим, відповідно до п. 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 5 648 грн. 00 коп., від сплати яких позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для стягнення таких. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем вносились платежі, а саме: 02 грудня 2024 року 2 024 грн. 51 коп., та 13 грудня 2024 року 1 797 грн. 71 коп. Позивачем, ці платежі були враховані частково на погашення комісії у сумі 1 428 грн. 22 коп., на погашення відсотків у сумі 1 982 грн. 40 коп. та 168 грн. 00 коп. на погашення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України. Однак, суд зазначає, що правових підстав для врахування суми платежу на погашення комісії та на погашення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України у позивача не було. Тому всі платежі на загальну суму 3 822 грн. 22 коп. необхідно врахувати на погашення відсотків. Як вбачається з розрахунку заборгованості, за весь період кредитування, відповідачу нараховано 37 376 грн. 80 коп. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути проценти в сумі 33 554 грн. 58 коп. (37 376 грн. 80 коп. (розмір процентів за період кредитування) - 3 822 грн. 22 коп. (суми платежів, які були внесені відповідачем)). Враховуючи викладене, а також те, що відповідач доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором не надав, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 354 гривень 58 копійок. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 281 грн. 16 коп.

Outcome: partial