Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] у 01 вересня 2025 року звернулася до суду із позовом про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера в порядку спадкування. Позов обгрунтований тим, що батько позивача [PERSON] ( 1935 р.н.)(уродженець с. Бакай Решетилівського р-ну Полтавської області, був військовим пенсіонером та ветераном збройних сил, вийшов на пенсію у ранзі полковника), помер [INFO] . До своєї смерті ним було подано позовну заяву до Полтавського окружного адміністративного суду про проведення перерахунку належної йому пенсії ти відповідної виплати заборгованості по виплаті з 2019 року по 2022 р. 09 червня 2022 року у справі № 440/4381/22 його позов було задоволено в повному обсязі та зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2019 на підставі довідки [INFO] від 14.01.2022 №ФП64668/222 із урахуванням раніше виплачених сум . З моменту набуття чинності судового рішення (12.07.2022) батьку позивача було перераховано помісячну виплату в новому розмірі. Проте заборгованість, що виникла з 2019 року по серпень 2022 року, так і не була йому виплачена. Внаслідок неодноразових письмових звернення батька позивача до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавській області, батько отримав цілу низку листів від 31.08.2022 року, 19.05.2023 року, 21.09.2023 року, 15.02.2024 року в якому було зазначено що така виплата не закладена до Державного бюджету України що включаються до бюджету Пенсійного фонду України. ( копія листа додаю). Також було надано інформацію що розмір несплаченої вчасно пенсії складає суму в розмірі 214 039 грн 63 коп. В листі було, зокрема, вказане наступне - «нарахована заборгованість в розмірі 214 039,63 грн за період з 01.04.2019 року по 30.07.2022 року облікована в органах Пенсійного фонду та підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості виплат за рішенням судів за рахунок Державного бюджету України». Батько позивача помер у березні 2024 року так і не дочекавшись належних йому виплат від держави України в особі Пенсійного фонду. У листах, що отримував батько позивача, від Головного управління пенсійного фонду Полтавської області інформувало його що « доплата пенсії за рішенням суду внесена до системи « Реєстр судових рішень» та облікована за № 270 081». Після смерті батька позивача у березні 2024 року [PERSON] були подані відповідні заяви та документи для оформлення спадщини, в тому числі і щодо включення до переліку спадкового майна існуючої заборгованості з виплати йому пенсії в розмірі 214 039,63 грн за період з 01.04.2019 року по 30.07.2022 року . В жовтні місяці 2024 року позивачу було видані свідоцтва про спадщину за законом на належне спадкодавцю нерухоме майно, земельну ділянку , рухоме майно. Все майно батька успадкувала лише його донька-позивач по справі. 08.01.2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю. з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину на грошові кошти пенсію, що підлягає виплаті пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членам його сім`ї і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, які були нараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, проте оформити свої спадкові права позивач була позбавлена можливості, оскільки нотаріусом було роз`яснено, що видача такого свідоцтва про право на спадщину [PERSON] буде суперечить вимога чинного законодавства України Також нотаріус зазначила, що отримати відповідні грошові кошти можливо за умови зміни сторони виконавчого провадження, відповідно до ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства. Сума пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера охоплює собою всю суму заборгованості Пенсійного фонду України, у тому числі, кошти, які нараховані на виконання рішення суду, але невиплачені. Позивач також вказує, що має право 3% річних за період з 13.07.2022 року по 30.08.2025 року в розмірі 20 125,62 грн.-, та інфляційні втрати за період з 13.07.2022 року по 30.08.2025 року в розмірі 72 236,79 грн. Прохала визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування на нараховану, але недоотриману доплату до пенсії [PERSON] , який помер [INFO] , за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) виплатити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) нараховану але недоотриману доплату до пенсії [PERSON] , який помер [INFO] , за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 3 % річних за період з 13.07.2022 року по 30.08.2025 року в розмірі 20 125,62 грн. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) інфляційні втрати за період з 13.07.2022 року по 30.08.2025 року в розмірі 72 236,79 грн. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати в розмірі 23 421,60 грн. , з яких 3 421,60 грн. судовий збір та 20 000 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді від 01.09.2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 11.09.2025 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому прохають відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на таке. Вказують на те, що у разі неотримання пенсії померлим пенсіонером більш трьох років, недоотримана пенсія у зв`язку зі смертю виплачується відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1058. Розмір недоотриманої пенсії розраховується за період відповідно до частини 5 першої статті 46 Закону, де датою звернення за отриманням пенсії є день звернення спадкоємця з усіма необхідними документами передбачених законодавством. Предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми нарахованої пенсії або інших виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. У цій справі, предметом позову є вимоги позивача про стягнення на її користь з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області втрат від інфляційних збитків та 3% річних, обчислених ним на суму, як заборгованість на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі №440/18030/21. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Між позивачем та Головним управління відсутні цивільні правовідносини, адже спірні правовідносини щодо виплати позивачу заборгованості за рішенням суду регулюються зокрема спеціальним законодавством - Законом №2262-ХІІ. Головне управління вказує на те, що про відсутність цивільно правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними У Головного управління не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в розумінні статті 11 ЦК України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин. Відповідач також заперечує проти суми витрат на правову допомогу. Вказує на те, що позовна заява, яка була складена в інтересах [PERSON] , є справою незначної складності і час який був витрачений адвокатом досить невеликий, а тому оцінка витрат на правову допомогу є значно перевищеною, необґрунтованою та безпідставною, тому прохали відмовити в цій частині. 15.09.2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач прохає задовольнити позовні вимоги та вказує на те, що за життя [PERSON] не було виплачена нараховану доплату до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн, відповідно до Рішення Полтавського окружного апеляційного суду від 09.06.2022 по справі № 440/4381/22, інших членів сім`ї, крім позивача, які б прийняли спадщину відсутні. ГУ ПФ України в Полтавській області грошові кошти позивачу не виплатив. Отже позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, і вищевказані пенсійні виплати увійшли до складу спадщини. За таких обставин ГУ ПФ України в Полтавській області зобов`язане виплатити [PERSON] недоотриману [PERSON] за життя суми доплати до пенсії в розмірі 214 039,63 грн. Відповідач самостійно здійснив перерахунок недотриманої за життя спадкодавцем пенсії, однак не виплатив в зв`язку з відсутнім фінансуванням, про що зазначено в листах доданих до матеріалів справи, та підтверджується самим відповідачем. Невиконання судових рішень не може бути виправдано нестачею коштів. Забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави. При цьому, відсутність бюджетних асигнувань не може бути легітимною підставою для невиконання рішення суду. Оскільки ГУ ПФУ у Полтавській області порушило грошове зобов`язання щодо виплати доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 рр. у розмірі 214 039,63 грн, відповідно до рішення Полтавського окружного апеляційного суду від 09.06.2022 по справі № 440/4381/22, у [PERSON] , за його життя , як позивача, виникло також право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідач не виконав зобов`язання по сплаті боргу, у вигляді доплати до пенсії за період 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн., без поважних причин, тому наявні підстави для стягнення з ГУ ПФУ у Полтавській області області інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення. Ухвалою суду від 12.11.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про закриття провадження у справі № 554/12936/25 відмовлено. Також, ухвалою суду від 12.11.2025 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавській області про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера в порядку спадкування третю особу Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області. Ухвалою судді від 14.01.2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера в порядку спадкування та призначити справу до судового розгляду по суті. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримав позицію викладену у відзиві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам дійшов наступних висновків. Встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON] , 1935 р.н., уродженець с. Бакай Решетилівського р-ну Полтавської області. Батько позивача був військовим пенсіонером та ветераном збройних сил, вийшов на пенсію у ранзі полковника. Помер [PERSON] помер [INFO] . До своєї смерті ним було подано позовну заяву до Полтавського окружного адміністративного суду про проведення перерахунку належної йому пенсії ти відповідної виплати заборгованості по виплаті з 2019 року по 2022 р. 09 червня 2022 року у справі № 440/4381/22 його позов було задоволено в повному обсязі та зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2019 на підставі довідки [INFO] від 14.01.2022 №ФП64668/222 із урахуванням раніше виплачених сум (копію рішення суду додаю) . З моменту набуття чинності судового рішення (12.07.2022) йому дійсно було перераховано помісячну виплату в новому розмірі. Проте заборгованість, що виникла з 2019 року по серпень 2022 року, так і не була йому виплачена. Внаслідок його неодноразових письмових звернення до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавській області, він отримав цілу низку листів від 31.08.2022 року, 19.05.2023 року, 21.09.2023 року, 15.02.2024 року в якому було зазначено що така виплата не закладена до Державного бюджету України що включаються до бюджету Пенсійного фонду України. В цьому листі також було надано інформацію що розмір несплаченої вчасно пенсії складає суму в розмірі 214 039 грн 63 коп. Зокрема, вказане наступне - «нарахована заборгованість в розмірі 214 039,63 грн за період з 01.04.2019 року по 30.07.2022 року облікована в органах Пенсійного фонду та підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості виплат за рішенням судів за рахунок Державного бюджету України». Батько позивача помер у березні 2024 року так і не дочекавшись належних йому виплат від держави України в особі Пенсійного фонду. У листах, що отримував померлий батько, від Головного управління пенсійного фонду Полтавської області вбачалося, що « доплата пенсії за рішенням суду внесена до системи « Реєстр судових рішень» та облікована за № 270 081». Після смерті батька позивача у березні 2024 року [PERSON] були подані відповідні заяви та документи для оформлення спадщини, в тому числі і щодо включення до переліку спадкового майна існуючої заборгованості з виплати йому пенсії в розмірі 214 039,63 грн за період з 01.04.2019 року по 30.07.2022 року . В жовтні місяці 2024 року позивачу було видані свідоцтва про спадщину за законом на належне спадкодавцю нерухоме майно, земельну ділянку , рухоме майно . Все майно батька успадкувала лише позивач , його донька. Таким чином позивач є його єдиною спадкоємицею за законом на все належне йому майно та права, що виникли в нього на час його життя. Тому, 08.01.2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю. з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину на грошові кошти пенсію, що підлягає виплаті пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членам його сім`ї і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, які були нараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Розглянувши подані документи 28.04.2025 року нотаріус винесла постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, якою відмовила [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Позивач як єдина спадкоємиця після смерті мого батька, має право на отримання в порядку спадкування нараховано йому за життя пенсію за період з 01.04.2019 року по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн, яке було здійснено на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 по справі №440/4381/22. Підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про права на спадщину у вигляд пенсії, яка була нарахована спадкодавцю, нотаріус зазначає: видача такого свідоцтва про право на спадщину [PERSON] буде суперечить вимога чинного законодавства України Також нотаріус зазначає, що отримати відповідні грошові кошти можливо за умови зміни сторони виконавчого провадження, відповідно до ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства. Оскільки позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права після померлого батька, вказані обставини стали підставою звернення до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша ст. 16 Цивільного кодексу України гарантує кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який не є вичерпним. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Вказані положення дають змогу дійти висновку, що виплата суми пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера, за загальним правилом, здійснюється у позасудовому порядку (добровільно) органами Пенсійного фонду України членам сім`ї, особам, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, особам, що знаходилися на його утриманні, які звернулися із відповідною заявою протягом 6 місяців з дня смерті пенсіонера. У разі відсутності членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в межах цього строку суми пенсій, призначених, зокрема, за Законом №1058-IV, можуть входити до складу спадщини. Сума пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера охоплює собою всю суму заборгованості Пенсійного фонду України, у тому числі, кошти, які нараховані на виконання рішення суду, але невиплачені. Зміст ч.3 статті 52 Закону «Про пенсійне забезпечення» також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Посилання нотаріуса як на підставу для можливого видачі свідоцтва у подальшому, звернення із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні не заслуговує на увагу, оскільки позивач за життя не звертався до відповідних служб для примусового стягнення невиплачених, але нарахованих сум по пенсій. Відкриті виконавчі провадження за його заявами відсутні. Вказане узгоджується із постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №750/7865/18. За життя [PERSON] не було виплачена нараховану доплату до пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн, відповідно до рішення Полтавського окружного апеляційного суду від 09.06.2022 по справі № 440/4381/22, інших членів сім`ї, крім позивача, які б прийняли спадщину відсутні. ГУ ПФ України в Полтавській області грошові кошти позивачу не виплатив. Отже позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] яка прийняла спадщину, і вищевказані пенсійні виплати увійшли до складу спадщини. За таких обставин у позивача виникло право на отримання від ГУ ПФ України в Полтавській області недоотриману [PERSON] за життя суми доплати до пенсії в розмірі 214 039,63 грн. Такий підхід застосований також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 355/323/17, де суд, вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) її померлого чоловіка вказав, що аналіз статей 1218,1219,1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). В матеріалах справи відсутні дані, що за життя [PERSON] було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 року у справі № 440/4381/22. Відповідач самостійно здійснив перерахунок недотриманої за життя спадкодавцем пенсії, однак не виплатив в зв`язку з відсутнім фінансуванням, про що зазначено в листах доданих до матеріалів справи, та підтверджується самим відповідачем. У постанові Верховного Суду від 15 грудня 2023 року по справі №805/2628/18-а Верховний Суд зробив висновок, що процесуальне правонаступництво завжди пов`язане з участю особи як сторони у справі у судовому процесі, в тому числі, у процесі виконання рішення суду. Заміна сторони у виконавчому провадженні новою особою пов`язана з можливістю участі такої особи саме у вже відкритому/ триваючому виконавчому провадженні. Позивач має право на спадкування на нараховану , але недоотриману доплату до пенсії після смерті батька, а тому суд вважає за можливе та необхідне визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) права власності в порядку спадкування на нараховану, але недоотриману доплату до пенсії [PERSON] , який помер [INFO] , за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) виплатити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) нараховану але недоотриману доплату до пенсії [PERSON] , який помер [INFO] , за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн. Відповідач заперечує щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст.524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), то передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користі) кредитора, який мас право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема грошовим зобов`язанням є правовідношення. в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в ст.610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16 ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі сі.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушений грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави. Колегія суддів Касаційного цивільного суду у справі №335/6979/19 у постанові від 16.09.2020 прийшла до висновку, що якщо Пенсійний фонд не виконав судового рішення щодо перерахунку та виплати пенсії, у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, попри те, що в судовому рішенні не визначено конкретної суми, що підлягає стягненню. Отже дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо іншого не передбачено договором або спеціальними нормами закону. З огляду на те що відповідач порушив грошове зобов`язання щодо перерахунку та, відповідно, виплати пенсії, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення. Отже у разі неналежного виконання (прострочення) підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення грошового зобов`язання слід застосовувати приписи ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому, відсутність бюджетних асигнувань не може бути легітимною підставою для невиконання рішення суду. Оскільки ГУ ПФУ у Полтавській області порушило грошове зобов`язання щодо виплати доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.07.2022 рр у розмірі 214 039,63 грн, відповідно до рішення Полтавського окружного апеляційного суду від 09.06.2022 по справі № 440/4381/22, у [PERSON] , за його життя, виникло також право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідач не виконав зобов`язання по сплаті боргу, у вигляді доплати до пенсії за період 01.04.2019 по 31.07.2022 у розмірі 214 039,63 грн., без поважних причин, тому наявні підстави для стягнення з ГУ ПФУ у Полтавській області області інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення. Позивач довів свої позовні вимоги в цій частині , а тому суд вважає за можливе та необхідне стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 3 % річних за період з 13.07.2022 року по 30.08.2025 року в розмірі 20 125,62 грн. та інфляційні втрати за період з 13.07.2022 року по 30.08.2025 року в розмірі 72 236,79 грн. Стосовно стягнення судових витрат то суд вважає за необхідне зазначити таке. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому у відповідності до вимог п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3421,60 грн. судового збору. Позивач також прохала стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у сумі 20 000 грн. Відповідно до ч. 1,3,4,6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір № 30/25ЛБГ про надання професійної правничої допомоги адвоката від 22 липня 2025 року, розрахунок витрат за договором про надання професійної правничої допомоги адвоката № 30/25ЛБГ від 22 липня 2025 року на суму 20000 грн., квитанцію про сплату № 5052-8846-5019-6025 від 01.09.2025 року. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач заперечує проти суми витрат на правову допомогу у такому розмірі посилаючись на те, що заявлений розмір є неспіврозмірний із категорією справи та обсягом виконаних робіт. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000грн. є значно завищеними. Стягнення витрат на правову допомогу у сумі 8000 грн. відповідатимуть засадам розумності та є співрозмірними із категорією даної справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Суд вважає за можливе та необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 8000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved