Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.03.2022 між сторонами у справі був укладений шлюб. Вказаний шлюб був розірваний рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.06.2025. Під час перебування у шлюбі з відповідачем сторони набули у власність нерухоме майно, а саме, трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2024, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Кашицькою О. Г., зареєстровано в реєстрі за № 884. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] , який перешкоджає позивачці користуватися спільним сумісним майном, не визнає її права на квартиру, не надає правовстановлюючі документи та не бажає здійснити поділ квартири добровільно у позасудовому порядку. Позивачка [PERSON] вважає, що вказана квартира є спільною власністю подружжя, оскільки була придбана спільними зусиллями сім`ї, проте чоловік відмовляється передати їй у власність частку квартири. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. Просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за позивачкою [PERSON] право власності на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 22.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачеві встановлений строк для подачі відзиву. 11.02.2026 відповідач [PERSON] подав відзив на позов, у якому останній заперечував щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що спірна квартира набута за особисті кошти відповідача, на момент купівлі квартири шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені, а шлюб існував формально. Позивачка не надала належних доказів на підтвердження набуття спірного майна за рахунок спільних грошових коштів. Вказаний відзив долучений до матеріалів справи. Одночасно із подачею відзиву на позов відповідач подав ряд клопотань, зокрема щодо витребування доказів та допиту свідків. Протокольною ухвалою від 19.02.2026 підготовче судове засідання відкладено для надання позивачці можливості ознайомитися із відзивом на позов та поданими відповідачем клопотаннями. У підготовчому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила суд його задовольнити. Додатково пояснила, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, але право власності на неї було зареєстровано одноосібно за відповідачем. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Суду підтвердив, що вони із позивачкою [PERSON] дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, після укладення якого була придбана спірна квартира. Поданий ним відзив просив до уваги не приймати, клопотання залишити без розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з приписами ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання позову відповідачем не порушує закон та права інших осіб, суд, роз`яснивши сторонами наслідки відповідної процесуальної дії, дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Наявний між сторонами спір є спором, пов`язаним з поділом спільного сумісного майна подружжя, тому вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Аналогічна норма закріплена також в ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] 26.03.2022 зареєстрували шлюб. Вказаний шлюб розірваний рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.06.2025. Після розірвання шлюбу [PERSON] повернуто дошлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 43734702 від 29.07.2025 та договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.09.2024 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Кашицькою О. Г., зареєстровано в реєстрі за № 884, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана за згодою дружини покупця позивачки по справі [PERSON] , заява про згоду на придбання чоловіком квартири посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Кашицькою О. Г. 27.09.2024, зареєстрована в реєстрі за № 883 (п. 8 договору). Вказана квартира зареєстрована на ім`я [PERSON] , форма власності приватна. Аналізуючи наведені факти та обставини, суд приходить до висновку, що вказане майно в силу вимог ст. 60 СК України є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбано сторонами під час перебування у шлюбі. Вказаний факт визнано сторонами та не спростовано під час судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). З наведеного встановлені підстави стверджувати, що загальний об`єм спільного сумісного майна подружжя складається з квартири, реєстрація права власності на яку була проведена одноосібно за відповідачем як титульним власником. Вказана річ є неподільною. За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя. Вказане майно не може бути розділено між ними в натурі, тому воно підлягає поділу шляхом визнання права власності на частку у спільному майна за кожним із подружжя. З урахуванням наведеного, судом установлені підстави для задоволення позову та ухвалення відповідного рішення за наслідками проведення підготовчого засідання. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат судом установлено, що судові витрати у справі становлять сплачений позивачкою при зверненні до суду судовий збір у сумі 1 211,20 грн. Згідно приписів ч 1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та ураховуючи наведені вище положення законодавства позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею під час подання позову до суду, що становить 605,60 грн, зі стягненням інших 50 відсотків на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved