Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. АТ «Сенс Банк»» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 77 550,15 грн та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що 01.12.2021 між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №501400267. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплати відсотки. Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 77550,15 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 26.12.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. З клопотанням про відкладення слухання справи до суду не зверталась, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою суду від 16.03.2026, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Зі змісту оферти, 01.12.2021 [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту № 501400267, підставою для якої є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та банком на наступних умовах: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 40 000,00 грн, процентна ставка 19,99% річних, тип ставки - фіксована, процентна ставка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди, строк кредиту - 24 міс., дата повернення кредиту 01.12.2023 (а.с. 9зв-10). Відповідно до п. 3 розділу І оферти, кредит надається позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів на рахунок [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». У вищевказаній оферті також запропоновано визначити в додатку № 1 до цієї угоди, що є невід`ємною її частиною, детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної річної процентної ставки; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за угодою. 01.12.2021 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501400267 АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію [PERSON] на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501400267 від 01.12.2021 з вищенаведеними умовами (а.с. 11-12). У додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 501400267 від 01.12.2021 міститься детальний опис складових загальної вартості кредиту: реальну річну процентну ставку, графік платежів з повернення кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за розрахунково-касове обслуговування та інші платежі за угодою (а.с. 12зв.-13) Згідно з паспортом споживчого кредиту [PERSON] надавався безготівковий споживчий кредит у розмірі 40 000,00 грн, строком на 24 місяці, зі сплатою 19,99% річних, розмір платежу за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору 780 грн, штраф за кожне прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох днів - 100 грн; за кожне прострочення платежу, що триває п`ять днів та більше - 300 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 67575,27 грн (а.с. 9). 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 11.04.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 501400267 від 01.12.2021 становить 77 550,15 грн, яка складається: за кредитом 37 060,85 грн, по відсотках 17 869,30 грн, по комісії 22 620,00 грн (а.с. 8). 11.04.2025 АТ «Сенс Банк» направило на адресу відповідача досудову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № 501400267 від 01.12.2021, проте відповідач вимогу не виконала, заборгованість не погасила (а.с. 29). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін. Положеннями ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 2 ст. 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями статей 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Однак, у порушення вищевказаних вимог закону, оферта на укладання угоди про надання кредиту № 501400267 від 01.12.2021 не містить підпису відповідача [PERSON] . Наданий суду примірник оферти містить посилання на те, що підписанням цієї оферти, позичальник свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування. За твердженням позивача, оферта підписана позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3744», направленого 01.12.2021 на номер 380639052851, однак такий електронний підпис [PERSON] та номер одноразового ідентифікатора в оферті відсутній. Відповідний електронний підпис відповідача та номер його ідентифікатора відсутній і в графіку платежів, паспорті споживчого кредиту. При цьому довідка АТ «Сенс Банк» про ідентифікацію клієнта [PERSON] не містить ні дати такої ідентифікації, ні дати її складення, ні інформації про представника банку, який підтвердив ідентифікацію, ні печатки банку. В цій довідці відсутні будь-які відомості про те, в результаті яких дій було проведено ідентифікацію [PERSON] . Вказані обставини, на переконання суду, викликають обґрунтовані сумніви щодо підтвердження укладення договору з відповідачем (а.с. 14). Крім того, у меморіальному ордері № 746308227 від 01.12.2021, наданому позивачем у якості доказу, містяться відомості про перерахування АТ «Сенс Банк» на рахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 40 000,00 грн, з призначенням платежу: надання кредиту за кредитним договором № 501400267 від 01.12.2021, проте на документі відсутні підписи касира (бухгалтера) та печатка банку. При цьому, зазначений банк платника АТ «Сенс Банк», тоді як станом на 01.12.2021 банк іменувався як АТ «Альфа-Банк», а рішення про зміну найменування банку було прийнято 12.08.2022 (а.с. 15). Розрахунок кредитної заборгованості, наданий АТ «Сенс Банк», не є доказом розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору на заявлених позивачем умовах. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти у зазначеному в позові розмірі, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. На переконання суду, наведені обставини в своїй сукупності не можуть свідчити про дійсне укладення кредитного договору між позивачем та [PERSON] та отримання нею кредитних коштів, оскільки позивач не надав належних доказів про те, що відповідач засвідчив як оферту, так і долучені до неї документи шляхом накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису). Відсутність вказаних доказів позбавляє суд можливості встановити факт ознайомлення відповідача із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Також відсутні підстави вважати, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за цим договором. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором. Однак, банком вказані вимоги виконані не були, внаслідок чого суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору. Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам у позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України. Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта. У цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі. Звернувшись до суду, позивач просив розгляд позовної заяви здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). У разі розгляду даної позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у разі неявки представника позивача в судове засідання розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Будь-яких заяв, клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів позивач не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. У ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 7 ст. 81 ЦПК України закріплює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимоги слід відмовити повністю. V. Розподіл судових витрат. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, а тому й відсутні підстави для стягнення на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України сплачених судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed