Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №800779554 від 15.02.2022 року в сумі 15960,50 грн., судовий збір в розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Вимоги мотивує тим, що 15.02.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №800779554. Згідно умов кредитного договору первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 2500 грн. шляхом перерахування через банк-провайдер. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 10000 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 року до договору факторингу укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 27.05.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2025 року до договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача. 15.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повного погашення кредитної заборгованості. 26.01.2026 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив провести розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади України, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надіслав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 15.02.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №800779554, відповідно до п.2.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 10000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов зазначених у цьому договорі. Згідно п.2.3 договору кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 2500 грн. відразу після укладення договору, який має бути повернено до 17.03.2022 року. Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору (п.п.2.4, 2.5 договору). Відповідно до п.3.6 договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Нарахування відсотків та вартість послуг кредитодавця передбачено в розділі 8 кредитного договору. Згідно п.11.1 договору строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту у вигляді кредитної лінії, що визначається з врахуванням факту настання чи не настання обставин передбачених цим договором, або до моменту дострокового розірвання договору. Відповідно до п.5.1.1 договору кожен окремий транш може надаватися позичальнику шляхом ініціювання кредитодавцем безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, за реквізитами платіжної картки 4441-11ХХ-ХХХХ-0095, що відбувається до 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. Свої зобов`язання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало в повному обсязі, перерахувавши 15.02.2022 року [PERSON] на його карту № [NUMBER] 2500 грн., а 20.02.2022 року 7500 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 15.02.2022 року та 20.02.2022 року відповідно. Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.03.2026 року стверджується, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , за період з 15.02.2022 20.02.2022 року на вказану платіжну картку було зараховано кошти у сумі 2500 грн., за період з 20.02.2022 по 25.02.2022 року зараховано кошти у сумі 7500 грн. Згідно розрахунку, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] за період з 15.02.2022 року по 05.05.2022 року має заборгованість за кредитним договором №800779554 від 15.02.2022 року в сумі 11140,50 грн., яка складається з: 10000 грн. простроченого тіла кредиту; 1140,50 грн. прострочених відсотків. Судом встановлено, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Перехід права грошової вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором №800779554 від 15.02.2022 року підтверджується, укладеним 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договором факторингу №28/1118-01, укладеним 27.05.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу №05/0524-01, укладеним 15.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» договору факторингу №15/07/25-Е, а також документами, що є невід`ємними частинами вказаних договорів. З розрахунку, складеного ТОВ «Таліон Плюс», слідує, що [PERSON] за період з 06.05.2022 року по 14.06.2022 року нараховано заборгованість по відсотках в сумі 4820 грн. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором та договорами факторингу. Як встановлено судом, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит, і суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при подачі позовної заяви, судовий збір в розмірі 2662,40 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, додаткову угоду №25771044626 від 01.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025 року про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на загальну суму 7000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7073/10. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. На підставі ст.ст.11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, та

Outcome: approved