Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 48275,57 грн. та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимоги мотивує тим, що 21.03.2016 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 40 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідач погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодилась з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та вона погодилася з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зазначеному в цьому документі. [PERSON] своїх зобов`язань не виконала, заборгованість станом на 23.02.2021 року за кредитним договором становить 48275,57 грн. В подальшому, 22.02.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ ФК Форт» укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК Форт». В подальшому 23.02.2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 48275,57 грн., сплачений судовий збір в розмірі 3328 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9200 грн. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія "Еліт Фінанс» Плачинда К.О. до судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, крім того надав відповідь на відзив відповідача, у якій зазначив, що позивачем жодним чином не пропущений строк позовної давності, надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача. Відповідач користувався кредитною карткою (овердрафтом), а тому згідно виписки немає одноразової видачі кредиту - існує кілька разів отримання відповідачем кредитних коштів. Нарахування та отримання відсотків за фактичне користування кредитними коштами, які передбачені умовами кредитного договору, здійснюється до моменту повного повернення кредиту позивачу (а.с. 63-66, 71). Представник відповідача адвокат Штуць Н.Г. у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, у якому зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності. На підтвердження факту перерахування грошових коштів у кредит позивачем надана виписка по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 21.03.2016 року по 22.02.2021 року. Однак з аналізу наданих доказів на підтвердження перерахунку грошових коштів свідчить про відсутності підстав виникнення грошового зобов`язання в розумінні статті 1046 ЦК України з огляду на таке. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики (кредиту) є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто, в силу вимог цивільного законодавства, факт підписання договору не є достатнім, відповідне договірне зобов`язання щодо повернення коштів виникає після їх фактичного отримання стороною договору. Відповідно, відсутність доказів зарахування грошових коштів, виключає наявність правової підстави щодо стягнення заборгованості. Як вбачається із доказів, які додані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів перерахування коштів саме на картку відповідача. Надана позивачем виписка відображає витрати та надходження на картку відповідача, проте жодним чином не відображає виконання АТ «Альфа-Банк» обов`язків за договором, а саме перерахування коштів. 21.03.2016 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладений договір кредитної лінії строком на 1 рік. Наведена сума заборгованості сформована поза межами строків договірних правовідносин. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами можливе виключно протягом дії договору - 1 рік, що встановлено Довідкою про умови кредитування з використання картки Максимум PayPass. Відтак, із моменту спливу строку дії договору або його припинення припиняється і підстава для подальшого нарахування відсотків. Отже, нарахування відсотків поза межами дії строку договору є безпідставним та необґрунтованими, свідчить про помилковість розрахунків наданих позивачем для розрахунку грошового зобов`язання відповідача. Позивачем на підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором надано розрахунок заборгованості відповідача. Однак, наданий позивачем документ на підтвердження розрахунку заборгованості є таким, що виключає розуміння його змісту з огляду на якість відображення інформації, відтак, його зміст неможливо розібрати та встановити складові нарахувань, періоди, застосовані процентні ставки, порядок формування суми боргу та інші істотні обставини. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Галяна С.В. від 09.02.2026 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 25.02.2026 року (а.с. 48). Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.02.2026 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено на 18.03.2026 року (а.с. 52). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). За приписами ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено, що 21.03.2016 року [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» підписали анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», у якій [PERSON] надала свої персональні дані, просила відкрити рахунок гривні на її ім`я та підтвердила акцепт Публічної пропозиції на укладення Договору між нею та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених у Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці банку (а.с.7). 21.03.2016 року [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» підписали довідку про умови кредитування (а.с.10). Також 21.03.2016 року [PERSON] та подала до АТ «Альфа-Банк» оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в якій пропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське фізичних осіб. В цій оферті зазначено: умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії сума кредиту до 200000 грн, процентна ставка за користування коштами -40% річних (а.с.9 зв.). Цього ж дня [PERSON] отримала акцепт банком даної оферти (а.с.8). Отже, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Крім того, 21.03.2016 року між [PERSON] та ПАТ « Страхова компанія «Альфа Страхування» були укладені: договір добровільного страхування від нещасних випадків та страхування здоров`я на випадок хвороб та договір добровільного страхування фінансових ризиків (а.с.8 зв., 9) АТ «Альфа-Банк» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися фінансовими ресурсами кредитної лінії банку, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою позичальника за період з 21.03.2016 року по 22.02.2021 року (а.с.26-38). 22.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» укладено договір факторингу №1, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» відступає ТОВ «ФК Форт», як новому кредитору, а той набуває право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено у Додатку №1-1 (п.2.1). Право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п.4.2 цього договору (14235001 грн.), сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників за формою, встановленою в Додатку №2 до цього договору (п.2.3) (а.с.11-15). Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника кредитним договором не обмежене. Факт передачі від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК Форт» прав вимоги за вказаним договором факторингу підтверджується платіжним доручення №35 від 23.02.2021 року про перерахування ТОВ «ФК Форт» АТ «Альфа-Банк» коштів у сумі 14235001 грн. (а.с.16 зв.), актом приймання-передачі реєстру боржників від 22.02.2021 року (а.с.16) та витягом з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 року, де в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами значиться й заборгованість [PERSON] за кредитним договором у розмірі 48545,56 грн., з яких: 41602,37 грн. борг за тілом кредиту, 0,00 грн борг за відсотками, 0,00 грн борг за комісіями, 6943,19 грн. борг за штрафними санкціями (а.с.24). 23.02.2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» відступає ТОВ «ФК Форт», як новому кредитору, а той набуває право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено у Додатку №1-1 (п.2.1). Право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п.4.2 цього договору в розмірі 14235001 грн. (а.с.17-21), в той час як у копії платіжної інструкції № 129 від 23.02.2021 року, яка долучена до позовної заяви, зазначено, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило ТОВ «ФК Форт» лише 13235000 грн. Отже, сторонами не виконано п. 4.2 Договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що, оскільки сторонами договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 року не виконано умови його п. 4.2., то відповідно цього ж Договору позивачу не перейшло і право вимоги. Інших доказів суду щодо переходу права вимоги до позивача не надано, тому у задоволенні поданої позовної заяви необхідно відмовити. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд ураховує таке. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин. Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України скасовано карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Ураховуючи встановлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду у лютому 2026 року позивачем не пропущено строк позовної давності. Окрім того, відповідно до частини першої статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 9. Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають з угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (тррафів), тощо, становить 50 років, яку відповідач 21.03.2016 року підписала власноручно. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed