Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за послуги з теплопостачання, посилаючись на те, що відповідачка є співвласником квартири, теплопостачання якої здійснює позивач на підставі фактичних договірних відносин. Відповідачка отримує послуги позивача, однак відмовляється сплачувати в добровільному порядку заборгованість. Просить стягнути з відповідачки 5 697,17 грн заборгованості по оплаті послуг за теплопостачання та понесені судові витрати. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області направлено за підсудністю матеріали вищевказаної справи. Ухвалою від 14.10.2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження, а також позовна заява направлялася відповідачці в її особистий електронний кабінет та була отримана 18.10.2025 (а.с. 43). 29.10.2025 відповідачка подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивач не надав належних доказів того, що вона фактично споживала послуги з теплопостачання. Також за її твердженням, відсутні докази надання нею згоди на обробку персональних даних з метою відкриття особового рахунку. Крім того, відповідачка вказує, що роздрукований примірник типового договору про надання послуг з теплопостачання не може вважатися належним доказом укладення договору, оскільки заява-приєднання не містить її особистого підпису. Крім того зазначає, що відповідно до виписки з особового рахунку платником є інша особа, а не вона. 23.01.2026 представник позивача подав до суду додаткові докази, зокрема роздруківку даних обліку теплової енергії з теплового лічильника. Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. 27.10.2021 між КП «Теплозабезпечення» та [PERSON] встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що підтверджується типовим індивідуальним договором (а.с. 8). Відповідно до ч. 5 ст. 13 «Про житлові-комунальні послуги» зазначено, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що роздрукований примірник типового договору не може вважатися належним доказом укладення договору у зв`язку з відсутністю її особистого підпису у заяві-приєднанні. Сам по собі факт відсутності підпису не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами, оскільки надання та фактичне споживання житлово-комунальних послуг підтверджує виникнення між сторонами відповідних прав та обов`язків. Також суд відхиляє твердження [PERSON] щодо ненадання нею згоди на обробку персональних даних, оскільки такі доводи не спростовують факту існування правовідносин між сторонами та не впливають на обов`язок оплачувати отримані житлово-комунальні послуги. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , до 15.07.2025 року. Вказане житлове приміщення забезпечується послугами централізованого опалення відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року, Закону України Про теплопостачання від 02.06.2005 року та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених від 21.07.2005 року. Відповідно до п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб. Відповідачка є споживачем житлово-комунальних послуг, оскільки є власником 1/2 частки квартири за вищевказаною адресою, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с. 5). За таких обставин суд відхиляє доводи відповідачки щодо неотримання нею фактично, оскільки обов`язок утримувати житло прямо передбачений законом. Являючись співвласником житла, відповідачка не сплачує кошти, внаслідок чого, утворилася заборгованість, яка згідно особового рахунку № [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] за період з 05.2024 по 05.2025 року становить 5 697,17 грн (а.с. 6). Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У силу ч. 4 ст. 319 ЦК власність зобов`язує. Згідно із ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Споживачами житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач (п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надані житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 35-37 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Підпунктом 5 пункту 45 вказаних вище Правил встановлений обов`язок індивідуального споживача оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. З огляду на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та встановлені обставини справи, суд виходить із того, що відповідачка є споживачем послуг, які надає позивач, в незалежності від фактичного користування ними, правовідносини між сторонами врегульовано типовим договором про надання послуги з постачання теплової енергії, що відповідачкою не спростовано, як і не спростовано дозволу на відкриття особового рахунку, при цьому відповідачка не виконала зобов`язань за типовим договором щодо своєчасної і в повному обсязі оплати за отримані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 5 697,17 грн. Враховуючи те, що відповідачка є власником 1/2 частки квартири, комунальні послуги вона зобов`язана сплачувати пропорційно своїй частці власності, а отже з останньої на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частини виниклої заборгованості, а саме 2 848,58 грн. Оскільки позов задоволено частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК , понесені судові витрати слід розділи на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у розмірі 1 514 грн сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial