Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

03.12. 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Сідько С.І. через систему Електронний суд звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В порядку підготовки справи до розгляду просить витребувати з Органу опіки і піклування виконавчого комітету Котелевської селищної ради (38600, Полтавський р-н, Полтавська обл., с-ще Котельва, вул. Полтавський шлях, буд. 221; Код ЄДРПОУ: 04383802) висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що вона , як мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймається здобуттям ним освіти, не цікавиться проблемами, захопленнями, не бачить сина тривалий час. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву не надано. У судовому засідання позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з тих підстав, що ним зазначені у позовній заяві. У судовому засідання представник позивача - адвокат Сідько С.І. підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з тих підстав, що зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідачка викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було опубліковане 03.03.2026 року. Представник органу опіки та піклування - Задорожна Ю.В., яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги, з підстав, які зазначені у висновку про доцільність позбавлення матері батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив про заочний розгляд справи. Суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , зареєстрованого Більською сільською радою Котелевського району Полтавської області, актовий запис № 3, [PERSON] , народився [INFO] , його батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Позивач є неповнолітнім, станом на сьогодні йому виповнилося 16 років. Проживає разом із батьком [PERSON] , що підтверджується актом обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача гр. [PERSON] разом із своїм сином не проживає з січня 2023 року. На даний час останнім відомим місцем проживання матері позивача є [ADDRESS] . На даний час [PERSON] знаходиться на повному утриманні батька [PERSON] , який наразі займається щоденним вихованням та розвитком дитини, забезпечує усім необхідним для комфортного проживання, що також підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Котелевської селищної ради від 11.07.2025 № 74. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12.03.2025р. по справі № 535/744/24 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. У частині задоволення позовних вимог стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відмовлено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість [PERSON] по аліментам становить 32 346, 25 грн. (а.с. 42). На даний час будь-якої участі у вихованні сина та його утриманні [PERSON] неприймає, життям, розвитком, навчанням, здоров`ям сина не цікавиться, дитину за місцем її проживання не відвідує, матеріально не допомагає, що в свою чергу може свідчити лише про свідоме протягом тривалого часу ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню щодо свого сина без будь-яких на те підстав. Характеристика на [PERSON] учня 10 класу Більського ліцею Котелевськоїселищної ради підписана класним керівником Д.Деркач та директором [PERSON] від 15.07.2025р., підтверджує той факт, що мати жодної участі увихованні дитини не приймає. Поливаний [PERSON] виховується в неповній сім`ї. Маєдовірливі стосунки з батьком, який приділяє достатньо уваги вихованню сина. Висновком Орган опіки та піклування виконавчого комітету Котелевської селищної радивід 26.09.2025 р. за № 185 визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] (а.с. 66-68). Висновком Орган опіки та піклування виконавчого комітету Котелевської селищної радивід 06.02.2026 р. за № 19 визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] (а.с. 66-68). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України передбачено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Стаття 152 СК України передбачає, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. 2. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. 3. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. 4. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, при розгляді справи по суті у судовому засіданні позивач пояснив що з початком повномаштабного вторгнення у 2022 році він разом з мамою перебував за кордоном, потім повернувся до України і почав проживати з батьком. На запитання головуючого про причину подачі позову, позивач відповів що так як не проживає з матір`ю, то не бажає щоб у майбутньому вона могла звернутися до нього із позовом про стягнення аліментів на іі утримання. При цьому суд зауважує, що окреме їх проживання та повністю невідомі причини перешкод з боку відповідачки в їх спілкування, що позбавляє її можливості у виконанні своїх батьківських обов`язків, не є підставою для позбавлення батьківських прав матері. Також , ззаначені у висновку дані про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, не знайшли свого підтвердження, так як не надано до суду доказів вказаного факту. У силу частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, суд не погоджується з висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Котелевської селищної радивід 06.02.2026 р. за № 19 яким визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , так як в цьому висновку не наведено конкретних підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів, як на їх думку та не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Отже, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача [PERSON] такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Факт наявності заборгованості у відповідача [PERSON] по аліментам не може бути сам по собі обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, так як в своєму правовому висновку у справі №465/3694/14-ц від 16.01.2019 року ВС зазначив, що існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків». Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.11.2023 у справі №401/1944/22 в оцінці обставин справи суд виходить з того, що на першому місці стоять якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 553/2563/15-ц, від 23.06.2021 у справі № 953/17837/19, від 23.01.2020 у справі № 755/3644/19, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23), постанові Верховного Суду від від 22.01.2025 у справі № 333/8983/23. У постанові Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24) вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Під час судового розгляду даної справи не встановлено доказів наявності фактів вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої дочки сторін або за її присутності. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо сина, вчиняла насильство відносно нього. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку матері на краще, позивачем не надано. Відтак, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Разом з цим, за наведених вище та встановлених судом обставин, Суд вважає доцільним попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, строком на шість місяців. Наведене узгоджується з висновками, які виклав Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2019 року у справі №522/811/16 (провадження №61-32253св18), від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17 (провадження №61-12023св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) де зазначив про те, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed