Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.06.2023 року між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] був укладений договір позики №5681594 за умовами якого останній, на умовах строковості, поворотності та платності отримав кредит, який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за його користування на умовах та порядку визначених договором. 18.10.2023 року між ТОВ «Маніфою» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №18-10/2023 на підставі якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до [PERSON] за договором позики №5681594 від 05.06.2023 року. Відповідно до реєстру боржників від 18.10.2023 року до вказаного договору факторингу, станом на момент відступлення прав вимог заборгованість [PERSON] за договором №5681594 від 05.06.2023 року становила 31 608,50 гривень і складалася із: 11 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 20 608,50 грн. заборгованість по нарахованих відсотках. На підставі викладеного ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 31 608,50 гривень. У поданому відзиві відповідач позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що ним не укладався договір позики №5681594 від 05.06.2023 року із ТОВ «Маніфою» та жодних кредитних коштів від вказаної фінансової установи він не отримував. Платіжна картка, на яку ТОВ «Маніфою» перераховувала кошти за цим договором йому не належить. Посилався на те, що фактично на його ім`я невідомими особами було укладено ряд кредитних договорів, в тому числі і договір позики №5681594 від 05.06.2023 року із ТОВ «Маніфою», у зв`язку із чим він звернувся до органів поліції із заявою про вчинення шахрайських дій. Також просив врахувати, що він звертався до суду із позовом про визнання кредитного договору №5681594 від 05.06.2023 року із ТОВ «Маніфою» недійсним. За результатами розгляду цієї справи (справа №686/34331/24) судом було встановлено, що вказаний договір є нікчемним, оскільки ним не укладався. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Предствника відповідача адвокат Іваницький А.М. подав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Проти задоволення позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позов. Просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з відповідача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 гривень. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно представленого договору позики №5681594 від 05.06.2023 року, який укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] встановлено, що ТОВ «Маніфою» зобов`язалося надати [PERSON] у власність грошові кошти на умовах строковості, поворотності та платності, а той у свою чергу повернути таку з саму суму грошових коштів та сплатити проценти за користування ними. Умовами вказаного договору визначено, що сума позики становить 11 000,00 гривень, строк позики 65 днів, тобто до 09.08.2023 року; акційна процентна ставка становить 1,12050% на день, яка застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою, відповідно до умов п.3.1.1 цього договору; базова процента ставка 2,49% на день, яка застосується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п.3.1.2 договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди; основана процента ставка 3,0% на день, яка застосується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] . Вказаний договір укладався дистанційно та підписувався від імені позичальника електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора z12270. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782_240517172859 від 17.05.2024 року підтверджено, що відповідно до договору про переказ коштів ФК-П-20Є05-05 від 08.07.2020 року через сервіс онлайн платежів iPay.ua 05.06.2023 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку маска картки [NUMBER] на суму 11 000,00 гривень, номер транзакції 247720967. 18.10.2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Маніфою» був укладено договір факторингу №18-10/2023 за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги за кредитним договором №5681594 від 05.06.2023 року. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №18-10/2023 від 18.10.2023 року заборгованість за кредитним договором №5681594 від 05.06.2023 року станом на час відступлення права вимоги становила 31 608,50 гривень і складалася з: 11 000,00 грн. заборгованість за основною сумою позики та 20 608,50 грн. заборгованість за процентами. Згідно відповіді АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.6/9589БТ від 30.10.2024 року встановлено, що платіжна картку за № [NUMBER] була випущена банком на ім`я [PERSON] та на відповідний рахунок, який відкритий на ім`я останньої 05.06.2023 року був здійснений переказ коштів (надходження) на суму 11 000,00 гривень. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.11.2025 року, яке набуло чинності 16.12.2025 року у справі №686/34331/24 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Маніфою» про визнання недійсним договору позики. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Щодо укладення кредитного договору. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, посилаючись на факт укладення між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] кредитного договору №5681594 від 05.06.2023 року позивачем представлено договір №5681594 від 05.06.2023 року, який був укладений між вищевказаними сторонами в електронному виді. Разом з цим суд зазначає, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.11.2025 року, яке набуло чинності 16.12.2025 року у справі №686/34331/24 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою», за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсним договору позики було встановлено, що договір позики №5681594 від 05.06.2023 року [PERSON] не укладався, облікові дані позичальника не було ідентифіковано належним чином, оскільки ні номер телефону ні банківська картка, зазначені у договорі та на яку у подальшому перераховувалися кошти не належали [PERSON] , а належали іншій особі. Оскільки факт не укладення [PERSON] договору позики №5681594 від 05.06.2023 року з ТОВ «Маніфою» був установлений рішенням суду, яке набуло чинності, така обставина, в силу приписів ч.4 ст.82 ЦПК України, доведенню у цій справі не підлягає. З урахуванням викладеного, а також зважаючи на недоведеність факту укладення відповідачем [PERSON] договору позики №5681594 від 05.06.2023 року з ТОВ «Маніфою», підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за цим договором відсутні. Щодо розподілу судових витрат. Частинами першою та другою ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як встановлено правову допомогу у цій справі відповідачу [PERSON] надавав адвокат Іваницький А.М. згідно укладеного договору про надання правничої допомоги від 03.06.2024 року. Згідно представленого витягу із вказаного договору пунктом 4.2 визначено, що розмір гонорару адвоката встановлюється на основі фіксованого розміру та становить 12 000,00 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру ;03062024 від 03.06.2024 року [PERSON] сплатив адвокату Іваницькому А.М. 12 000,00 гривень. Отже представленими матеріалами підтверджено факт понесення відповідачем [PERSON] витрат на правничу допомогу у цій справі у розмірі 12 000,00 гривень. З огляду на викладене,

Outcome: approved