Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивував тим, що 13 серпня 1997 року секретарем виконавчого комітету Старолисецької сільської ради від імені Дякун Ю.О. було посвідчено заповіт № 31 у відповідності до якого вона на випадок своєї смерті, все належне їй майно заповідає позивачу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач для оформлення спадкових прав звернувся до Тисменицької державної нотаріальної контори, однак постановою №189/02-31 від 22 жовтня 2024 року державний нотаріус Колтун С.В. відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, однак від представника позивача надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Лисецької селищної ради в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 31 березня 2005 року Старолисецькою сільською радою, актовий запис № 9 (а.с. 8). 13 серпня 1997 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все, що належатиме їй на день смерті і на що вона матиме право за законом заповіла [PERSON] (а.с.11). Відповідно до довідки виданої Лисецькою селищною радою №79 від 14 червня 2024 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була жителькою с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області та до дня смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . На момент її смерті з нею проживали та були зареєстровані: онука [PERSON] , правнук [PERSON] та онук [PERSON] . Заповіт №31 від 13 серпня 1997 року від імені [PERSON] посвідчений Старолисецькою сільською радою, в сільській раді не змінювався та не відмінявся (а.с.10). Технічним паспортом виготовленим 19 вересня 2024 року ФОП [PERSON] визначено згідно експлікації приміщень характеристики: садибного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок «А» загальною площею 55,6 м.кв., житловою площею 37 кв.м.; веранда 5,3 кв.м.; кухня 13,3 кв.м.; житлова 12,9 кв.м.; житлова 24,1 кв.м. (а.с.12-17). Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки приватного оцінювача [PERSON] від 19 червня 2025 року ринкова вартість житлового будинку «А» загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 37 кв.м., сарай Б та сарай В, що знаходиться в [ADDRESS] (без врахування ПДВ) становить: 208 317 гривень (а.с.18). Відповідно до виписки з погосподарської книги №41 від 16 березня 2006 року, згідно з погосподарськими книгами Старолисецької сільської ради за 20012005 роки, станом на момент смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за нею по [ADDRESS] , значиться житловий будинок. Особовий рахунок № [NUMBER] у господарській книзі №8 був відкритий на ім`я [PERSON] . Також за вказаним господарством обліковувалися земельні ділянки: площею 0,11 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також площею 0,07 га, для ведення особистого підсобного господарства. Постановою державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. №189/02-31 від 22 жовтня 2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.9). Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із матеріалів справи позивач не відмовилася від прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У відповідності до роз`яснення ВССУ у п.3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, судом встановлено, що позивач дійсно має право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , однак, він позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документа. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом ґрунтуються на законному праві на спадщину та не суперечать правам та інтересам інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved