Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 25 березня 2023 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») в електронній формі був укладений кредитний договір № 9825045, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 10 000,00 грн, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі та можливі штрафні санкції, що передбачені договором. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. 26 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 99-МЛ від 26 червня 2023 року, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, за кредитним договором № 9825045 від 25 березня 2023 року. Відповідач не виконував належним чином зобов`язання за договором, на досудові вимоги не реагував, в результаті чого виникла заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути в розмірі 37 000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10 000,00 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 26 500,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 500,00 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за договором, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений, що підтверджується розписками про отримання повісток про виклик до суду. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Рівненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2025 року вказану цивільну справу 28 січня 2026 року передано на розгляд до Гощанського районного суду Рівненської області. 02 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 березня 2026 року Гощанським районним судом Рівненської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини 25 березня 2023 року [PERSON] на сайті miloan.ua заповнив анкету-заяву на кредит № 9825045. В подальшому, 25 березня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 9825045 (далі Договір), який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z71329 (25 березня 2023 року o 15 год 11 хв), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором (пункт 1.1 Договору). Сума кредиту (загальний розмір) становить 10 000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 100 днів з 25 березня 2023 року (дата надання кредиту) і складається із пільгового та поточних періодів (пункти 1.2, 1.3 Договору). Пільговий період складає 10 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04 квітня 2023 року. Поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 03 липня 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості) (пункти 1.3.1, 1.3.2 Договору). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 04 квітня 2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 03 липня 2023 року (останнього дня строку кредитування) (пункт 1.4 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 37 600,00 грн (пункт 1.5 Договору). Комісія за надання кредиту: 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 5% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 100,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (пункт 1.5.2 Договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 27 000,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (пункт 1.5.3 Договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 545708*86 (п. 2.1 Договору). Кредитор без згоди позичальника може відступити свої права вимоги за договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії договору без згоди позивальника (пункт 3.2.6 Договору). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. Факт ідентифікації позичальника із присвоєнням їй одноразового ідентифікатора Z71329 підтверджується довідкою про ідентифікацію [PERSON] у ТОВ «Мілоан». Графіком платежів за договором доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн [PERSON] на рахунок № [NUMBER] , про що свідчить платіжне доручення №96569302 від 25 березня 2023 року. З повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за № 20.1.0.0.0/7-260210/59235-БТ від 12 лютого 2026 року вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 25 березня 2023 року було зарахування грошових коштів у сумі 10 000,00 грн. Зазначені реквізити банківської карти № [NUMBER] в платіжному дорученні співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними останнім у п. 2.1 Договору № 96569302 від 25 березня 2023 року. 26 червня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 99-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників у реєстрі боржників. Про що також був складений акт приймання-передачі реєстру божників від 26 червня 2023 року. Згідно платіжної інструкції № 71827 від 26 червня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит Капітал» сплатило на користь ТОВ «Мілоан» кошти згідно договору відступлення прав вимоги № 99-МЛ від 26 червня 2023 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 99-МЛ від 26 червня 2023 року від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 9825045 на загальну суму 34 900,00 грн. 04 листопада 2025 року за вих. № 22832382/2522 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало відповідачу [PERSON] претензію про необхідність виконання зобов`язань за кредитним договором №9825045 від 25 березня 2023 року у сумі 37 000,00 грн. Згідно з наданими позивачем відомостями про щоденні нарахування та погашення, випискою з особового рахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 9825045 від 25 березня 2023 року становить 37 000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10 000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 26 500,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 500, 00 грн. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за зобов`язанням. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором про споживчий кредит № 9825045 від 25 березня 2023 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом пункту четвертого статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит № 9825045 від 25 березня 2023 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кошти в сумі 10 000,00 грн строком на 100 днів, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором, а також комісію. 25 березня 2023 року кредитні кошти були перераховані відповідачу. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Мілоан» суд вважає доведеним. У подальшому позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором про споживчий кредит № 9825045 від 25 березня 2023 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У підписаному відповідачем договорі про споживчий кредит № 9825045 від 25 березня 2023 року визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, комісія за надання кредиту, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконава, оскільки не повернув кредитору кредитні кошти, проценти за користування ними, комісію, внаслідок чого виникла заборгованість за договором про споживчий кредит №в9825045 від 25 березня 2023 року, яка становить 37 000,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10 000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 26 500,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 500,00 грн. Згідно статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Розмір вказаної заборгованості за кредитним договором відповідач не спростував, власного контррозрахунку, доказів про належне виконання умов кредитного договору не надав. Відтак суд вважає, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому із [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову - на відповідача; уразі відмовив позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи встановлено, що при звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. З огляду на те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Представник позивача також заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн, на підставі: договору про надання правової допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, акту №Д/9374 наданих послуг від 12 листопада 2025 року, детального опису наданих послуг до акту №Д/9374 від 12 листопада 2025 року. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з приписів ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч. 1-6 ст ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, яка визнана малозначною, обсяг виконаних адвокатом робіт, в тому числі типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 гривень, який є завищеним. Суд, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, з урахуванням вимог ст. 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також обґрунтованості таких витрат відповідно до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Outcome: approved