Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

10 липня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Гадяцької об`єднаної територіальної громади Миргородського району Полтавської області в особі Гадяцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н. М. про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 1,6631 га кадастровий номер 5320486900:00:004:0382, яка розташована на території Гадяцької міської ради Миргородського району Полтавської області та являється спадковим майном, що залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . 30 липня 2025 року ухвалою Гадяцького районного суду провадження у даній справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 21 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Ухвалами суду від 16.01.2026 витребувано копії спадкових справ з Державного нотаріального архіву Полтавської області та у приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н. М., відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Рой І.В. підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судову повістку не отримав, зворотне повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Так, відповідач не повідомляв суд про зміну адреси реєстрації чи проживання. Оскільки згідно з інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № R 067083091972 судову повістку відповідачу не вручено, а поштове відправлення повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то суд приходить до висновку, що згідно ч.6 ст. 272 ЦПК України стороні вручено вказане поштове відправлення і фактично він є повідомленим про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції. Окрім того, цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач [PERSON] отримав 16.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзив на позов від нього не надходив, таким чином він є обізнаним про розгляд справи в суді першої інстанції. Від представника відповідача Гадяцької об`єднаної територіальної громади Миргородського району Полтавської області в особі Гадяцької міської ради надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без участі представника міської ради, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження. 06 лютого 2000 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим змінила своє прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 19.03.2024 Гадяцьким відділом ДРАЦС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Зі спадкової справи №489 відкритої Гадяцькою державною нотаріальною конторою 12.07.2004 на майно померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що останньому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №640837, виданого Сарською сільською радою 30.08.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1349, належала земельна ділянка площею 1,660 га (пай № [NUMBER] ), розташована на території Сарівської сільської ради Гадяцького району, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулась його дружина [PERSON] від свого імені та по дорученню від імені сина [PERSON] . Спадкоємцями майна [PERSON] , а саме вказаної земельної ділянки є в рівних долях кожний: [PERSON] дружина, [PERSON] син, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого 12.07.2004 року державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори Антоновою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1436. Згідно ст. 126 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на час видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, посвідчується державними актами. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №030397 на вказану земельну ділянку, виданий Гадяцькою райдержадміністрацією 13.08.2004 року, на підставі зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за законом з невідомих причин був оформлений лише на [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0001060152025 від 26.05.2025, зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5320486900:00:004:0382, власником зазначено [PERSON] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №434336823 від 07.07.2025 вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 5320486900:00:004:0382 площею 1,6631 га вказано лише [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не ставилось питання щодо внесення змін чи скасування запису у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власників зазначеної земельної ділянки. Проте, свідоцтво про право на спадщину, видане на двох осіб, є основним документом, що підтверджує право власності, навіть якщо державний акт оформлений лише на одного спадкодавця. [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт 02.04.2019 року, посвідчений секретарем Сарівської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за № 14, яким заповів все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право, [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Із копії спадкової справи № 249/2024, відкритої приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М., після смерті [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась його сестра [PERSON] , з заявою про відмову від спадщини його мати [PERSON] . Його дружина [PERSON] , 1987 р.н., із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась. Інших спадкоємців першої черги (дітей, батька) у спадкодавця нема. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті залишилось спадкове майно. Із копії спадкової справи № 104/2025, відкритої приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. після смерті [PERSON] , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулась її дочка [PERSON] . Спадкоємцями першої черги є її син [PERSON] , який має І групу інвалідності. Інших спадкоємців першої черги (дітей, батька) у спадкодавця нема. [PERSON] приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М був повідомлений листом від 11.04.2025 про відкриття нею спадкової справи після смерті [PERSON] та запропоновано йому на протязі шести місяців до 26.05.2025 подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Проте, такої заяви ним до нотаріуса подано не було. Згідно матеріалів вказаної спадкової справи, на день смерті [PERSON] з нею була зареєстрована [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 11.04.2025 №10-14/241. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. У частині 1 ст. 1241 ЦК України вказано перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до абзацу 4 п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008, той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що [PERSON] на день смерті матері [PERSON] не був зареєстрований та не проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] та у встановлений законом шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини після її смерті, тому вважається таким, що не прийняв її. Згідно матеріалів вказаної спадкової справи, [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу земельну ділянку після смерті [PERSON] .. Статтею 346 ч.1 п.11 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який пережив спадкодавця, діти спадкодавця та батьки. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. від 27.06.2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на земельну ділянку площею 1,6631 га, кадастровий номер 5320486900:00:004:0382, розташовану на території Гадяцької міської об`єднаної територіальної громади (бувша територія Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області), в зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку видано на двох осіб, а саме на [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, тоді як державний акт на земельну ділянку серії ПЛ №030397 на вказану земельну ділянку, виданий Гадяцькою райдержадміністрацією 13.08.2004 року на одну особу [PERSON] . Проте, свідоцтво про право на спадщину, видане на двох осіб, є основним документом, що підтверджує право власності, навіть якщо державний акт оформлений лише на одного спадкодавця. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку відмова нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю суперечностей між документами і є тим винятковим випадком, який змусив позивача звертатися до суду. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач є спадкоємцем на майно після смерті брата [PERSON] та після смерті матері [PERSON] . У даній справі розподіл судових витрат не проводиться за клопотанням позивача.

Outcome: approved