Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 501421126 від 22.01.2022 року у розмірі 261 580,67 грн., судові витрати у розмірі 3 138,97 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 134,08 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.01.2022 року між відповідачем та АТ «Альфа Банк» укладено угоду про комплексне банківське обслуговування та укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501421126. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику грошових коштів, натомість позичальник своїх зобов`язань перед банком не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 261 580,67 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 26.11.2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ч. 8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неякою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.01.2022 року між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому змінено назву на АТ «СЕНС БАНК») та [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501421126. Умовами даного договору встановлено, тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 125 000 грн., процентна ставка 35 %, строк кредиту 48 міс., дата повернення кредиту 24.01.2026 року. Банк свої забов`язання виконав, надавши позичальнику грошову кошти, у розмірі 125 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №877949659 Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед банком, яка становить 261 580,67 грн., з яких: 123 774,41 грн. тіло кредиту, 137 806,26 грн. відсотки за користування кредитом. Відповідно до змісту ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Про наявну заборгованість відповідач попереджався банком, шляхом направлення досудової вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 501421126 від 22.01.2022 року, однак у визначені кредитором строки вимога не виконана, відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і в добровільному порядку заборгованість за договором не погашає. Тому, враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту не виконав, суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним зобов`язанням є обґрунтованими, а тому з огляду на викладене, та враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що доказів повернення боргу відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові кредитної заборгованості, суд приходить до висновку, що позов АТ «СЕНС БАНК» підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс». укладено договір про надання правової допомоги № 1006 від 28.01.2025. Відповідно до даного договору винагорода виконавця становить: 375 грн. за підготовку і подання заяви, за отримання рішення суду 225 грн., комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85%.. Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, складність справи та значення розгляду справи для сторін, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21134,08 гривень є завищеними, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 138,97 грн.

Outcome: approved