Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказувало, що 16 квітня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79849325. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати та передало [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 5 500 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 30 днів не пізніше 15 травня 2024 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: - проценти у розмірі 2,50 % від суми позики за кожен день користування коштами; - проценти у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики). Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 14 червня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №14/06/21 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №79849325 від 16 квітня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 20 339 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 5 500 грн; -заборгованість за процентами 3 850 грн; -нарахована пеня за порушення умов договору 10 989 грн. Крім цього, 20 квітня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (з фіксованою процентною ставкою) №2874476. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати та передало [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 3 000 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 20 днів не пізніше 10 травня 2024 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: - проценти у розмірі 0,975 % від суми позики за кожен день користування коштами; - проценти у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики). Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 14 червня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №14/06/21 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №2874476 від 20 квітня 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 9 585 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 000 грн; -заборгованість за процентами 585 грн; -нарахована пеня за порушення умов договору 6 000 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача у позові не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 16 квітня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79849325. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 5 500 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 30 днів не пізніше 15 травня 2024 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: - проценти у розмірі 2,50 % від суми позики за кожен день користування коштами; - проценти у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики). Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 14 червня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №14/06/21 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №79849325 від 16 квітня 2024 року. Крім цього, 20 квітня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] . Договір позики (з фіксованою процентною ставкою) №2874476. За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати [PERSON] в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 3 000 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 20 днів не пізніше 10 травня 2024 року. За користування позикою [PERSON] зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: - проценти у розмірі 0,975 % від суми позики за кожен день користування коштами; - проценти у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики). Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 14 червня 2021 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №14/06/21 (з додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №2874476 від 20 квітня 2024 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що договори позики були вчинені в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорах усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник погодився з ними та підписав правочини за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаних договорів у [PERSON] виникли відповідні права та обов`язки позичальника. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з укладенням договорів факторингу, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли усі права та обов`язки первісного кредитора за договорами. Матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань на користь первісного кредитора або його правонаступника. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором позики №79849325 від 16 квітня 2024 року станом на 25 вересня 2024 року заборгованість становить 20 339 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 5 500 грн; -заборгованість за процентами (за період з 16 квітня 2024 року до 20 травня 2024 року) 3 850 грн; -нарахована пеня за порушення умов договору 10 989 грн. Проте суд не погоджується з вказаним розрахунком у зв`язку із наступним. Згідно умов договору позики сторони вказаного договору визначили строк користування позикою протягом 30 днів з 16 квітня 2024 року до 15 травня 2024 року. У той же час, нарахування процентів кредитор здійснював як в межах встановленого строку користування позикою, так і поза межами такого строку (до 20 травня 2024 року). При цьому, договір дійсно передбачає можливість за погодженням сторін продовжити позичальнику строк користування позикою. У той же час, згідно п. 6 договору таке продовження можливе виключно шляхом укладення між сторонами додаткової угоди. Однак матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами додаткової угоди про продовження строку користування позикою. Таким чином, за період з 16 травня 2024 року до 20 травня 2024 року проценти є такими, що фактично нараховані поза межами договірного строку користування позикою, тобто нараховані за порушення позичальником виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто, вказані проценти мають різну правову природу та різні підстави нарахування. Вказане правило застосовується не тільки відносно кредитних договорів, а також до договорів позики. Водночас, позивач не заявляв окремих вимог про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання. Тому нараховані за період з 16 травня 2024 року до 20 травня 2024 року проценти не підлягають стягненню. Також умови договору позики в частині розміру процентної ставки суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» (вимоги якого також застосовуються до договорів позики, за якими передбачено нарахування процентів). Зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: ч. 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; ч. 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. За встановленого, оскільки договір позики укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів за денною ставкою, що перевищує 1,5 %, починаючи зі 121 дня з дня набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (тобто з 22 квітня 2024 року) є нікчемними, а нарахування процентів протягом вказаного періоду повинно здійснюватися за процентною ставкою, що буде відповідати денній не більше 1,5 %. Таким чином, починаючи з 22 квітня 2024 року, нарахування процентів повинно було здійснюватися за процентною ставкою не більше 1,5 %, що (враховуючи загальні витрати за кредитом, строк кредитування та порядок повернення кредиту) не перевищує дозволеної денної ставки в 1,5 %. Тобто, належна заборгованість за процентами за період нарахування становить: - за період з 16 квітня 2024 року до 21 квітня 2024 року 825 грн (5 500 грн (сума заборгованості за позикою) х 2,5 %/100 х 6 (днів користування позикою)); - за період з 22 квітня 2024 року до 15 травня 2024 року 1 980 грн (5 500 грн (сума заборгованості за позикою) х 1,5 %/100 х 24 (дні користування позикою)). Однак, враховуючи сплату відповідачем 10 травня 2024 року процентів у розмірі 687,50 грн, обґрунтований розмір процентів до стягнення становить 2 117,50 грн (825 грн + 1 980 грн 687,50 грн). Що стосується нарахування неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин. У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17. Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, сплати неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. За встановленого, нарахована позивачем неустойка не підлягає стягненню. Таким чином, заборгованість за договором позики №79849325 від 16 квітня 2024 року станом на 25 вересня 2024 року становить 7 617,50 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 5 500 грн; -заборгованість за процентами (за період з 16 квітня 2024 року до 15 травня 2024 року) 2 117,50 грн. Крім цього, згідно наданого розрахунку заборгованості за договором позики №2874476 від 20 квітня 2024 року станом на 30 вересня 2025 року заборгованість становить 9 585 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 000 грн; -заборгованість за процентами (за період з 20 квітня 2024 року до 10 травня 2024 року) 585 грн; -нарахована пеня за порушення умов договору 6 000 грн. Суд погоджується з розміром заборгованості за позикою та процентами, які нараховані за узгодженою сторонами договору процентною ставкою та в межах узгодженого в договорі строку користування позикою, розмір процентної ставки не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Що стосується нарахованої неустойки, то в цій частині вона не підлягає стягненню у зв`язку із встановленою забороною на її нарахування (обґрунтування дивитись вище). Тому заборгованість за договором позики №2874476 від 20 квітня 2024 року станом на 30 вересня 2025 року становить 3 585 грн, у тому числі: -заборгованість за позикою 3 000 грн; -заборгованість за процентами (за період з 20 квітня 2024 року до 10 травня 2024 року) 585 грн. За такого, встановлена судом заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 133,68 грн судового збору.

Outcome: partial