Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] інтереси якого представляє адвокат Конівець Е.В. звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що спочатку сімейне життя подружжя складалося добре, проте невдовзі після народження спільної дитини шлюбні відносини між ними значно погіршились, причинами чого стали відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, елементарні принципи поведінки, моральні цінності та загальні уявлення про світосприйняття, а також довготривале перебування Позивача [PERSON] на військовій службі у Збройних Силах України, де він також перебуває і по сьогоднішній день. Сім`я фактично розпалася. Шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу та подальше спільне проживання в шлюбі неможливе. Ухвалою суду від 16.02.2026 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відзиву та заперечень на позов не надійшло. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати дану справу на підставі наявних матеріалів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Як визначено ч.1 та ч.2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків , передбачених законом. Відповідно до ч.1ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 28.06.2023 року. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не мають . За спільною згодою син в подальшому буде проживати з матір`ю. Між сторонами виникали сварки та непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Сторони припинили спільне проживання, впродовж останнього часу проживають окремо . Спільного господарства не ведуть. Сім`я фактично розпалася, існує вона тільки формально. Відповідно до положень сімейного законодавства шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилами ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Позивач скористався наданим йому правом щодо звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Його право на припинення шлюбних відносин за жодних обставин не може бути обмежене. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому розриває його. Відповідно дост. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору з відповідачки, суд вважає можливим залишити судові витрати за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved