Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Дьякову Т.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.11.2023 між [PERSON] , та [PERSON] зареєстровано шлюб Яремчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 188, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.11.2023. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24.09.2024, актовий запис № 713. Шлюбні стосунки між сторонами були припиненні під час вагітності [PERSON] . Після народження дитини шлюбні стосунки між сторонами не відновилися, шлюб між сторонами на час подання позову не був розірваний. Однак станом на грудень 2025 року в провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя (суддя Макаров В.О.) знаходиться справа № 335/9595/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від дня свого народження дитина проживала разом з матір`ю [PERSON] за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Між сторонами була домовленість про добровільне надання [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини, яких за 1 рік та 3 місяці виконана декілька разів та у розмірі, який він вважав за потрібним. З дитиною [PERSON] не спілкується, його життям взагалі не цікавиться, спілкування з матір`ю дитини щодо життя, здоров`я дитини відсутнє. Крім того, [PERSON] відмовляється надавати свою згоду на реєстрацію місця проживання дитини у зв`язку із чим у малолітнього [PERSON] відсутнє зареєстроване місце проживання. Саме з метою самостійного вирішенням питань щодо реєстрації місця проживання, оформлення дитини до дитячого садочку, тощо, після розірвання шлюбу між сторонами, позивачка має намір звернутися до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини з нею. В результаті того, що відповідача не цікавило матеріальне забезпечення сім`ї та моральна атмосфера в родині, коли дитині виповнилося 3 (три) місяці, [PERSON] була вимушена працевлаштуватися на роботу до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №8» Запорізької міської ради на посаду лікаря-ерготерапевта. У жовтні 2025 року [PERSON] оформила відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з військовим станом, введеним 24.02.2022 на всій території України, та разом із дитиною виїхала за межі України, а саме до Республіки Польща, що підтверджується закордонними паспортами громадянина України [PERSON] та малолітнього [PERSON] , довідками мовою оригіналу про місце проживання [PERSON] та малолітнього [PERSON] . Станом на грудень 2025 року [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житла мовою оригіналу. Далі позивач зазначили, що заради безпеки дитини, вона була вимушена оформити відпустку без збереження заробітної плати та виїхати з дитиною за межі України для збереження життя. Відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною особою, має стабільний дохід та він в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання сім`ї, в тому числі на утримання дружини, яка вимушено перебуває у відпустці без збереження заробітної плати під час військового стану на території України, але не бажає це робити добровільно та в достатньому розмірі. Неодноразові спроби вирішити вказане питання мирних шляхом не дали жодних результатів. Відповідача не цікавить матеріальне забезпечення сім`ї та моральна атмосфера в родині. Станом на грудень 2025 року, у позивачки відсутні доходи, оскільки вона перебуває у відпустці без збереження заробітної плати під час воєнного стану, знаходиться з малолітньою дитиною за межами України та не має можливості працювати. Одночасно із цим позовом, позивачка звернулася до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивачка вважає, що встановлений розмір коштів (аліментів) на утримання її як дружини, у розмірі 1/4 від доходу відповідача до досягнення дитиною трьох років буде домірним як майновому, так і сімейному стану відповідача, так і її майновому стану. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, 02.03.2026 представником позивача надана заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, прохали їх задовольнити. Окремо в заяві від 02.03.2026 зазначили про необхідність врахувати вірне зазначення імені та по батькові відповідача. При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне. Чинним правописом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 437 від 22 травня 2019 року (набрала чинності 30.05.2019) з врахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/9824/19 (адміністративне провадження № К/9901/20433/21, К/9901/21342/21) від 22 травня 2024 року, якою підтверджено його легітимність, єдиним нормативним варіантом написання по батькові від імені « [PERSON] » є « [PERSON] ». Постанова Кабінету Міністрів України № 437 від 22 травня 2019 року «Питання українського правопису» на час ухвалення цього рішення є чинною та не скасованою в установленому порядку. Разом з тим, щодо імені відповідача, то зауваження представника позивача в цій частині заслуговують на увагу та підлягають врахуванню при виготовленні рішення суду за результатами розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, суд постановив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, в порядку заочного розгляду (ст. 280 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.11.2023 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Яремчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 188. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.8). Згідно з заочним рішенням Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/9595/25 (провадження № 2/335/3991/2025) від 22 грудня 2025 року шлюб між сторонами розірвано. З відповідним рішенням суду можливо ознайомитися за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/132781299. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.09.2024, актовий запис № 713, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] має паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] виданий органом 2301 від 17.10.2025 (а.с.9). На даний час дитина проживає разом з матір`ю. Вказану обставину відповідач не заперечував в установленому порядку. Відповідно до паспорту громадянки України № [NUMBER] виданого органом 2314 від 06.12.2023, гр. [PERSON] народилась [INFO] в м. Нікополь, Дніпропетровської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру за № 1534096-2023 від 19.12.2023, рнокпп [NUMBER] , паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] виданий органом 2301 від 17.10.2025 (а.с. 5-7). [PERSON] 10.10.2025 звернулася з заявою на ім`я директора КНП «Міська лікарня № 8» ЗМР як лікар-ерготерапевт реабілітаційного відділення щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 13.10.2025 на час дії воєнного стану (а.с.18). Позивач разом з сином перетнули державний кордон в напрямку Республіки Польща 08.11.2025. Відповідно до договором оренди житла [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-18). Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування надані відомості про застраховану особу [PERSON] . Остання з листопада 2025 року заробітну плату не отримує (а.с.19-21). Позивач не працює, єдиним джерелом існування є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, позиції сторін, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, як слідує з приписів ч. 4 ст. 84 СК України остання регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, його працездатний вік. Протилежного відповідачем не доведено, доводи позивача ним не спростовані. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів, а також принципом справедливості та розумності. У зв`язку з тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачем), позивач має право на утримання від відповідача як батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved