Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення 26.12.2025 позовної заяви через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка надійшла до суду 30.12.2025. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та відповідачкою 12.08.2021 в електронній формі укладено кредитний договір №3726186, за умовами якого, позикодавець надав відповідачці кредит в розмірі 10000 грн. Вказує, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 62767,5 грн, з яких 8100 грн заборгованість за тілом кредиту та 54667,5 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, чим порушуються права та інтереси позивача, до якого перейшли права за кредитним договором, як до нового кредитора на підставі договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 62767,5 грн, а також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. Ухвалою суду від 06.01.2026 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті; за клопотанням позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витребувано докази. 08.01.2026 відповідачкою [PERSON] до суду подано відзив на позов, який прийнятий до розгляду. У відзиві відповідачка вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що дійсно у 2021 році між нею та первісним кредитором було укладено кредитний договір у дистанційній формі. Разом з тим, факт укладення договору сам по собі не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог у заявленому розмірі. Позивачем заявлено до стягнення суму, яка складається з тіла кредиту, процентів, штрафних санкцій та додаткових нарахувань. Відповідачка вказала, що наданий розрахунок заборгованості є необґрунтованим та недоведеним; відсутні належні та допустимі докази правомірності нарахування процентів та штрафних санкцій, не доведено відповідність нарахувань вимогам законодавства та умовам договору. Позивач не довів належними доказами: дійсність та повноту переходу права вимоги; факт її належного повідомлення про зміну кредитора; обсяг прав, які саме перейшли до позивача. За відсутності таких доказів у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. З огляду на тривалий період з моменту виникнення зобов`язання, відсутність платежів та відсутність будь-якого її письмового визнання боргу, просить суд застосувати строки позовної давності, передбачені ст. 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідачка зазначає, що вона не визнавала борг письмово; не укладала угод про реструктуризацію; не підтверджувала зобов`язання будь-якими діями. Позивач посилається на направлення повідомлень на номер телефону, яким вона фактично не користується багато років, SIM-картка відсутня та не активна. Месенджери (Telegram, WhatsApp) не є належним способом юридичного повідомлення, що підтверджується судовою практикою. Також відповідачка вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн є необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи та такими, що не підтверджені належними доказами фактичного понесення витрат. Враховуючи вищевикладене, відповідачка просить застосувати позовну давність, відмовити в позові повністю. 12.01.2025 до суду від представника позивача Ткаченко М.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказала, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 10000 грн. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом «Лікпей», відповідно до якого 12.08.2021 було перераховано грошові кошти у розмірі 10000 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . Представник позивача вказала, що відповідачка тривалий час частково сплачувала заборгованість по кредитах, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Твердження відповідачки про те, що вона не визнавала боргу, тощо, не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідачка, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідачка вказує лише на недоведеність факту визнання боргу, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому, позивач зазначає, що відповідачка має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мала безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на її банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою вона користується, не надходили. Зокрема, вона мала можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Представник позивача зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Таким чином, представник позивача стверджує, що сторонами погоджено те , що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з сторін. Підписанням даного договору відповідачка погодилась на зазначені умови. Отже, нею було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка тривалий час продовжувала строк кредитування на підставі п. 2.3.2 а) договору, шляхом сплати відповідних сум, а також, що строк кредитування автоматично продовжувався у зв`язку із наявною заборгованістю на підставі п. 2.3.2 б) договору. Звертає увагу, що умови договору про автоматичну пролонгацію строку кредитування жодним чином не завдає шкоди позичальнику, оскільки поряд із обов`язком сплачувати відсотки в період автоматичного продовження строку кредитування, позичальник набуває і право правомірно користуватись кредитом та правомірно не повертати його протягом такого строку. Відповідачкою було укладено кредитні договори за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальниця отримала від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомилась з усіма умовами договору та правильно зрозуміла суть фінансової послуги. Під час укладання договору, відповідачка усвідомлювала всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачці було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій підтвердила, що вона ознайомлена з умовами та правилами надання коштів в позику. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Також представник позивача вказує, що повідомлення боржниці здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов договорів відступлення прав вимоги. Повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржницею зобов`язань як на користь первісного кредитору, так і на користь позивача. Звертає увагу суду, що перебіг строків позовної давності було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України (чинний на момент звернення з позовною заявою) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 по 04.09.2025 перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідачки на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останньої про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Також відповідачка не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Представник позивача наголошує, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідачки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою її думкою. Отже, такі твердження є припущеннями. Крім того, акцентує увагу, що договірні відносини між позивачем та адвокатом за договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права відповідачки у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав відповідачки є необґрунтованими. Також, висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, представник позивача наголошує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а відповідачка не вправі втручатися в ці правовідносини. А тому, в разі неврахування судом умов договору про надання правової допомоги, щодо порядку обчислення гонорару та черговості виконання зобов`язань за цим договором, може бути розцінене як не дотримання принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. Враховуючи вищевикладене представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На виконання ухвали суду 29.01.2026 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшли витребувані докази. Представник позивача Німченко А.Р., яка брала участь в справі в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, просила задовольнити позов повністю, а також стягнути в повному обсязі понесені позивачем судові витрати. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки-повідомлення в електронному вигляді від 12.02.2026; 04.03.2026 від відповідачки до суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі в яких вказала, що не згодна з нарахованими відсотками та сумами штрафів за кредитним договором, просила застосувати положення щодо строку позовної давності, а також просила розглянути справу без її участі. Заслухавши представника позивача та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Судом встановлено, що 12.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №3726186. При цьому вбачається, що позичальником під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку. Далі, за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора "F48573" на веб-сайті позикодавця, який позичальник отримала на свій фінансовий номер телефону [NUMBER] , підписано (акцептовано) позицію про укладення договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, анкету позичальника, тобто підтверджено укладення кредитного договору, отже Договір про споживчий кредит №3726186 укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору такі як сума кредиту, строк, процентна ставка та відповідальність за невиконання/неналежне виконання зобов`язання погоджено в анкеті-заявці на кредит, яка містить електронний підпис [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору про споживчий кредит №3726186 від 12.08.2021, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою (а.с. 16 зворот-20); копією додатку №1 до договору-графіку платежів (а.с. 38 зворот); копією довідки первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» про підтвердження ідентифікації підпису відповідачки одноразовим ідентифікатором (а.с. 48 зворот); копією паспорту споживчого кредиту №3726186 від 12.08.2021, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою (а.с. 49); копією анкети-заяви на кредит №3726186 від 12.08.2021, підписаної відповідачкою (а.с. 50); копією прийняття рішення по заяві та погодження умов кредитування по заяві №3726186 (а.с. 50 зворот); копією правил надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН», з якими ознайомлено відповідачку (а.с. 51-55). Відповідно до п.1.2. кредитного договору сума кредиту становить 10000 грн. Згідно п.1.3. та п. 1.4. кредитного договору кредит надається строком на 30 днів до 11.09.2021. Відповідно до п.1.1. договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п.1.1 - 1.6 та п.2.4. цього договору (п. 3.3.2. кредитного договору). За умовами п. 1.5. кредитного договору загальні витрати за кредитом складають 7000 грн, що складає 63,550% річних і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 17000 грн. Комісія за надання кредиту становить 1900 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом становлять 51000 грн, які нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (п. 1.5.2). Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування (п. 1.6.). Відповідно до п. 3.2.6. кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Відповідачка у відзиві визнала факт укладення кредитного договору між нею та ТОВ «МІЛОАН». Кредитний договір укладено в електронній формі, який не оскаржено відповідачкою, а тому такий правочин є правомірним, так як відсутні підстави вважати його недійсним з підстав встановлених законом та судом такий правочин недійсним не визнавався. У відзиві на позов відповідачка стверджуючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, в той же час вказує на несправедливість нарахованих відсотків за користування кредитом. Тобто, відповідачка у відзиві одночасно визнає факт укладення кредитного договору та заперечує правильність нарахування відсотків за користування кредитом. З досліджених доказів вбачається, що сторони в п. 2.1. кредитного договору погодили, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на картковий рахунок позичальника. Факт надання кредитних коштів відповідачці підтверджується: копією квитанції №1732130749 від 12.08.2021 про переказ ТОВ «МІЛОАН» коштів згідно договору №3726186 на картковий рахунок [NUMBER] у розмірі 10000 грн (а.с. 55 зворот); листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 22.01.2026 з випискою про рух коштів за період з 12.08.2021 по 22.08.2021 (а.с. 99-101), з яких слідує, що на ім`я відповідачки банком емітована платіжна картка № [NUMBER] , на яку 12.08.2021 надійшли кредитні кошти у розмірі 10000 грн, фінансовий номер телефону, що знаходиться в анкетних даних [PERSON] - [NUMBER] . Досліджені докази безумовно підтверджують факт отримання відповідачкою кредитних коштів та спростовують її доводи про безпідставність заявлених проти неї вимог. Відповідачкою суду не надано жодних доказів на підтвердження факту повернення кредитних коштів, тоді як відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з наданих копії платіжного доручення №0316880000 від 30.12.2021 (а.с. 7 зворот), копії додатку №4 до договору - акту приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 8), копії додатку №2 до договору - акту приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 8 зворот), копії додатку №3 до договору-реєстру боржників від 28.12.2021 (а.с. 9-10), копії витягу з додатку №3 до договору-реєстру боржників від 28.12.2021 (а.с. 10 зворот), копії договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 11-16), ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] в розмірі 39277,5 грн, з яких 8100 заборгованості за тілом кредиту та 31177,5 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до п.2.2. договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПШТАЛ" займає місце ТОВ «МІЛОАН» (як кредитора) та набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників. Як вбачається з наданих копії договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 з додатками, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем (а.с. 21-31), копії акту прийому-передачі реєстру боржників від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем (а.с. 31 на звороті), копії акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем (а.с. 32-33), копії додатку №2 до договору-акту прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем (а.с. 33 зворот), копії реєстру боржників від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем (а.с. 34-35), копії витягу з додатку №3 до договору від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем (а.с. 35 зворот), ТОВ «ФК «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передає (відступає) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] в розмірі 62767,5 грн, з яких 8100 заборгованість за тілом кредиту та 54667,5 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до п. 5.4. договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" займає місце ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками та переходять права в зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості за договором №3726186 від 12.08.2021 станом на 10.01.2023 (а.с. 6 зворот), розрахунку заборгованості станом на 03.12.2025 (а.с. 7), копії відомості про щоденні нарахування та погашення станом на 10.12.2021 (а.с. 56-57) вбачається, що [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 03.12.2025 у розмірі 62767,5 грн, яка складається із заборгованості на дату переходу права до позивача як до фактора по основній сумі кредиту у розмірі 8100 грн та по відсоткам у розмірі 54667,5 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, який нараховано первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» згідно умов кредитного договору, а саме пунктів 1.5.1.-1.5.2, 2.2.2., 2.2.3 та розрахунком заборгованості нарахованим ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» згідно умов договору факторингу п. 2.3. При цьому відповідачка, заперечуючи про розмір відсотків та вважаючи його несправедливим, свого розрахунку суду не подала. Доводи відповідачки про неотримання нею претензії жодним чином не впливає на право нового кредитора на стягнення заборгованості за кредитом, при цьому, доказів повернення коштів первісному кредитору, що могло б стати підставою для відмови в задоволенні позову, відповідачкою не надано. Отже, в судовому засіданні встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредит у встановленому договором розмірі, а також знайшов підтвердження факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідачка протягом дії договору не сплачує кредит вчасно та у повному обсязі, а відтак, враховуючи викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі. Доводи відповідачки про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності є безпідставними, виходячи зі слідуючого. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який діяв з 17.03.2022 до 04.09.2025, визначав, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як встановлено в даній справі, відповідачка зобов`язалась повернути кредит до 11.09.2021, однак до цієї дати кошти не повернула, у зв`язку з чим, з наступного дня почався строк позовної давності. Разом з тим, з 17.03.2022 строк позовної давності зупинився та відновився лише з 04.09.2025, а тому трьохрічний строк позовної давності на момент звернення до суду не сплинув, що не дає підстав для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Як вбачається з наданої позивачем платіжної інструкції №0591910098 від 23.12.2025 (а.с. 57 зворот) та виписки про зарахування судового збору (а.с. 76), останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,4 грн, виходячи з розміру, встановленого пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачкою. Підстав для звільнення відповідачки від сплати судового збору судом не встановлено. Також на відповідачку слід покласти понесені позивачем витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 з додатками (а.с. 42-45), копією прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 46), копією заявки на надання юридичної допомоги №995 від 03.11.2025 (а.с. 47 зворот), копією витягу з акту №16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 (а.с. 48). Заперечення відповідачки на розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу є безпідставними, оскільки такий розмір не є неспівмірним. Згідно наданих позивачем документів, судом встановлено, що останнім понесено 16000 грн витрат на правову допомогу Адвокатського об`єднання "ЛІГАЛ АССІСТАНС", яка складається з: надання усної консультації з вивченням документів, на яку витрачено 2 години (4000 грн); складання позовної заяви, на яку витрачено 4 години (12000 грн), тобто всього витрачено 6 год. часу для надання правової допомоги. При цьому, судом враховується, що розмір понесених витрат на правову допомогу значно менший ціни позову. Суд враховує репутацію відповідачки у відносинах, які склались між сторонами та яка не погашала кредит. Отже, позивачем надані належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 16000 грн, які, у зв`язку з відсутністю підстав для їх зменшення, слід стягнути в повному обсязі з відповідачки. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved