Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Кам`янської селищної ради Пологівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , а також на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0.16 га., цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що належала померлому на підставі рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 8 червня 2021 року по справі №319/375/21. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який будучи військовослужбовцем загинув під час бойового завдання [INFO] . Позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті сина, який дітей не мав, з дружиною розлучився, а його батько помер ще в 2019 році. Після смерті сина відкрилась спадщина та вона звернулась до нотаріальної контори щодо її прийняття, нотаріусом відкрито спадкову справу. 7 липня 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко І.А. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кімнату в гуртожитку через відсутність державної реєстрації права власності на кімнату за померлим, а також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку через неможливість отримання витягу з Державного земельного кадастру, оскільки на земельну ділянку не відкрита Поземельна книга. Позивачка вказує, що син був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на його ім`я був виданий ордер та син подав заяву до органу приватизації щодо оформлення приватної власності на квартиру. Заява була зареєстрована, однак йому було відмовлено у підготовці рішення щодо передачі у власність кімнати, що син оскаржив та рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року визнано незаконною та безпідставною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у передачі у власність [PERSON] кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано орган приватизації провести дії по приватизації кімнати в гуртожитку на користь [PERSON] . Рішення набрало законної сили, на час чого [PERSON] був оголошений безвісти зниклим та 22 березня 2025 року було зроблено запис про смерть [INFO] [PERSON] , що унеможливило завершити процес приватизації кімнати в гуртожитку, а тому позивачка просить визнати своє право власності на спірні об`єкти в порядку спадкування. Ухвалою судді від 26 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. 01 грудня 2025 року Дніпровською міською радою подано до суду відзив, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог із посиланням на те, що [PERSON] не завершив процедуру приватизації квартири, відповідно право власності не виникло і тому право не могло перейти до спадкоємця. Крім того, позивач володіє часткою квартири на праві власності, натомість на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у місті перебуває понад 8000 осіб, тож задоволення позову призведе до порушення прав та інтересів осіб, що перебувають у черзі на поліпшення житлових умов. Ухвалою від 10 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача - Кам`янської селищної ради Пологівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про розірвання шлюбу. 21 серпня 2014 року ООО «Дніпробетон» було видано [PERSON] ордер №85 на кімнату [ADDRESS] в м Дніпро площею 54 м.кв., де він був і зареєстрований, що підтверджується довідкою №600 від 22 травня 2025 року про реєстрацію місця проживання громадян зареєстрованих у гуртожитку. Як слідує з листа Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» від 30 травня 2024 року №6187, станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] не проводилась. Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 25 червня 2024 року [PERSON] відмовлено у підготовці проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність кімнати в гуртожитку, оскільки він мав у власності нерухоме майно в смт. Більмак Більмацького району Запорізької області. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року визнано незаконною та безпідставною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у передачі у власність [PERSON] кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано орган приватизації провести дії по приватизації кімнати в гуртожитку на користь [PERSON] . Рішення набрало законної сили 10 січня 2025 року. Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 8 червня 2021 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0.16 га. Цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії З11-000009 №2318, виданого Куйбишевською селищною Радою народних депутатів 25 січня 1996 року, померлій [PERSON] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який помер [INFO] . 19 січня 2019 року [PERSON] уклав шлюб, а 27 квітня 201 року було зареєстровано розірвання шлюбу, що підтверджується свідоцтвами (а.с. 23-24). [PERSON] брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебував на військовій службі з 2 серпня 2023 року у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідками та посвідченням (а.с.19-22). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. від 17 липня 2025 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на кімнату № [NUMBER] , яка знаходиться в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , оскільки державна реєстрація права власності на вищезазначену кімнату за померлим [PERSON] відсутня. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. від 17 липня 2025 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.16 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , оскільки на земельну ділянку не відкрита Поземельна книга. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як слідує з матеріалів справи, єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] є його мати [PERSON] . Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, який має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, і спадкове майно не змінило володільця на іншого спадкоємця (спадкоємців), у випадку з нерухомим спадковим майном - не зареєстроване за спадкоємцем (спадкоємцями) померлого на праві власності. Як слідує з листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо можливості реєстрації земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , така реєстрація не можлива через припинення доступу користувачів до Державного земельного кадастру на окупованих територіях, перелік яких визначений Наказом Держгеокадастру від 30 грудня 2022 року №416. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті сина. За змістом статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру (див. постанови Верховного Суду України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13 та Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 752/10477/15-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 554/8856/17). Отже обов`язковою умовою переходу права вимоги до спадкоємців, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою (див. постанови Верховного Суду від 19 червня 2023 року у справі № 295/2637/20, від 01 листопада 2023 року у справі № 183/80/21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, з наданих суду доказів слідує, що [PERSON] висловив волю на приватизацію займаної ним кімнати в гуртожитку та йому було відмовлено в підготовці проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність кімнати в гуртожитку через неналежно оформлену заяву на приватизацію та наявність зареєстрованого права власності на нерухоме майно в Запорізькій області. [PERSON] не погодився з даним рішенням та оскаржив його в суді та рішенням суду від 10 грудня 2024 року визнано незаконною та безпідставною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у передачі у власність [PERSON] кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано орган приватизації провести дії по приватизації кімнати в гуртожитку на користь [PERSON] . Рішення набрало законної сили 10 січня 2025 року. 22 травня 2025 року [PERSON] за довіреністю від 22 серпня 2024 року [PERSON] подала заяву від імені останнього до органу приватизації заяву щодо приватизації квартири [ADDRESS] . На момент подачі цієї заяви було вже зареєстровано смерть [PERSON] , про що [PERSON] була обізнана, так як і здійснювала реєстрацію смерті, відповідно довіреність [PERSON] на ім`я [PERSON] на представництво, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 2 серпня 2024 року втратила свою чинність. Попри це, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради листом від 16 червня 2025 року відмовив [PERSON] в наданні адміністративної послуги щодо приватизації житлового приміщення через ненадання необхідних документів в повному обсязі. Позивачка не заявляла вимог про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації, не зверталась і з такою завою до органу приватизації. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13. Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживав спадкодавець, але помер до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Зважаючи на ту обставину, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська визнано незаконною та безпідставною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у передачі у власність [PERSON] кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано орган приватизації провести дії по приватизації кімнати в гуртожитку на користь [PERSON] , рішення набрало законної сили 10 січня 2025 року, а тому суд вважає, що до [PERSON] в порядку спадкування перейшло право вимагати визнання за нею права власності на таку кімнату. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Outcome: approved