Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 09 грудня 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений договір № 319957 у електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн на строк 30 днів зі сплатою 1,90% за день користування кредитними коштами. З подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого Додатковим договором від 06.01.2020, строк користування кредитом продовжили до 08.01.2020, а Додатковим договором від 12.02.2020 строк кредитування продовжено до 14.03.2020. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і тому утворилась заборгованість в розмірі 13412,62 грн. Відповідно до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 ТОВ «Сіроко фінанс» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 319957 від 09.12.2019 до відповідача. В подальшому за договором факторингу № 20240821/1 від 21.08.2024 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. У добровільному порядку спір не вирішено, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, де зазначив, що заперечує нарахування інфляційних збитків та просить зменшити витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09 грудня 2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №319957 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно розділу І договору, предметом договору є кредит в розмірі 3000 грн строком на 30 днів зі стандартною та зниженою процентною ставкою 1,90% . Кредит надається у безготівковій формі шляхо перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки, указаної клієнтом. Згідно Додатку №1 до Договору Графік платежів, дата повернення позики не пізніше 08.01.2020, сума позики 3000 грн, сума процентів 9 грн, разом до сплати 3009 грн. Договір, додаток №1 до договору підписані відповідачем електронним підписом. 06 січня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до Договору №395557 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 09.12.2019, строк кредитування кредитом за Договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.2 Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 08.01.2020. Процентна ставка становить 1,60 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (584 процентів річних). 12 лютого 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до Договору №622189 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 09.12.2019, строк кредитування кредитом за Договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.2 Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 14.03.2020. Процентна ставка становить 1,60 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (584 процентів річних). ТОВ «Лінеура Україна», свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Вей Фор Пей». Згідно розрахунку заборгованість [PERSON] за договором №319957 від 09.12.2019, станом на 04.12.2025 становить 13412,62 грн. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у випадку, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України процентів. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені в електронній формі, з використанням електронного підпису відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1.ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено Договір факторингу №015-220221, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до платіжної інструкції №11 від 23.02.2021, ТОВ «Сіроко Фінанс» перерахувано ТОВ «Лінеура Україна» суму коштів 1123813,30 грн. як оплату фінансування зг. Договору факторингу №015-220221. Відповідно до витягу з акту прийому-прийняття реєстру вимог до Договору факторингу №015-220221 від 22.02.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №319957 складає: 11271 грн, з яких: 3000 сума за тілом кредиту; 8271 грн сума нарахованих процентів. 22 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено Договір факторингу №20240822/1, відповідно до умов якого Фактор передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до платіжної інструкції ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перерахувало ТОВ «Сіроко Фінанс» суму коштів 54440,82 грн як оплату фінансування згідно Договору факторингу №20240822/1 від 22.08.2024. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №20240822/1 від 22.08.2026 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №319957 від 09.12.2019 складає: 11271 грн, з яких: 3000 грн сума за тілом кредиту; 8271 грн сума нарахованих процентів. Відповідно до детального розрахунку, проведеного ТОВ ФК «Артеміда-Ф», станом на 04.12.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №319957 складає: 13412,62 грн, з яких: 3000 грн сума за тілом кредиту; 8271 сума нарахованих процентів. Крім того, за період з 15.03.2020 по 23.02.2020 нараховано інфляційні витрати, які склали 2141,62 грн. За умовами договору № 319957 від 09.12.2019 кредит в сумі 3000 грн був наданий строком на 30 днів з відсотковою ставкою 1,90 %. В подальшому, на підставі укладеного додаткового договору № 395557 від 06.01.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 09.12.2019, строк користування кредитом за договором продовжено на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.2. Договору (30 днів). Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 08.01.2020 з відсотковою ставкою 1,60%. Відповідно до додаткового договору №622189 від 12.02.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 09.12.2019, строк користування кредитом за договором продовжено на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.2. Договору (30 днів). Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 14.03.2020 з відсотковою ставкою 1,60%. Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16. Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування до 14.03.2020, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд задовольняє у межах строку дії кредитного договору. Таким чином, за 30 днів за процентною ставкою 1,90% за день сума процентів складають 1710 грн (за період з 09.12.2019 до 08.01.2020), за 66 днів за процентною ставкою 1,60% сума процентів складає 3168 грн (за період з 08.01.2020 до 14.03.2020). Отже, з [PERSON] слід стягнути відсотки за користування кредитом в загальній сумі 4878 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пунктах 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України: У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (п. 15). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18). Крім того, згідно з п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. При цьому, суд зазначає, що розрахунок інфляційних втрат позивачем здійснено, виходячи із суми заборгованості 11271 грн, в тому числі нараховані відсотки в розмірі 8271 грн, право вимоги на яку ним не доведене. Ураховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів, нарахованих в порядку ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України також задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, позов підлягає до задоволення частково, в розмірі 7878 грн, що складається із: 3000 грн - заборгованості за тілом кредиту та 4878 грн - заборгованості за нарахованими відсотками. За вказаних обставин, аналізуючи зібрані у справі докази та правові норми, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, що є підставою для їх часткового задоволення. Також позивач просить стягнути з відповідача витрат пов`язані з розглядом даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 7878 грн, що становить 58,7%, а тому судовий збір у пропорційному розмірі 1422 грн потрібно покласти на відповідача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 02.12.2025 було укладено Договір про надання правової допомоги №251202-3Ш між ТОВ ТОВ ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Дзундза О.В., відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах визначених цим договором, де у п.4.2 узгоджено адвокатові винагороду у розмірі 7000 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial