Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200494281 від 03.04.2016 грн., в розмірі 27175,48 грн., яка складається з: суми заборгованості 20767,12 грн., суми інфляційних втрат 4541,03 грн., суми 3% річних - 1867,33 грн. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 03.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено угоду № 200494281 щодо кредитування, з наданням позики у сумі 8049,90 грн., з встановленим строком користування з 03.04.2016 р. по 03.02.2017 р. 20.07.2020 ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 р. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 19.08.2025 р. загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 20767,12 грн., з яких: 6869,90 грн. заборгованість за кредитом; 13897,22 грн. заборгованість за відсотками. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, суми інфляційних втрат 4541,03 грн., суми 3% річних - 1867,33 грн., а також судові витрати, з яких 2422,40 грн. судовий збір та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 03.11.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач не визнав позовні вимоги з наступних підстав. Як зазначалося у позовній заяві, 20 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного за результатами публічних торгів лоту №GL16N618071, що відбулися 15.06.2020 року. Разом з тим, до моменту переходу права вимоги за результатами публічних торгів, відповідач уже здійснила платежі на користь ТО В «Фінансова компанія «ФАГОР», вважаючи його належним правонаступником та кредитором ПАТ «Банк Михайлівський». Такі дії відповідача були зумовлені тим, що на той час саме ТОВ «ФК «ФАГОР» офіційно повідомляло позичальників про набуття прав вимоги за кредитними договорами банку, у зв`язку з чим відповідач діяла добросовісно виконуючи свої зобов`язання перед тим суб`єктом, якого вважала законним кредитором. Окрім того, відповідно до рішення Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року №1 і №2. Таким чином, ТОВ «ФК «ФАГОР», як особа, що фактично приймала платежі від відповідача, повинна була передати позивачу всі первинні бухгалтерські документи, довідки та відомості, що підтверджують стан виконання зобов`язань за відповідним кредитним договором, а також наявність або відсутність заборгованості. Невиконання цієї дії призвело до фактичної неможливості належного визначення реального розміру заборгованості, що, у свою чергу, створило правову невизначеність у відносинах між сторонами. Крім того, у 2022 році у зв`язку з початком повномасштабного збройного вторгнення росії на територію України та подальшою окупацією м. Мелітополь Запорізької області, [PERSON] була змушена екстрено залишити місце свого постійного проживання. Унаслідок цього всі документи, у тому числі довідки, квитанції та інші підтвердження про повне виконання кредитних зобов`язань перед ТОВ «ФК «ФАГОР», залишилися на окупованій території. Крім того, з метою підтвердження факту відсутності заборгованості та належного виконання умов кредитного договору, [PERSON] отримала витяг з Українського бюро кредитних історій про стан своїх кредитних зобов`язань. Відповідно до наданого витягу з Українського бюро кредитних історій, у пунктах 31 та 32 зазначено такі дані: - дата видачі кредиту 03.04.2016 року; - термін дії кредитного договору до 03.02.2017 року; сума кредиту 8 049,90 грн; статус кредиту - закритий 31.01.2020 року. Крім того, важливо наголосити на тому, що відповідач у 2016 році брала кредит тільки у ПАТ «Банк Михайлівський» та у витягу вказано кредиторів за зазначеним договором: ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАГОР», що повністю узгоджується з фактичними обставинами справи та підтверджує послідовність переходу права вимоги за цим кредитом. Таким чином, офіційний витяг із бази даних Українського бюро кредитних історій є належним і допустимим доказом того, що за кредитним договором №200494281 від 03.04.2016 року [PERSON] повністю виконала всі фінансові зобов`язання перед кредиторами спочатку перед ПАТ «Банк Михайлівський», а згодом перед його правонаступником ТОВ «ФК «ФАГОР». Отже, кредит було закрито 31.01.2020 року, тобто задовго до моменту укладення договору №7__БМ від 20.07.2020 року, на підставі якого ТОВ «Діджі Фінанс» набуло право вимоги. Це свідчить про відсутність будь-якої непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем та безпідставність заявлених вимог про її стягнення. Також, станом на момент подання позову представник позивача не мав належних правових підстав здійснювати представництво інтересів позивача на підставі договору №26, а будь-які витрати, понесені після закінчення строку його дії, не можуть вважатися такими, що пов`язані з виконанням дій у межах чинного договору. Окрім того, заявлена позивачем сума у 7 000 грн за складання позовної заяви є явно завищеною та необгрунтованою з огляду на характер і складність справи. Позовна заява не містить жодних складних чи унікальних правових питань, а її зміст є типовим, що підтверджується наявністю аналогічних позовів, поданих тим самим позивачем у різних судах України. Просить відмовити в позові та стягнути з позивача витрати на професійну правову допомогу в сумі 6750 гривень. 10.11.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких вказано таке. Так, станом на дату подачі позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є єдиним належним кредитором за кредитним договором № 200494281 від 03.04.2016 року. Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі №910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Окрім того, визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Враховуючи положення ст. 215, 216 ЦК України, суд вважає, що стороною позивача не були виконанні належним чином зобов`язання з повернення суми боргу за договорами №200494281 від 03.04.2016 року оскільки ТОВ «ФК «Фагор» не набув статусу нового кредитора за кредитним договором. Беручи до уваги те, що Уповноваженою особою Фонду визнано нікчемним договір факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, укладений між ПАТ Банк Михайлівський та ТОВ «ФК Плеяда», з урахуванням обставин, встановлених постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021р. по справі № 910/11298/16, - то надані позивачем квитанції про сплату ТОВ «ФК Фагор» коштів не є достатніми доказами, що підтверджують виконання позивачем зобов`язань за договором №200494281 від 03.04.2016 року перед ПАТ «Банк Михайлівський». Враховуючи вищевказане, можна зробити висновок про те, що зобов`язання не було виконано належним чином, оскільки при виконанні зобов`язання був відсутній елемент належного кредитора, в особі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», враховуючи норми ст. 599 ЦК України а наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання зобов`язання за кредитними №200494281 від 03.04.2016 року припиненим. Крім того, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не погоджується про стягнення адвокатських витрат на правничу допомогу з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у розмірі 6750,00 грн., вважаючи їх неспівмврними із складністю справи. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 16.12.2025 року витребувано від ТОВ «ФК «ФАГОР», ФОП [PERSON] додаткову інформацію. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечували за обставинами, викладеними у відзиві на позов. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено угоду № 200494281 щодо кредитування, з наданням позики у сумі 8049,90 грн., з встановленим строком користування з 03.04.2016 р. по 03.02.2017 р., розмір процентної ставки 0,0001% річних, разова комісія за видачу кредиту: 0.00 грн., сукупна вартість Кредиту: 25.39% річних, а відповідач зобов`язувався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. У подальшому, 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, у відповідності до якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 200494281 від 03 квітня 2016 року. Згідно із п. 2 договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуває усі права кредитора до боржників в день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16-1 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПАТ «Банк Михайлівський» у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» ціну договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) - № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, переможцем яких стало ТОВ «Діджи Фінанс», у розмірі 5 307 308.39 грн. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги (додаток № 1) до договору факторингу № 7_БМ від 20 липня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200494281 від 03 квітня 2016 року в сумі 20767,12 грн., з яких: 6869,90 грн. заборгованість за кредитом; 13897,22 грн. заборгованість за відсотками. Згідно розрахунку штрафів основна сума заборгованості складає 20767,12 грн; інфляційні витрати 4541,03 грн. та штрафні санкції 1867,33 грн. Всього разом: 27175,48 грн. Згідно кредитної історії відповідача [PERSON] , яка надана Українським Бюро Кредитних історій 24 жовтня 2025 року, наявна інформація під номером 31 про те, що по кредиту від 03 квітня 2016 року в сумі 8049,90 грн., термін кредиту до 03 лютого 2017 року, донор інформації ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАГОР», сума заборгованості 0,00, термін прострочення немає, сума прострочення 0.00, кредитний транш не має, прострочень не має, кредит закритий 31.01.2020. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року в справі №910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі №910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі №910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 року №1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 року № 1 та від 20.05.2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 року №1 і №2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 року №1 та від 20.05.2016 року №2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 року №1 та додатках до нього. Вирішено питання про судові витрати. Судовими рішеннями в господарській справі №910/11298/16 встановлено, що 19.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу №1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників). 20.05.2016 року між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу №1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу №1905. 23.05.2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 24.05.2016 року №27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський». 30.05.2016 року згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» №37 затверджено результати проведеної перевірки, викладені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 року №1, згідно з якими встановлено нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 року №1905, та прийнято рішення застосувати наслідки його нікчемності. 09.06.2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» направило ТОВ «ФК «Плеяда» повідомлення про нікчемність правочинів від 01.06.2016 року №05-53, в якому зазначило про нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 року №1905 та вимагало негайно повернути усі отримані на підставі нікчемного договору документи, але ТОВ «ФК «Плеяда» у листі від 08.07.2016 року №1-08-07/16 повідомив Банк про те, що не погоджується із визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законних підстав для визнання договорів нікчемними не має. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Судом встановлено, що відповідно до повідомлення Українського бюро кредитних історій (звіт актуальний станом на 24.10.2025 року) - заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Фагор» - відсутня, а кредит закритий. Суд звертає увагу на те, що донором інформації про відсутність заборгованості за кредитним договором від 03.04.2016 року є ТОВ «ФК «Фагор», якому було відступлено право вимоги ТОВ «ФК Плеяда», якому в свою чергу відступило право вимоги ПАТ «Банк Михайлівський». Будь-яких доказів на підтвердження того, що ПАТ «Банк Михайлівський» повідомляло відповідача про те, що Банк звернувся до суду з позовом з метою визнання нікчемним укладеного між ним з ТОВ «ФК «Плеяда» договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року, матеріали цивільної справи не містять. Суд звертає увагу, що на час виконання зобов`язань відповідачка [PERSON] не знала та не могла знати про недійсність договору факторингу від 20.05.2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор», який було визнано недійсним рішенням суду від 01.07.2021 року. На підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200494281 від 03.04.2016 року. Водночас на момент переходу цього права відповідач повністю сплатила борг за кредитним договором, у зв`язку з чим право вимоги за цим договором було припиненим. Нормами глави 48 ЦК України, що регламентує порядок виконання зобов`язань, не передбачено обов`язку боржника перед здійсненням виконання пересвідчуватися про належну особу кредитора, відтак, зобов`язання виконується з урахуванням особи кредитора, про яку на момент його виконання був обізнаний боржник. За таких обставин суд дійшов висновку, що на час укладення ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Діджи Фінанс» договору №7_БМ від 20 липня 2020 року [PERSON] виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому відсутні підстави для повторного стягнення з неї на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором, а також не можуть бути стягнуті інфляційні втрати та проценти від простроченої суми. Вище викладені обставини, в тому числі і судові справи, пов`язані з розглядом позову ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності договорів факторингу, результатом яких стало рішення про зобов`язання ТОВ «ФК» Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договорів факторингу, не може вважатись правовою підставою для повторного покладення на відповідача обов`язку по сплаті кредитної заборгованості. Оскільки відповідач виконала свої зобов`язання за кредитним договором перед ТОВ «ФК «Фагор», який на той час був кредитором, і подальше визнання договорів недійсними не є підставою для покладення на відповідача обов`язку щодо повторної сплати заборгованості. При цьому, станом на час виконання своїх кредитних зобов`язань 31.01.2020 ТОВ «Діджи Фінанс», ще не набуло прав вимоги за цим договором, а подальше визнання останнього єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», не може нівелювати факт виконання відповідачем свого обов`язку, як позичальника та слугувати підставою для повторного стягнення з неї кредитної заборгованості. Відтак, на думку суду, саме визнання нікчемними договорів факторингу, які були укладеними між ПАТ «Банк «Михайлівський» та зокрема, ТОВ «ФК «Фагор», ТОВ «Діджи Фінанс» вправі пред`являти майнові вимоги саме до ТОВ «ФК «Фагор», як до вигодонабувача за цими нікчемними правочинами, однак не до боржника [PERSON] , яка виконала 31.01.2020 у повному обсязі грошову вимогу ТОВ «ФК «Фагор», яка обґрунтовувалася правомірним (в силу статті 204 ЦК України) договором факторингу №1 від 20.05.2016 року, судове рішення щодо дійсності якого набрало законної сили лише 01.07.2021 року. При цьому, суд враховує, що позивач не спростовує доводи відповідачки щодо сплати боргу ТОВ «ФК «Фагор», наголошуючи лише на тому, що ТОВ «ФК «Фагор» не набув статусу нового кредитора. Окрім того, розрахунок суми боргу, зазначений позивачем у позові взагалі не містить даних про нарахування первісним кредитором коштів, періодичність їх сплати, нарахувань відсотків та інше, що унеможливлює перевірку нарахованих первісним кредитором сум. Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи відмову у задоволенні позову та те, що судовий збір повністю сплачено позивачем при поданні позовної заяви, суд відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по даній справі. При вирішенні вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу суд приймає до уваги наступне. У відповідності зі ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав суду договір про надання правової допомоги від 24.10.2025 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 24.10.2025 року, ордер на надання правової допомоги серія АІ № 2018218 від 27.10.2025 року, акт наданих послуг від 30.10.2025, квитанція № 3561907 від 30.10.2025 на суму 6750 грн. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім того, слід зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20, з 15.12.2017 імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи Аналогічний підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: «115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». Отже, на підставі наведеного, враховуючи клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд приходить до висновку, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 4 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved