Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

08 грудня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту позовних вимог слідує, що 12 квітня 2019 року між акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», як первісним кредитором, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику доступ до кредитних коштів. Разом із тим, відповідачем порушені умови щодо своєчасної сплати заборгованості за тілом кредиту та процентами. Загальний розмір заборгованості становить 13 173,24 гривень та включає: 5 848,56 гривень заборгованість за тілом кредиту, 7 324,68 гривень заборгованість за процентами. В подальшому, між АТ «ТАСКОМБАНК», як первісним кредитором, та позивачем було укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф від 26 травня 2025 року. Внаслідок укладення цього договору до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК від 19 квітня 2019 року. Тому, позивач просить стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість та вирішити питання розподілу судових витрат. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, справи передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 59). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору та призначено судове засідання. Також роз`яснено відповідачу права подати відзив на позовну заяву. В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, були повідомлені належним чином. Представники позивача в прохальній частині позовної заяви просили проводити розгляд справи за їхньої відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач був повідомленим про час і дату проведення судового засідання у відповідності до вимог частини 3 статті 130 ЦПК України шляхом вручення повісти члену сім`ї, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач для участі в судовому засіданні не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, як і не подав доказів для спростування заявлених позовних вимог. У відповідності до приписів частини 8 статті 178, частини 1 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи без участі сторін спору та їх представників за наявними матеріалами та ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини, так, судом встановлено, що 12 квітня 2019 року між акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», первісним кредитором та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК. Договір укладений шляхом підписання [PERSON] заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК (а. с. 4). Зазначена заява-договір не містить конкретних умов щодо надання коштів на умовах кредиту, строку користування коштами, розміру процентів за користування коштами та порядку їх сплати. До матеріалів справи долучений підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» (а. с. 4, зворот). В цьому документів визначений тип кредиту кредитна лінія, а також наведені відомості щодо розміру пільгової та базованої процентної ставки. Позивачем наданий розрахунок заборгованості станом та 26 травня 2025 року, згідно якого розмір заборгованості становить 13 173,24 гривень та включає: 5 848,56 гривень заборгованість за тілом кредиту, 7 324,68 гривень заборгованість за процентами (а. с. 9-10). Також до матеріалів справи долучена виписка по особовому рахунку за кредитним договором № 002/6251922-СК за період з 12 квітня 2019 року до 26 травня 205 року, що відображає інформацію про рух коштів та здійснені за цей період часу видатки та зарахування (а. с. 12-35, зворот). Далі, судом встановлено, що 26 травня 2025 року між АТ «ТАСКОМБАНК», як первісним кредитором, та позивачем було укладено договір факторингу № НІ/11/29-Ф (а. с. 36-41). Внаслідок укладення зазначеного договору, до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором № 002/6251922-СК. Обставини щодо переходу права вимоги підтверджуються реєстром прав вимоги від 26 травня 2025 року (а. с. 44). Відповідачем не надано заперечень щодо укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК, отримання доступу до кредитних коштів на умовах кредитної лінії, використання цих коштів та, як наслідок, виникнення заборгованості. Відповідачем надано заперечень щодо укладення договору факторингу та подальшого переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги. Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості, як первісному, так і новому кредитору. Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини учасників судового розгляду урегульовані наступними правовими нормами. Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу. З урахуванням наведених правових норм та встановлених обставин справи, суд погоджується, що між акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», первісним кредитором та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК. Також, суд погоджується, що внаслідок укладення договору факторингу до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором № 002/6251922-СК. Разом із тим, згідно приписів частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В контексті зазначеної правової норми, умови договору повинні бути погодженими його сторонами. При цьому, суд констатує, що в заяві-договорі про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК не передбачено умов щодо нарахування процентів за користування коштами та розміру процентної ставки. Умови щодо нарахування процентів та розміру процентної ставки вказані у паспорті споживчого кредиту. Проте, в силу роз`яснень, що містяться в Постанові ОП КЦС від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, паспорт споживчого кредиту не є частиною договору та не може виступати регулятором відносин сторін спору. Отже, суд констатує, що сторонами зобов`язання не були погодженими умови щодо сплати процентів за користування коштами та, відповідно, відсутні підстави для стягнення заборгованості за процентами у розмірі вказаному в позовній заяві. В цьому випадку суд також враховує, як релевантну, правову позицію, висловлену в Постанові Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року по справі № 368/173/21, згідно якої, наведення у паспорті споживчого кредиту інформації про розмір процентної ставки не породжує у позичальника обов`язку сплати відповідних процентів. Отже, суд констатує, що підстави для стягнення заборгованості за процентами відсутні. Разом із тим, суд вважає доведеним розмір заборгованості за тілом кредиту, так як сума використаних відповідачем коштів підтверджена випискою про рух коштів за рахунком, а відповідачем, як позичальником, не надано доказів погашення заборгованості. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованості за тілом кредиту за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6251922-СК у сумі 5 848,56 гривень. Далі, у відповідності до приписів частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 44 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 332,32 гривні, як компенсація витрат зі сплати судового збору. Враховуючи наведене вище,

Outcome: partial