Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

16 лютого 2026 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитни договором. В обгрунтування позовних вимог представник ТОВ «Свеа Фінанс» зазначив, що 12.03.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №2157566 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 23200 грн., строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1 % в день. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника, яку останній вказав при оформленні кредиту. 30.09.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 01.02-39/25, відповідно до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до Реєстру боржників до ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 01.02-39/25 від 30.09.2025 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2157566 складає: 81600,00 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №2157566 від 12.03.2025 року становить: заборгованість по тілу - 23200,00 грн., заборгованість по відсотках - 46800,00 грн., пеня - 11600,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 81600,00 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою від 18 лютого 2026 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. 25 лютого 2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 23200,00 грн., в задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовити, стягнути з ТОВ «СВЕА ФІНАНС» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1390,10 грн., мотивуючи тим, що відповідач на час укладення кредитного договору №2157566 від 12.03.2025 року, нарахування відсотках у розмірі 46800,00 грн та пені у розмірі 11600,00 грн. за період з 12.03.2025 по 30.09.2025 був військовослужбовцем, а відтак на нього поширюється дія норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Свеа Фінанс» зазначив, що 12.03.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №2157566 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.п. 1.2,1.3.,1.5.1 цього договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000, 00 гривень, тип кредиту кредит, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 1 % в день. Згодом, Позичальник звернувся до ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» шляхом вчинення дій в відповідному розділі ІТС Товариства і ініціював внесення змін до Договору в частині збільшення суми кредиту. Товариство задовольнило даний запит і направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Додаткову угоду до Договору у вигляді розміщення в особистому кабінеті Позичальника на сайті повного тексту даної додаткової угоди, яку Позичальник також акцептував у той самий спосіб, що і основний договір (шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», ідентифікатор Х779 направлено 13.03.2025 13:32:35 і введено позичальником у відповідний розділ ІТС). ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Додатковою угодою до Договору також виконало, та надало позичальнику додаткові грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Таким чином Позичальником було отримано кредит в загальній сумі 23200,00 грн. Кредитний договір №2157566 від 12.03.2025 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р493. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти у сумі 23 000, 00 грн. шляхом їх перерахування на картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав при оформленні кредиту, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Пейтек» та не заперечується відповідачем. 30.09.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 01.02-39/25, відповідно до умов якого Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 01.02-39/25 від 30.09.2025 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2157566 складає: 81600,00 грн. Та складається з: заборгованість по тілу - 23200,00 грн., заборгованість по відсотках - 46800,00 грн., пеня - 11600,00 грн. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором, укладення якого відповідачем не заперечується, а тому нарахована відповідно до умов договору заборгованість по тілу кредиту, наявність якої також визнається відповідачем, підлягає стягненню з нього на користь позивача як належного кредитора в розмірі 23200 грн. Заперечуючи проти стягнення нарахованих відсотків та пені сторона відповідача посилається на п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц. У ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Крім того, відповідно до до п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з наданої суду копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 16.04.2021 № 42 РС вбачається, що відповідно до статей 19, 20, 23 та 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пунктів 16, 18, 23 та 26 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з [PERSON] було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном на 3 (три) роки з 16.04.2021 року до 16.04.2024 року, прийнято його на військову службу за контрактом осіб рядового складу та призначено оператором обслуги реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону. Згідно з копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 09.02.2026 № 45 [PERSON] звільнено наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) № 14-РС від 05 лютого 2026 року з військової служби у запас за підпунктом "б" (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 09 лютого 2026 року виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення, а з котлового - з 10 лютого 2026 року. Направлено для зарахування на військовий облік до [INFO] , [ADDRESS] . Відповідно до довідки в/ч [NUMBER] форми 5 від 04.12.2025 № 1649 [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] з 16.04.2021 року по теперішній час. Відповідно до ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, 16.04.2024 року термін дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України продовжено на період дії воєнного стану. Вищевказане також підтверджується записами у військовому квитку відповідача [NUMBER] . Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 28 червня 2024 року [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. З витягу № 239/25/2263/В від 27.11.2025 рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи вбачається, що [PERSON] встановлено інвалідність, група ІІІ, причина інвалідності захворювання, одержані в період проходження військової служби. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 01.01.2026 [PERSON] є пенсіонером по інвалідності, 3 гр., інвалідність армії. Отже, [PERSON] на час укладення кредитного договору, нарахування відсотків був військовослужбовцем, а відтак на нього поширюється дія норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з врахуванням пільги, передбаченої пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування цими кредитними коштами не мали нараховуватися [PERSON] . Позивач серед іншого просить стягнути пеню, але відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування пені в сумі 11600,00 грн, є такими, що не відповідають вимогам законодавства, а відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №2157566 від 12.03.2025 в розмірі 23200 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 23200 грн., є обґрунтованими, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 756,96 грн. (23200,00:81600,00х2662,40) судового збору. Також зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 2 147,06 грн. (58400,00:81600,00х3000,00) витрат на оплату правничої допомоги. У порядку, визначеному ч. 10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже стягненню з позивача на користь відповідача підлягає різниця у вказаних сумах, що становить 1390,10 грн. (2 147,06-756,96=1390,10).

Outcome: partial