Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму сплаченого відшкодування в розмірі 134 028 грн. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням додаткових письмових пояснень, зазначає, що 30.12.2018 року о 18 год. 40 хв. у с.Розваж по вул.Центральна Рівненської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих тяжких тілесних травм загинув на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті. Вищевказані обставини ДТП було встановлено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018180000000611 та відображені у вироку Острозького районного суду Рівненської області від 12.06.2019 року у справі № 567/236/19, згідно якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та було притягнуто до кримінальної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована у встановленому законом порядку та на дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Заподіяна [PERSON] внаслідок ДТП шкода не була відшкодована потерпілим особам. Відтак, у зв`язку з настанням ДТП представник [PERSON] , діючи на підставі довіреності в інтересах доньки загиблого - [PERSON] , звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (пов`язаної із втратою годувальника). Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV та на підставі зібраних документів МТСБУ здійснило відповідну регламентну виплату на користь доньки загиблого у ДТП [PERSON] , пов`язану із втратою годувальника у розмірі 134 028 грн. Посилаючись на зазначене та вимоги ст.ст.1187, 1200, 1202 ЦК України, п.27.2 ст.27 вищевказаного Закону, позивач просить стягнути з відповідача, як водія транспортного засобу, який спричинив ДТП та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на користь МТСБУ в порядку регресу суму виплаченого відшкодування у розмірі 134 028 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 15.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.1, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 11.12.2025 року зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] . У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] у віці 53 роки помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.01.2019 року та довідкою про причину смерті від 01.01.2019 року (а.с.18, 18 на звороті). На момент смерті [PERSON] з ним проживала та була зареєтрована, зокрема, його донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується її свідоцтвом про народження від 30.04.2004 року та довідкою виконкому Острозької міської ради від 25.06.2020 року (а.с.19, 20). Відповідно до вироку Острозького районного суду Рівненської області від 12.06.2019 року (справа № 567/236/19), який 10.10.2019 року набрав законної сили, встановлено, що 30 грудня 2018 року близько 18 год. 40 хв., у темну пору доби, [PERSON] , в порушення вимог пп.а) п.2.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеня, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись зі швидкістю не менше 81,8-83,1 км/год., що перевищує допустиму для даної ділянки дороги, по вул.Центральна у с.Розваж Острозького району Рівненської області зі сторони м.Острог у напрямку с.Оженин, поблизу будинку №49 вищевказаної вулиці, в порушення вимог пп.б) п.2.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху та з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді пішохода, який знаходився на проїзній частині, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті чого пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Порушення [PERSON] вимог п.12.4 Правил дорожнього руху, що дозволяє водієві у населених пунктах рухатись транспортним засобом зі швидкістю не більше 50 км/год., перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали. Згідно вищевказаного вироку суду [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено [PERSON] - тримання під вартою (а.с.8-14). Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З доводів позивача та даних ЄЦБД МТСБУ судом встановлено, що на момент ДТП транспортний засіб марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також водій [PERSON] не був звільнений від обов`язку забезпечити відповідальність на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 13.07.2021 року представник [PERSON] , діючий на підставі довіреності в інтересах доньки загиблого - [PERSON] , з метою отримання відшкодування (регламентної виплати) звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про здійснення відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника (а.с.15). На підставі наказу №3.1/4989 від 02.08.2021 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » та відповідно до ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IVвід 01.07.2004 р. МТСБУ здійснило регламентну виплату [PERSON] в розмірі 134 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1102250 від 02.08.2021 року (а.с.21-22). Оскільки з боку відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування вищевказаної виплати, МТСБУ порушило питання про стягнення із [PERSON] витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у вищевказаній сумі. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів). Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ, подати після виплати страхового відшкодування регресний позов (у випадку страховика до страхувальника або водія транспортного засобу, особи, яка заподіяла шкоду навмисно, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги (пункт 38.1 статті), тоді як у разі МТСБУ - до власника, водія транспортного засобу, страховика, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, а також особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до ДТП (пункт 38.2. статті)). Зазначені норми, що регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачають право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Процес стягнення в порядку регресу ґрунтується на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, а тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків. Згідно п.39.1 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями пункту 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно із ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Вищевказана подія ДТП мала місце у 2018 році, та згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 07.12.2017 розмір мінімальної заробітної плати на місяць в 2018 році становив 3 723 грн., а відтак згідно п.27.2 ст.27 вишевказаного Закону загальний розмір страховового відшкодування (регламентної виплати), пов`язаного з зі смертю потерпілого (втратою годувальника) складає 134 028 грн. (3 723 грн. х 36 місяців = 134 028 грн.). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч.2 ст.1166 ЦК України у деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц). Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт настання ДТП зафіксований належним чином та відповідач, як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до кримінальної відповідальності. Моторне (транспортне) страхове бюро України в порядку відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого (завданої втратою годувальника), здійснило регламентну виплату, відтак МТСБУ набуло право регресної вимоги до [PERSON] , як винної особи. Правових підстав для зменшення розміру шкоди судом не встановлено та відповідачем не спростовано розміру регламентної виплати та не надано суду інших доказів, які б спростовували виплачену суму у вищевказаному розмірі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України"). Повно та всебічно встановивши обставини справи, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню до правовідносин у цій справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу є обґрунтованими, а відтак позовні вимоги МТСБУ підлягають до задоволення. Також відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн., оскільки останній такий сплатив при зверненні до суду, що підтверджується даними платіжного документу. На підставі викладеного та

Outcome: approved