Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У серпні 2025 року позивач представник позивача адвокат Косєй К.В. звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2024 року було розірвано. Від вказаного шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2024 року по справі № 205/5929/24 із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 28.03.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду 15.08.2024 року було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Другого Правобережного ВДВС та постановою державного виконавця від 27.08.2024 року було відкрито виконавче провадження за № 75904394. Відповідач рішення суду про стягнення аліментів у добровільному порядку не виконує, заборгованість по сплаті аліментів складає 53 405,13 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. У зв`язку із чим, представником позивача розраховано та визначено розмір неустойки, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, за формулою розрахунку пені за період з березня 2024 року по серпень 2025 року (включно), що становить 129 271,09 грн. У зв`язку з тим, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, представник позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з березня 2024 року по серпень 2025 року у розмірі 53 405,13 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 02.09.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 28.10.2025 року відповідач [PERSON] направив до суду клопотання у якому просив суд зменшити розмір неустойки до 10 000 грн., розгляд справи проводити за його відсутності. В обґрунтування клопотання зазначив, що 23.09.2025 року він повністю погасив заборгованість у розмірі 53 019,93 грн., на підтвердження чого надав квитанцію та довідку державного виконавця Другого Правобережного ВДВС. На думку відповідача, вказане підтверджує його добросовісне ставлення до виконання батьківського обов`язку та відсутність наміру ухилення від сплати аліментів. Зазначає, що протягом спірного періоду з березня 2024 року по серпень 2025 року він частково сплачував заборгованість. Окрім того, у 2023 році у відповідача було діагностовано серйозні проблеми з правим колінним суглобом та рекомендовано планову госпіталізацію та оперативне втручання. У зв`язку із відсутністю коштів на оперативне втручання, відповідач втратив повноцінну працездатність, що призвело до втрати роботи в серпні 2024 року що призвело до утворення заборгованості. Зазначає, що його загальний дохід у 2024 році складає 53 704,01 грн. З серпня 2024 року відповідач не має постійної роботи та стабільного доходу. З лютого 2024 року відповідач проживає разом із мамою [PERSON] та братом [PERSON] . Окрім обов`язку сплачувати аліменти на доньку, відповідач має зобов`язання з утримання членів сім`ї, а саме матері, яка є пенсіонером за віком, має гіпертонічну хворобу ІІ стадії 3 ступеня та потребує сторонньої допомоги, а також брата який є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду. 16.12.2023 року мати була терміново госпіталізована до лікарні з причини гіпертонічного кризу та перебувала на стаціонарному лікуванні з 16.12.2023 року по 21.12.2023 року. Зазначає, що він фактично утримує трьох осіб, а стягнення неустойки у розмірі 53 405,13 грн. дорівнює його річному доходу, що є несправедливим та надмірним. Обов`язок зі сплати аліментів відповідач визнає та не ухиляється від відповідальності. 05.11.2025 року до суду від представника позивача адвоката Косєй К.В. надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки у яких вона просила відхилити клопотання відповідача про зменшення розміру пені як необґрунтоване та недоведене, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач не надав жодних переконливих та документально підтверджених підстав для зменшення розміру неустойки та намагається представити неустойку як надмірне покарання, однак така позиція суперечить фундаментальним засадам сімейного права України. Норма ч. 1 ст. 196 СК України має імперативний характер, що підтверджується сталою судовою практикою. Важливим є те, що законодавець встановив презумпцію вини платника аліментів при виникненні заборгованості. Це означає, що не позивач має доводити вину відповідача, а навпаки - відповідач повинен довести відсутність своєї вини. Відповідач надав МРТ-дослідження коліна від 27.05.2023 року, тоді як заборгованість з аліментів почала формуватися з березня 2024 року. Це означає, що між виявленням захворювання та початком несплати аліментів минуло 10 повних місяців. Відповідачем не надано висновку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності, лікарняних листів за період з березня 2024 по серпень 2025 року, висновку лікарсько-консультативної комісії про тимчасову непрацездатність, направлення на оперативне лікування з визначенням термінів, виписки з медичної карти про проходження лікування в період заборгованості, рецептів на придбання ліків з відмітками аптек про відпуск. Відсутність вказаних документів, на думку представника, свідчить, що захворювання не перешкоджало трудовій діяльності відповідача. Навіть якщо припустити наявність обмежень у фізичній праці, відповідач не пояснює, чому він не міг працювати на посадах розумової праці, займатися підприємницькою діяльністю, не пов`язаною з фізичними навантаженнями, отримувати пасивні доходи (здача майна в оренду, відсотки за депозитами) або звернутися за соціальною допомогою при тимчасовій непрацездатності. Відповідач стверджує, що його річний дохід за 2024 рік склав 53 704,01 грн., що при розподілі на 12 місяців складає 4 475,33 грн. на місяць. При цьому, 23.09.2025 року відповідач одноразово сплатив заборгованість за аліментами у розмірі 53 019,93 грн. Таким чином, відповідач має приховані доходи, які не задекларовані, або він мав заощадження, які свідомо не використовував для сплати аліментів, або отримав фінансову допомогу від третіх осіб, що також свідчить про можливість залучення коштів. Відповідач заявляє про утримання матері-пенсіонерки та брата-інваліда 2 групи, однак не надає довідку про розмір її пенсії, договір довічного утримання або договір про надання допомоги, платіжні документи про перерахування коштів матері, довідку про спільне/окреме проживання, медичні документи про стан здоров`я матері, що потребує догляду, довідку МСЕК про групу інвалідності брата, документи про розмір пенсії/соціальної допомоги брата, рішення суду про встановлення обов`язку утримання, платіжні документи про фінансову допомогу, довідку про дієздатність/недієздатність брата. Відповідач помилково ототожнює основний борг та неустойку, називаючи це «подвійним покаранням». Це свідчить про нерозуміння базових правових категорій, оскільки основний борг (аліменти) - це первинне зобов`язання, що випливає з обов`язку утримувати дитину. Це не покарання, а виконання батьківського обов`язку. Неустойка (пеня) - це відповідальність за невиконання первинного зобов`язання. Це наслідок порушення, а не дублювання обов`язку. На думку представника, фактичні обставини свідчать, що відповідач свідомо ухилявся від сплати аліментів, а подані ним доводи носять характер виправдань без документального підтвердження. Подальша сплата заборгованості по аліментам відповідачем не звільняє від обов`язку сплатити пеню за період прострочення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, натомість її представник адвокат Косєй К.В. письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у клопотання про зменшення розміну неустойки просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, вивчивши матеріали справи та всі додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується цивільний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для правильного розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 18), який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2024 року було розірвано (а.с. 20-21). Батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Малолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось відповідачем (а.с. 19). Постановою державного виконавця Другого Правобережного ВДВС від 27.08.2024 року було відкрито виконавче провадження за № 75904394 про стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 28.03.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26-27). Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа № 205/5929/24, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 15.08.2024 року. Згідно із розрахунком державного виконавця Другого Правобережного ВДВС заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 75904394 станом на 20.08.2025 року складає 53 405,13 грн. (а.с. 28-29). Згідно довідки Другого Правобережного ВДВС від 29.09.2025 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 75904394 відсутня (а.с. 62). Як вбачається із індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, дохід [PERSON] за 2024 рік складає 53 704,01 грн. (а.с. 65). Відповідно до висновку лікарської комісії № 1059 від 19.08.2022 року, [PERSON] є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, проживає разом із [PERSON] та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 71). Матеріали справи містять копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] [INFO] (а.с. 68), а також копію виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] згідно якої остання перебувала на стаціонарі з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадії 3 ступеня, неускладнений гіпертонічний криз з 16.12.2023 року по 21.12.2023 року(а.с. 69-70). Представником позивача розраховано та визначено розмір неустойки, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, за формулою розрахунку пені за період з березня 2024 року по серпень 2025 року (включно), що становить 129 271,09 грн. (а.с. 30). Надаючи правову оцінку обставинам, які склалися між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Згідно частини 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно із частиною 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Крім того, аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), та зазначено про необхідність обчислення пені за прострочення сплати аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів. У Постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст.196 СК України. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань. За правилами частин 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Посилання відповідача на задовільний його стан здоров`я, як на підставу звільнення від сплати неустойки (пені) суд до уваги не приймає, оскільки останнім не надано доказів наявності у нього інвалідності, фізичних вад або незадовільного стану здоров`я, які б об`єктивно перешкоджали або унеможливлювали працевлаштування, перебування на обліку в службі зайнятості у період, коли утворилась заборгованість, в тому числі, відповідна інформація відсутня у долученій ним медичній документації, як і не надано доказів того, що ним вживалися усі залежні від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. На підтвердження відсутності вини відповідача у простроченні сплати аліментів на утримання дитини останній долучив до матеріалів справи МРТ-дослідження колінного суглобу від 27.05.2023 року, тоді як заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини почала формуватися з березня 2024 року. Окрім того, матеріали справи не містять висновку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності, лікарняних листів за період з березня 2024 року по серпень 2025 року, висновку лікарсько-консультативної комісії про тимчасову непрацездатність, направлення на оперативне лікування з визначенням термінів, виписки з медичної карти про проходження лікування в період заборгованості, рецептів на придбання ліків, тощо. Водночас, доводи відповідача щодо утримання матері, яка перебуває на пенсії та брата-інваліда ІІ групи не звільняють його від обов`язку утримувати свою дитину та не спростовують презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України. При цьому, матеріали справи не містять платіжних документів про перерахування відповідачем коштів на утримання вказаних осіб, доказів їх спільного проживання разом із відповідачем, актуальні медичні документи про стан здоров`я матері. Надана копія висновку лікарської комісії № 1059 від 19.08.2022 року згідно якого [PERSON] є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, проживає разом із [PERSON] та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 71) є неактуальною, оскільки у вказаному висновку зазначено, що він дійсний до 19.08.2023 року. Посилання відповідача на те, що він не мав умислу ухилятися від утримання дитини та здійснював добровільне виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини спростовується матеріалами справи. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б об`єктивно перешкоджали відповідачу сплачувати своєчасно аліменти на утримання дитини. Відповідачем [PERSON] не доведено відсутність його вини в простроченні сплати аліментів на утримання малолітньої дитини за вказаний позивачем період. На думку суду, відповідач не довів існування обставин, які б слугували підставою для висновку про відсутність його вини щодо виникнення боргу по аліментах, тобто свідчили б про виникнення такої заборгованості не внаслідок дій чи бездіяльності платника аліментів. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Подальша сплата відповідачем заборгованості по аліментам, після звернення позивача до суду, не звільняє від обов`язку сплатити пеню за період прострочення. До того ж, відповідач не позбавлений права у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров`я та у інших випадках звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому є всі підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Як вбачається із розрахунку державного виконавця Другого Правобережного ВДВС заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 75904394 станом на 20.08.2025 року складає 53 405,13 грн. (а.с. 28-29). Визначаючи період за який необхідно стягнути неустойки за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги розрахунок державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у виконавчому провадженні № 75904394 станом на 20.08.2025 року. Крім того, здійснюючи розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 Цивільного Кодексу України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів. Правила нарахування пені за заборгованість по сплаті аліментів підтверджені Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа № 572/1762/15-ц). Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Таким чином, дослідивши розрахунок представника позивача, суд з ним погоджується та зазначає, що розмір неустойки (пені) по аліментах за період з березня 2024 року по серпень 2025 року (включно) у розмірі 53 405,13 грн. Розрахунок неустойки (пені) по аліментам, наданий представником позивача, відповідачем не спростований. Враховуючи, що загальна сума розрахованої пені складає 129 271,09 грн., тобто перевищує 100 % заборгованості по аліментах (53 405,13 грн.), суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення неустойки у розмірі 53 405,13 грн., оскільки вказана сума буде відповідати вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам справи. Інші пояснення сторони відповідача, надані докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період, суд дійшов висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача, а тому вимога позивача про стягнення пені за вказаний період є обґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи приписи статті 196 СК України, оскільки сума пені не може перевищувати 100% заборгованості, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з березня 2024 року по серпень 2025 року (включно) у розмірі 53 405,13 грн. Крім того, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави в порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved