Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з початку 2014 року позивачка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання сторін, за твердженням позивачки, відбувалося за адресою: [ADDRESS] , а починаючи з 2020 року за місцем проживання позивачки. У період спільного проживання у позивачки народилася донька [PERSON] , [INFO] . Оскільки позивачка та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Позивачка зазначає, що відповідач є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , визнавав себе батьком дитини, брав участь у її вихованні, проводив із дитиною час, а дитина зверталася до нього як до батька. При цьому, за твердженням позивачки, відповідач не подав спільної заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації батьківства та не виявив бажання укладати з позивачкою шлюб. На підтвердження викладених обставин позивачка посилається, зокрема, на свідоцтво про хрещення дитини від 17.07.2016 року, видане настоятелем релігійної греко-католицької громади «Свято-Михайлівська» о. Ф. Славець, у якому як батька дитини зазначено [PERSON] , а як матір [PERSON] , а також на фотознімки відповідача з дитиною. Позивачка також зазначає, що з червня 2025 року відповідач припинив надавати кошти на утримання дитини, припинив спілкування з дитиною, а його місце перебування їй наразі невідоме. У зв`язку з наведеним позивачка просить суд: визнати відповідача [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису № 148 від 19.07.2016 року про народження дитини, зазначивши у графі «батько» відомості про відповідача, інші відомості залишити без змін. Ухвалою суду від 12 січня 2026 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду. Представник позивача подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та участі довірительки; у заяві зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на відому адресу проживання судової повістки та розміщенням виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відомостей про поважні причини неявки відповідача матеріали справи не містять. Третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] подано заяву з проханням розгляду справи без її участі, у якій вона підтвердила обставини, наведені в позовній заяві. Хустський відділ державної реєстрації актів цивільного стану явку представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду та повторно не з`явився до суду, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10). 17 липня 2016 року відбулося хрещення дитини у храмі Святого Архангела Михаїла селища Міжгір`я Мукачівської греко-католицької єпархії, і у відповідному документі як батька дитини зазначено [PERSON] (а.с. 11). Наведене свідчить про те, що відповідач публічно ідентифікував себе як батько дитини у соціально значущій події, пов`язаній з дитиною та її сім`єю, що суд оцінює як один із доказів визнання батьківства. Третя особа [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 61). Висновком № MGU3005 від 03.02.2026 року встановлено спорідненість 98,77458517 % між [PERSON] та [PERSON] як між бабусею та онукою (а.с. 49). Зазначений доказ є об`єктивним, належним та допустимим, оскільки отриманий у результаті спеціального дослідження і прямо підтверджує генетичний зв`язок дитини з матір`ю відповідача, а отже з родиною відповідача по лінії ймовірного батька. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України (далі СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За змістом пункту 1 частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений, зокрема, матір`ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оцінюючи докази у сукупності, суд виходить із того, що у справах цієї категорії вирішальним є встановлення походження дитини від конкретної особи на підставі сукупності належних і допустимих доказів. При цьому суд враховує, що: - наявний об`єктивний генетичний доказ спорідненості дитини з матір`ю відповідача (бабусею), який із високою ймовірністю підтверджує походження дитини від родини відповідача по батьківській лінії; - наявні документи, що свідчать про визнання відповідачем батьківства (зокрема, відомості про батька у документі щодо хрещення дитини); - відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не скористався процесуальним правом надати заперечення, докази на спростування доводів позову, пояснення щодо походження дитини або клопотання про призначення експертизи, а отже не спростував наведені позивачкою обставини жодними даними; - третя особа на стороні позивача мати відповідача у письмовій заяві підтвердила обставини, викладені в позові, що узгоджується з наданими доказами і не суперечить їм. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що сукупність доказів (свідоцтво про народження, документи щодо хрещення, фото світлини, встановлений генетичний зв`язок дитини з матір`ю відповідача як бабусею, а також відсутність будь-якого спростування з боку відповідача) є достатньою, узгодженою та переконливою для висновку про походження [PERSON] від відповідача [PERSON] . Суд також враховує, що встановлення батьківства спрямоване на забезпечення найкращих інтересів дитини, оскільки пов`язане з реалізацією її особистих немайнових та майнових прав, у тому числі права знати своїх батьків, права на належне утримання, спадкових прав та інших гарантій, які закон пов`язує з юридично встановленим походженням дитини. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати, у тому числі судовий збір, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, судовий збір, сплачений позивачкою у сумі 1 331,20 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved