Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача: заборгованість за кредитним договором № L6727939 від 24.06.2018 в загальному розмірі 14 667,12, яка складається з: суми заборгованості 11 207,00 грн, суми інфляційних втрат 2 450,57 грн, суми 3% річних 1 009,55 грн; судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначає, що 24.06.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №L4929417, паралельно з номером договору AG1785394. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору, перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти. Позичальник умови договору не виконав, загальний розмір заборгованості становив 11 207,00 грн, з яких: тіло кредиту 5 000,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1 482,00 грн, інші заборгованості (в тому числі комісія та пеня) 4 725,00 грн. 06.11.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №06112018-DG, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L4929417, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору відступлення прав вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором за кредитним договором становила 11 207,00 грн. 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 змінено найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Крім того, позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 нараховані інфляційні втрати в сумі 2 450,57 грн та 3% річних в сумі 1 009,55 грн. У поданих поясненнях відповідач зазначає, що повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, його не було повідомлено про відступлення права вимоги. Вважає, що зазначена у позові сума є завищеною та необґрунтованою, і такою, що не підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Не заперечує, що йому було надано кредитну лінію і він користувався коштами у сумі 5 000,00 грн. На період коли він брав кошти, проходив військову службу. 27.02.2016 ним було підписано контракт про проходження військової служби в ЗСУ на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу, у військовій частині [NUMBER] . З 17.10.2016 по 18.01.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Період служби за контрактом з 27.02.2016 по 27.02.2019. Через незабезпеченість, під час проходження військової служби, продуктами харчування, одягом, взуттям, потребував коштів. Рахує, що вірною має бути сума заборгованості основного боргу 5 000,00 грн. Звертає увагу, що в позовній заяві всюди зазначено номер кредитного договору № L6727939, проте ним укладався договір з ТОВ «ФК «Дінеро» за № AG4227163. На його адресу не надходило вимог-повідомлень про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу. Крім того, розрахунок заборгованості, який поданий позивачем не відповідає дійсності і є одностороннім арифметичним відображенням певних сум і не підтверджує існування фінансових операцій. Розрахунок зроблений ТОВ «ФК «Дінеро», а розрахунок позивача взагалі відсутній. Встановлення комісії вважає незаконною, а таку умову споживчого кредиту нікчемною. Більше того, вважає, що позивач мав звертатися до суду з листопада 2018 року (з моменту набуття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прав кредитора) по листопад 2021 року, а позов був пред`явлений до суду тільки в жовтні 2025 року, а тому можна зробити висновок, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, що має наслідком відмову в задоволенні позову. В зв`язку з чим, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у зв`язку з не доведенням обставин, які свідчать про порушення відповідачем майнового права позивача за кредитним договором та пропуском строку позовної давності. Процесуальній дії у справі 28.10.2025, на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, суддею отримано відповідь від управління «ЦНАП» виконавчого комітету Таращанської міської ради щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. Ухвалою суду від 29.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 11.12.2025. Відповідно до наказу голови суду від 07.11.2025 № 25-В, головуючий суддя Зінкін В.І. з 24.11.2025 по 10.12.2025 перебував у щорічній відпустці. Протокольною ухвалою суду від 11.12.2025 судове засідання відкладено до 15.01.2026 за клопотання відповідача для отримання правової допомоги. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2026 судове засідання відкладено до 09.02.2026 для надання можливості позивачу надати відповідь на пояснення відповідача. Протокольною ухвалою суду від 09.02.2026 судове засідання відкладено до 12.03.2026 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. У позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без його участі, у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача просить провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 15.01.2026 подав заяву про розгляду справи без його участі. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 24.06.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем укладено договір позики № AG4227163 (номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця L6727939), за умовами якого сума позики 1 000,00 грн, пеня, якщо є: 1,5%, дата виплати 24.07.2018 (а.с.35 на звороті). Крім того, 25.06.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № AG4227163, за умовами якого ліміт кредитної лінії становить 4 000,00 грн, сума кредиту 1 500,00 грн, відсоткова ставка в день для початково зазначеної тривалості кредиту 1,31%, для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту 1,5%, дата повного погашення 24.07.2018 пеня, якщо є: 1,5% (а.с.34). 25.06.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем укладено додаткову угоду № АМ2783903 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG4227163, за умовами якої ліміт кредитної лінії становить 4 000,00 грн, сума кредиту 300,00 грн, відсоткова ставка в день для початково зазначеної тривалості кредиту 1,31%, для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту 1,5%, дата повного погашення 24.07.2018, пеня, якщо є: 1,5% (а.с.36 на звороті). 26.06.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем укладено додаткову угоду № АМ6993995 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG4227163, за умовами якої ліміт кредитної лінії становить 4 000,00 грн, сума кредиту 1 200,00 грн, відсоткова ставка в день для початково зазначеної тривалості кредиту 1,33%, для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту 1,5%, дата повного погашення 24.07.2018, пеня, якщо є: 1,5% (а.с.37). 28.06.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем укладено додаткову угоду № АМ1296672 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG4227163, за умовами якої ліміт кредитної лінії становить 5 000,00 грн, сума кредиту 1 000,00 грн, відсоткова ставка в день для початково зазначеної тривалості кредиту 1,36%, для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту 1,5%, дата повного погашення 24.07.2018, пеня, якщо є: 1,5% (а.с.36). До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) (а.с.31-33), а також загальні умови договору кредитної лінії (а.с.37 на звороті-39). Відповідно до загальних умов договору кредитної лінії, договір складається зі спеціальних умов договору кредитної лінії та загальних умов договору кредитної лінії, а також будь-яких змін або доповнень до них. Згідно з цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня терміну оплати (п.3.1 загальних умов кредиту). Кредитодавець надає кожен кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника. Сума (суми) вважається наданою в день здійснення банківського переказу кредитодавцем (п.3.10 загальних умов кредиту). Згідно п.4.2 загальних умов договору кредитної лінії, якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня терміну оплати, позичальник повинен сплатити штраф, який обчислюється як відсоток зазначений у спеціальних умовах кредиту, що застосовується до простроченої суми наданого кредиту - для короткострокового кредиту, або суми відповідного договірного платежу, виходячи з графіку платежів - для довгострокового кредиту, після закінчення терміну оплати, на вимогу кредитодавця та у відповідності з такою вимогою: в повній сумі штрафу разовим платежем або частинами у встановлені вимогою дати. В будь-якому випадку розмір штрафу не повинен перевищувати максимального розміру штрафу передбаченого законодавством. Договір позики, договір кредитної лінії, додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Дінеро» в електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (otp-пароль). Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач під час укладення кредитного договору № AG4227163 (номер договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця L6727939) від 24.06.2018 надав ТОВ «ФК «Дінеро» всю інформацію стосовно себе (адресу місця проживання, РНОКПП, паспортні дані, електронну адресу, фінансовий номер) (а.с.24). 06.11.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги № 06112018-DG, за умовами якого ТОВ «ФК «Дінеро» передало (відступило) ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.16 на звороті-21). Відповідно до витягу від 10.09.2025 з реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги № 06112018-DG від 06.11.2018 (а.с.15), ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» прийняло право вимоги відносно [PERSON] за договором № L6727939 від 24.06.2018 на загальну суму заборгованості у розмірі 8 732,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 5 000,00 грн, заборгованості по процентах 1 482,00 грн, заборгованості по штрафам, комісіям 2 250,00 грн (а.с.15). 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових документів товариства (а.с.40-41). У розрахунку заборгованості станом на 06.11.2018, складеного ТОВ «ФК «Дінеро», вказано, що сума заборгованості відповідача становить 11 207,00 грн, з якої: 5 000,00 грн сума наданого кредиту, 1 482,00 грн проценти для початково зазначеної тривалості кредиту, 2 475,00 грн штрафи та пеня, 2 250,00 грн проценти для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту (а.с.12-13). Разом з тим, позивачем за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 нараховано 2 450,57 інфляційних втрат та 1 009,55 грн 3% річних. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). Щодо укладення договору в електронному вигляді Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Згідно з пунктами 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних», не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Договір позики, договір кредитної лінії, додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії між первісним кредитором та відповідачем укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі в електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (otp-пароль), який було надіслано на номер телефону відповідача, вказаний при реєстрації (а.с.23). Відповідач через особистий кабінет на вебсайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови таких, після чого позикодавець надіслав йому за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону (зазначений при реєстрації) одноразовий ідентифікатор у вигляді otp-паролю, який відповідач використав для підтвердження підписання договорів та додаткових угод. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Надаючи правову оцінку зазначеному, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «ФК «Дінеро». При цьому, відповідач у поданих письмових поясненнях визнає надходження коштів на його рахунок в загальному розмірі 5 000,00 грн. Щодо відступлення права вимоги Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Частинами 1 та 2 статті 1083 ЦК України передбачено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Позивачем доведено набуття права вимоги за кредитним договором № AG1785394 (№ договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця L6727939) від 24.06.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Дінеро» та відповідачем. Щодо доводів відповідача про неповідомлення його про відступлення прав вимоги, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 справа № 361/2105/16-ц провадження № 61-22929св18. Щодо розміру заборгованості за договором Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки: - припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови); - вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови); - якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України (п. 100 постанови); - у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п. 103 постанови); - в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (п. 108 постанови); - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови). У розрахунку заборгованості станом на 06.11.2018, складеного ТОВ «ФК «Дінеро», сума заборгованості відповідача зазначена - 11 207,00 грн, з якої: 5 000,00 грн сума наданого кредиту, 1 482,00 грн проценти для початково зазначеної тривалості кредиту, 2 475,00 грн штрафи та пеня, 2 250,00 грн проценти для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту (а.с.12-13). Також, позивачем за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 нараховано 2 450,57 інфляційних втрат та 1 009,55 грн 3% річних. Разом з тим, відповідач у поясненнях зазначив, що 27.02.2016 ним було підписано контракт про проходження військової служби в ЗСУ на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу, у військовій частині [NUMBER] . З 17.10.2016 по 18.01.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Період служби за контрактом з 27.02.2016 по 27.02.2019. На підтвердження вказаних обставин суду надано наступні документи (копії): довідку [INFO] від 24.08.2023 № 3/268, військовий квиток [NUMBER] , контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу, довідка військової частини польова пошта [NUMBER] № 6833 від 03.03.2017, посвідчення учасника бойових дій серія [NUMBER] від 04.05.2017, посвідчення ветерана війни-особи з інвалідністю внаслідок війни серія [NUMBER] від 05.04.2023, ветерана військової служби серія [NUMBER] від 01.08.2023, пенсійного посвідчення. Як убачається з довідки [INFO] від 24.08.2023 № 3/268, [PERSON] призваний на військову службу за контрактом на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] № 49 від 27.02.2016 з 27 лютого 2016 року по 27 лютого 2019 року, звільнений в запас на підставі пп «а» п.2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Призваний на військову службу на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» з 28 лютого 2022 року по 04 лютого 2023 року, звільнений з військової служби згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. 26 ч. 4 п. 2 пп «Б». Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу, вбачається, що Міністерство оборони України в особі командира військової частини польова пошта [NUMBER] з одного боку та солдата запасу [PERSON] з іншого боку, укладено контракт та строк три роки, набрання чинності 27.02.2016. Крім того, відповідно до довідки командира військової частини-польова пошта [NUMBER] № 6833 від 03.03.2017, [PERSON] дійсно в період з 17.10.2016 по 18.01.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цінності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, що діяла на момент укладення договору, - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Зазначена норма є спеціальною нормою матеріального права, спрямованою на забезпечення соціального та правового захисту осіб, які проходять військову службу в умовах особливого періоду та виконують конституційний обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України. Така норма має імперативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню судами незалежно від умов кредитного договору. Суд звертає увагу, що дія вказаної норми не ставиться в залежність від волевиявлення кредитора, а також не потребує внесення змін до договору або укладення додаткових угод. Нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій у період проходження військової служби суперечить прямій забороні, встановленій законом, і не може вважатися правомірним. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який у своїй практиці зазначає, що положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є імперативними та підлягають застосуванню незалежно від умов кредитного договору, а тому нарахування процентів та штрафних санкцій у період проходження військової служби є неправомірним. При цьому суд зазначає, що звільнення від нарахування процентів та штрафних санкцій не означає звільнення від обов`язку повернення основної суми боргу (тіла кредиту). Обов`язок повернути отримані кредитні кошти зберігається за відповідачем як за позичальником, що узгоджується з положеннями статей 526, 629 та 1054 Цивільного кодексу України. З наданих суду документів вбачається, що відповідач з 27.02.2016 по 27.02.2019 проходив військову службу за контрактом. Таким чином, суд приходить до висновку, що проценти за користування кредитом, нараховані відповідачу у період проходження ним військової служби у розмірі 1 482,00 грн, 2 475,00 грн штрафи та пеня, 2 250,00 грн прострочені проценти, є такими, що нараховані з порушенням вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не підлягають стягненню. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. З огляду на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період 23 лютого 2019 року по 27 лютого 2019 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідач до 27 лютого 2019 року був військовослужбовцем. Разом з тим, за період з 28 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року підлягають стягненню 3% річних у розмірі 448,36 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 093,32 грн. Визначаючи розмір суми до стягнення 3% річних та інфляційних втрат в межах заявлених вимог суд виходить з наступних розрахунків: Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума санкції = С*3%*Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За період 28.02.2019 по 23.02.2022 (1091 день) три проценти річних складають 448,36 грн (5000,00х3%х1091:365). Індекс інфляції за березень 2019 року 100,9 %, квітень 2019 року 101,0 %, травень 2019 року 100,7 %, червень 2019 року 99,5 %, липень 2019 року 99,4 %, серпень 2019 року 99,7 %, вересень 2019 року 100,7 %, жовтень 2019 року 100,7 %, листопад 2019 року 100,1 %, грудень 2019 року 99,8 %, січень 2020 року 100,2 %, лютий 2020 року 99,7 %, березень 2020 року 100,8 %, квітень 2020 року 100,8 %, травень 2020 року 100,3 %, червень 2020 року 100,2 %, липень 2020 року 99,4 %, серпень 2020 року 99,8 %, вересень 2020 року 100,5 %, жовтень 2020 року 101,0 %, листопад 2020 року 101,3 %, грудень 2020 року 100,9 %, січень 2021 року 101,3 %, лютий 2021 року 101,0 %, березень 2021 року 101,7%, квітень 2021 року 100,7%, травень 2021 року 101,3%, червень 2021 року 100,2%, липень 2021 року 100,1%, серпень 2021 року 99,8%, вересень 2021 року 101,2%, жовтень 2021 року 100,9%, листопад 2021 року 100,8%, грудень 2021 року 100,6%, січень 2022 року 101,3%, лютий 2022 року 101,6%. Сукупний індекс інфляції розрахований шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період за формулою ІІС = (ІІ1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х …(ІІZ:100), де ІІ1 - індекс інфляції на перший місяць…, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення, становить 1.218664. Сума інфляційних втрат розрахована шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції мінус сума боргу становить 1093,32 грн (5000,00х1.218664-5000,00). Щодо доводів відповідача з приводу ненадходження на його адресу вимог-повідомлень про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу Враховуючи позицію Верховного Суду, що висловлено у постанові від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц, повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`являти позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. Отже, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Враховуючи викладене, клопотання відповідача є необґрунтованим. Доводи відповідача, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. До аналогічного висновку дійшов КЦС ВС у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20 провадження № 61-7018св21. Доводи відповідача з приводу того, що встановлення банком комісії є незаконною не заслуговують на увагу, оскільки комісію не включено позивачем у розрахунок заборгованості. Стосовно застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності (частини четверта, п`ята статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду із позовною заявою в суд із позовом 27.10.2025 (заява сформована в системі «Електронний суд» 25.10.2025), заявивши до стягнення із відповідача заборгованість за кредитним договором № L4929417 (AG1785394) від 24.06.2018 та ініціювавши питання поновлення строку позовної давності, який із 02.04.2020 був продовжений у зв`язку із запровадженням карантину, а в подальшому оголошенням в Україні воєнного стану. Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З 04 вересня 2025 року відновлено перебіг позовної давності. Зумовлено це набранням чинності Закону України № 4434-IX від 14 травня 2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Таким чином, пред`явлення позову ТОВ «ВІН ФІНАНС» відбулося у межах позовної давності. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № L6727939 від 23.10.2025 (а.с.10). Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення Серії [NUMBER] від 05.04.2023, копію пенсійного посвідчення від 11.09.2024. В силу пункт 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Однак, враховуючи те, що суд виснував про часткове задоволення позовної вимоги на загальну суму 6 541,68 грн, що становить 44,60% від заявленої вимоги, судовий збір у розмірі 1 080,39 грн (2422,40*44,60%) слід компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у позовній заяві заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, долучивши (електронні копії): договір № 36 від 25.04.2024 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та АБ «Анастасії Міньковської» (а.с.25-26); додаткову угоду від 25.04.2024 до договору № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 (а.с.27); детальний опис робіт, відповідно до якого загальна вартість робіт становить 5000,00 грн (а.с.22); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.30). Разом з тим, з урахуванням того, що суд виснував про часткове задоволення позовної вимоги на загальну суму 6 541,68 грн, що становить 44,60% від заявленої вимоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 230,00 грн (5000,00*44,60%).

Outcome: partial