Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся через підсистему «Електронний суд» до Обухівського районного суду Київської області з позовом про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 05.06.2024 року під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності України загинув військовослужбовець [PERSON] , який є сином позивачки. Вказав, що за життя спадкодавцю належало право на приватизацію земельної ділянки з кадастровим номером 3223184601:01:047:0080 площею 0,1109 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Германівка Обухівського району Київської області. Зокрема, рішенням Обухівської міської ради Київської області від 28.10.2021 року № 421/77-16-VІІІ, спадкодавцю надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1109 га для ведення особистого селянського господарства в селі Германівка Обухівського району Київської області. З огляду на те, що [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації спірної земельної ділянки площею 0,1109 га, кадастровий номер 3223184601:01:047:0080, але не завершив її у зв`язку зі смертю, його мати [PERSON] , як єдиний спадкоємець має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки. 15 січня 2026 року постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 10 лютого 2026 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, представник подав до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника та просив прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією сповіщення сім`ї. Після смерті [PERSON] . Обухівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 100/2025. Постановою державного нотаріуса Обухівської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О. від 21.07.2025 року позивачу, яка є єдиним спадкоємцем за законом, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки площею 0,1109 га, наданої для ведення особистого селянського господарства в селі Германівка Обухівського району Київської області, у зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно. Разом з цим, у матеріалах справи міститься рішення Обухівської міської ради Київської області від 28.10.2021 року № 421/77-16-VІІІ про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1109 га для ведення особистого селянського господарства в селі Германівка Обухівського району Київської області та проект землеустрою вказаної земельної ділянки. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавцем [PERSON] розпочато, але не завершено процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,1109 га, кадастровий номер 3223184601:01:047:0080. Оскільки процедура приватизації не завершена, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як наслідок, позивач не може оформити спадкові права, на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча належним чином прийняла спадщину. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України,до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом "г" частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом "а" частини третьої статті 152 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (частина шостастатті 118 ЗК України). Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина восьма статті 118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (частина дев`ята статті 118 ЗК України). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (частина десята статті 118 ЗК України). Відповідно до абзацу 2 пункту 1розділу X "Перехідні положення" ЗК України,рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцю у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17 від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочав процедуру безоплатної приватизації земельної ділянки у встановленому законом порядку, проте не завершив процес приватизації у зв`язку зі смертю. Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах, переходить до спадкоємця, тобто перейшло до позивачки, яка є спадкоємцем за законом і прийняла спадщину, а отже прийняла у порядку спадкування право на завершення приватизації спірної земельної ділянки, розпочатої та незавершеної спадкодавцем. Оскільки, позивачка є спадкоємцем за законом і прийняла спадщину, вважається, що вона набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, на підставі статей 1258, 1261 та 1268 ЦК України. До складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. З урахуванням встановлених обставин, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 692/769/21 (провадження № 61-6245св22).

Outcome: approved