Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 24.09.2021 відповідач підписав Заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою», ознайомився з актуальними умовами кредитування та 24.01.2025 підписав електронним підписом Паспорт споживчого кредиту та Кредитний договір б/н від 24.01.2025 про надання строкового кредиту у розмірі 76000 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткої ставки у розмірі 31%. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення умов договору про надання банківських послуг відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань у відповідача утворилася заборгованість із урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 14.01.2026 у розмірі 80441,14 грн., яка складається з наступного: 69101,48 грн. - заборгованість за кредитом, 11339, 66 грн. - заборгованість за відсотками, яку і просить стягнути позивач, а також судові витрати у справі. Ухвалою судді від 29.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Представник позивача у позові просив розглянути справу в його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином згідно з вимогами ЦПК України. При цьому з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якого направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину не вчинення нею своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює проводити розгляд справи у заочному порядку та ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 17.03.2026, тобто дата складання повного тексту рішення. Судом встановлено, що 24.09.2021 [PERSON] підписав Заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За змістом пункту 1.2 Заяви, яка містить підпис споживача [PERSON] визначено основні умови кредитування. В подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою», ознайомився з актуальними умовами кредитування та 24.01.2025 підписав за допомогою простого електронного підпису Кредитний договір б/н від 24.01.2025 про надання кредиту. Згідно п. 1 Договору тип кредиту - строковий кредит, сума кредиту - 76000 грн., строк кредитування - 36 місяців, процентна ставка, відсотків річних - 31%, орієнтована загальна вартість кредиту для позивальника за увесь строк кредитування - 118179, 59грн., орієнтована реальна річна процентна ставка відсотків річних - 36,38 %. Кредит надається безготівковим шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. У Додатку № 1 до договору від 24.01.2025 сторонами визначено розмір та дату внесення позичальником платежів та встановлено, що загальна вартість кредиту складає 118179,59 грн., з яких 76000 грн. - сума кредиту за договором та 42179,59 грн. - проценти (а.с.27-31). Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] , та в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомився та погоджується з умовами кредитування (а.с.32-34). Матеріали справи містять виписку з особового рахунку відповідача за договором б/н за період з 24.01.2025 по 16.01.2026, з якої вбачається, що позичальник отримав кредитні кошти у сумі 76000грн., активно користувався ними, а також з даної картки списувалися відсотки за користування кредитом (а.с.19). У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 14.01.2026 становить 80441,14грн, що складається з наступного: 69101,48 грн. - заборгованість за кредитом, 11339,66 грн. - заборгованість за відсотками. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками з урахуванням часткового виконання відповідачем кредитних зобов`язань. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц). Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд робить висновок, що між сторонами виникли правовідносини у зв`язку з укладенням між сторонами 24.01.2025 Кредитного договору. [PERSON] був повідомлений про умови, правила та відсотки банку, а саме з типом кредиту, розміром ліміту, строком кредитування, способом та строком надання кредиту, процентною ставкою, типом процентної ставки, порядком повернення кредиту та наслідками прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором. З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснені відповідно до умов договору та в межах строку його дії. Зокрема, суд зауважує, що в даному випадку між сторонами узгоджено базовий розмір процентної ставки 31% річних. Відповідач узгодження умов договору не оспорював. Відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, однак він не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів, і банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. У розрахунку відображуються всі факти виконання відповідачем грошових зобов`язань із зазначенням дат та сум платежів. Згідно позиції Верховного Суду України, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Таким чином, здійснивши часткову оплату з метою погашення заборгованості за Договором б/н від 24.01.2025, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості приймається судом, як достовірний. Тому, позов суд задовольняє. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 2662,40 грн.

Outcome: approved