Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ТОВ «Споживчий Центр» (далі «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення боргу за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 12 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11.01.2025-100002002. Цим договором позивач надав відповідачу кредит на суму 20 000 гривень на визначений строк та узгоджено процентну ставку за позикою. В цей же день відповідачу були надані кошти. Станом на день подання позову відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 19 802,10 гривень, з яких: 10 001,47 гривень заборгованість за кредитом; 4 200,63 гривень заборгованість з процентів за користування кредитом; 5 600,00 гривень заборгованість за неустойкою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № 11.01.2025-100002002 від 12 січня 2025 року ТОВ «Споживчий Центр» надало [PERSON] кредит в розмірі 20 000 гривень строком на 140 днів. Узгоджено процентну ставку та розмір одноразової комісії за надання кредиту. Вказаний договір підписано в електронній формі за допомогою ідентифікатора «Е142». Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, суд констатує, що сума основного боргу в розмірі 10 001,47 грн. розрахована вірно та відповідачем не спростовується. Окрім суми основного боргу позивачем за договором від 12.01.2025 заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 4 200 гривень 63 копійки. Суд зазначає, що сторони договору визначили розмір та порядок нарахування процентів 1 % на день (п. 6 Договору), що нараховуються протягом всього строку кредитування кредитування (140 днів). Заявлена в позові до стягнення сума процентів (4 200,63 грн.) розрахована арифметично вірно, відповідачем не спростовувалась. Крім того, за цим договором позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5 600,00 грн. В той же час, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні діє правовий режим воєнного стану. У відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають. Також судом встановлено, що відповідачем [PERSON] за кредитним договором було сплачено грошові кошти в розмірі 32 697,72 грн. 8 000 гривень з цієї суми було сплачено на погашення неустойки. Оскільки позивач не мав законних підстав зараховувати сплачувані відповідачем кошти на погашення неустойки, суд розподіляє їх на суми заборгованості за тілом кредиту та процентами. При цьому суд керується положеннями статті 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням. В даному випадку в першу чергу погашаються проценти, а в другу основна сума боргу. Сплаченою відповідачем сумою неустойки (8 000 гривень) у повному обсязі погашаються нараховані та несплачені проценти в розмірі 4 200,63 грн. Залишок в сумі 3 799,37 грн., відповідно, підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. Таким чином, стягненню в цій справі підлягає основний борг в сумі: 10 001,42 грн. 3 799,37 грн. = 6 202,10 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial