Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс», Товариство) звернулось через підсистему «Електронний суд» до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» (далі ТОВ - «Компані Інвест Фінанс», первісний кредитор) про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 38722,72 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.11.2020 за власного волевиявлення, із повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування [PERSON] подав заявку на отримання кредиту №10002588573, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб - сайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (нова назва - ТОВ «Компані Інвест Фінанс») та яка була підписана ним одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] було підтверджено прийняття умов договору про надання споживчого кредиту №10002588573 від 13.11.2020, за яким останній отримав кредитні кошти в розмірі 8600 грн на умовах строковості та оплатності, що були визначені умовами кредитування. Вказував, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, але відповідач зі свого боку допустив порушення виконання умов кредитного договору та не повернув кредитні кошти в обумовлений договором строк. У подальшому 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №10002588573 від 13.11.2020 на загальну суму заборгованості в розмірі 38722,72 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8600 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 30122,72 грн. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути отримані в кредит грошові кошти та сплатити відсотки за їхнє користування, то позивач з метою захисту свого порушеного права змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути [PERSON] зазначену заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2024 для розгляду цивільної справи №752/630/25 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Окрім того, вирішено здійснити повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі шляхом опублікування на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного оголошення. У жовтні 2025 року на адресу суду від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON] , у якому останні просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Заперечуючи проти позову, відповідач указував на те, що він не укладав і не підписував кредитний договір №10002588573 від 13.11.2020 та не отримував електронного підпису або електронного цифрового підпису. Зазначав, що на підтвердження укладення між сторонами заявленого кредитного договору позивачем не надано доказів усіх доказів процедури його укладення, зокрема, того, що особа відповідача була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що у свою чергу надає можливість встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору. Не надані докази й того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі, а також того, що остання самостійно ввела свої персональні дані. Водночас, у поданому відзиві відповідач також посилався на ненадання зі сторони позивача доказів на підтвердження факту перерахування йому кредитних коштів від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за кредитним договором №10002588573 від 13.11.2020 та отримання таких коштів саме [PERSON] . На переконання відповідача, не доведений також факт переходу до позивача права вимоги за кредитним договором №10002588573 від 13.11.2020, оскільки до позовної заяви не долучено відповідного акту приймання-передачі Реєстру прав вимоги та самого такого Реєстру, на підставі якого можна було б встановити, чи дійсно право вимоги до відповідача було включено до Реєстру прав вимог, на підставі якого правочину виникло право вимоги у первісного кредитора та у якій сумі перейшло право вимоги до позивача. Окрім того, вказав, що позивач не надав і доказів на підтвердження факту повідомлення фактором або клієнтом боржника про відступлення права вимоги, що у свою чергу згідно статті 1082 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) взагалі не створює у відповідача зобов`язання здійснити платіж факторові, тобто ТОВ «Діджи Фінанс». Разом з тим, відповідач також заперечував проти наданого позивачем розрахунку заборгованості, зокрема, у частині розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. Посилався на те, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути проінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, що не мають прозорості та зрозумілості, зокрема, щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які більше ніж втричі перевищують сам розмір позики і є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частині першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором нарахування відсотків та загальної заборгованості здійснювалося за період з 13.11.2020 по 27.11.2021, хоча відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надавався строком на 30 днів, а відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 31.03.2021 про зміну умов договору №10002588573 від 13.11.2020 - сторони дійшли згоди щодо зміну передбаченого строку надання кредиту до 14.04.2021. У зв`язку із викладеним, відповідач вважав, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності. 21.10.2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення, подані представником [PERSON] , у яких останній виклав заперечення проти наведених відповідачем у відзиві доводів. Крім того, у вказаних поясненнях представник позивача виклав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання до суду клопотання про витребування доказів та просив витребувати від ПАТ АБ «Укргазбанк» інформацію чи було емітовано на ім`я відповідача платіжну картку № [NUMBER] та ідентифікаційі дані власника цього карткового рахунку, у тому числі контактні дані (номер телефону, адресу електронної пошти), а також витребувати виписку про рух коштів за цим рахунком за період з 13.11.2020 по 20.11.2020. Ухвалою Голосіївського районного суду містаКиєва від 13 березня 2026 року у задоволенні вказаного клопотання ТОВ «Діджи Фінанс», поданого представником [PERSON] , про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів було відмовлено та залишено без задоволення таке клопотання про витребування доказів. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2026 року у задоволенні клопотання відповідача, поданого представником [PERSON] , про проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ТОВ «Компані Інвест Фінанс» своїм процесуальним правом на подання до суду пояснень також не скористалась, про наявність даного судового провадження повідомлялась судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. Частиною тринадцятою статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, вивчивши подані учасниками справи заяви по суті спору та дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» не підлягають задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 13.11.2020 [PERSON] з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/ подав заявку на отримання кредиту за №10002588573, зареєструвавшись у власному кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», та прийняв умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю, на підставі чого отримав кредит в розмірі 8600 грн. Так, за змістом дослідженої паперової копії договору №10002588573 про надання фінансового кредиту від 13.11.2020 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (яке у подальшому змінило назву на ТОВ «Компані Інвест Фінанс»), як первісний кредитор, взяв на себе обов`язок надати [PERSON] , як позичальникові, грошові кошти (кредит) на суму 8600 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим договором. Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Згідно з положеннями пунктів 1.3, 1.4 нарахування процентної ставки за користування кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов цього договору, яка становить: знижена процентна ставка в розмірі 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (річна процентна ставка 416,1%) застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного у пункті 1.2 цього договору, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка в розмірі 2,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (річна процентна ставка становить 781,1%) застосування у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.2 цього договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в пункті 1.31 цього договору для застосування зниженої процентної ставки. Розмір процентних ставок, визначених пунктом 1.3 цього договору, є фіксованим та може бути змінено товариством в односторонньому порядку лише за умови попереднього письмового повідомлення позичальника. За умовами пункту 2.1 кредитного договору кредит надається в національній грошовій одиниці України - гривні шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на платіжну/банківську картку, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення цього договору. Відповідно до пункту 9.2 договору його укладення здійснюється за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт https://cashberry.com.ua. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». У пункті 9.3 кредитного договору вказано, що він укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) товариством та її прийняття (акцепту) позичальником. У разі погодження позичальником з у мовами запропонованої товариством оферти, позичальник має заповнити в особистому кабінеті заяву про прийняття оферти (здійснити акцепт оферти). Заява про акцепт оферти підписується заявником в ІТС товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором. В матеріали справа надана паперова копія Пропозиції укласти електронний договір (оферту) із викладеними даними щодо кредитодавця, позичальника, суми кредиту, строку його надання та розміру відсоткової ставки, а також технології (порядку) укладення електронного договору, де передбачена необхідність створення, отримання та використання позичальником одноразового ідентифікатора для підписання акцепту. У вказаній роздруківці розділом ІІ міститься виклад заяви про прийняття (акцепт). Окрім того, у матеріали справи до позовної заяви було додано копії ряду додаткових угод, укладених від імені ТОВ «ФК «Інест Фінанс» та [PERSON] про зміну умов договору №10002588573 від 13.11.2020, а саме від 13.12.2020, від 27.12.2020, від 10.01.2021, від 29.01.2021, від 20.02.2021, від 10.03.2021 та від 31.03.2021 щодо зміни строку кредитування до 14.04.2021 та щодо зміни процентної ставки. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Компані» (далі-клієнт) та ТОВ «Діджи Фінанс» (далі-фактор) укладено Договір факторингу 556/ФК-22, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до Договору. Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, ТОВ «Діджи Фінас» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором №10002588573 від 13.11.2020 у розмірі 38722,72 грн, з яких: загальна заборгованість за тілом кредиту складає 8600 грн, заборгованість за відсотками 30122,72 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Компані Інвест Фінанс» вказано, що відповідач має заборгованість на загальну суму 38722,72 грн. З матеріалів справи убачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» 30.10.2023 направило на адресу відповідача досудову вимогу, в якій, зокрема, повідомило про заміну кредитора у зобов`язанні та необхідності сплатити заборгованість, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Судом установлено, що відповідач категорично заперечує, що укладав вищевказаний договір та отримував кредитні кошти. Так, у статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до приписів статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що у договорі №10002588573 про надання фінансового кредиту від 13.11.2020 зазначено прізвище, ім`я, по батькові [PERSON] , адресу проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта, електронну пошту та номер телефону. Разом з тим, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем цього договору. Матеріали справи не містять доказів, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надсилало або ж [PERSON] будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, пройшов ідентифікацію особи та здійснив електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем одноразового ідентифікатора. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази реєстрації саме [PERSON] у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Дослідивши копію кредитного договору, судом установлено, що він не містять візуального відображення одноразового ідентифікатора (алфавітно-цифрової послідовності), який за посиланням ТОВ «Діджи Фінанс» застосовував [PERSON] . До того ж, не містять відомостей про такий одноразовий ідентифікатор додаток №1 до зазначеного договору, а також долучені до матеріалів справи копії додаткових угод від 13.12.2020, від 27.12.2020, від 10.01.2021, від 29.01.2021, від 20.02.2021, від 10.03.2021 та від 31.03.2021. Окрім того, у наданій в матеріали справи копії договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 у пункті 5.1.8 вказано, що протягом тижня з дня підписання цього догвоору формує та передає Реєстр персональних даних за набором ідентифікаторів по видачі кредиту (ідентифікатора, адреса, дата /час відправки, дата -час введення, дата/час перерахування коштів, № картки, інше). Втім, будь-які належні докази про одноразовий ідентифікатор, який виготовлявся первісним кредитором та надсилався відповідачу, використовувався останнім у матеріали справи не надано. Клопотання про витребування вказаних доказів від третьої особи, як первісного кредитора, позивачем не заявлялось. Отже, позивачем не надано доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Відтак, відсутні належні та допустимі докази укладення відповідачем договору №10002588573 про надання фінансового кредиту від 13.11.2020. Також, слід зазначити, що у пункті 2.1 кредитного договору вказано, що кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих з моменту укладення цього договору. На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську карту кредитних коштів у розмірі 8600 грн позивачем надано суду інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» №62/1380/12 від 14.12.2022, в якій ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті торговця CASHBERRY.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: номер транзакції: 30530-25977-09097; сума транзакції: 8600 грн; дата та час проведення транзакції: 13.11.2020, 23:23:19; номер карти: [NUMBER] ; банк-емітент: SPORT BANK. У той же час зміст договору №10002588573 про надання фінансового кредиту від 13.11.2020 не містить даних та умов щодо погодження сторонами реквізитів платіжної картки, на яку повинні були бути перераховані кредитні кошти. Відтак, ні з наданої позивачем інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн», ані з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, що даний переказ стосується саме відповідача. Зокрема, неможливо встановити зазначення відповідачем номера картки № [NUMBER] під час оформлення заявки, кредитного договору, також відсутня будь-яка інформація даного переказу саме у кредитному договорі №10002588573 від 13.11.2020. За таких обставин, у справі відсутні й належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 8600 грн за договором №10002588573 про надання фінансового кредиту від 13.11.2020. Отже, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження наявності між сторонами правовідносин, які випливають з договору кредиту, а також наявності у відповідача обов`язку повернути отримані в кредит грошові кошти. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частинами першою-другою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Проаналізувавши вищенаведені обставини у своїй сукупності, доводи, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, в зв`язку з чим у задоволенні позову, слід відмовити. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі статті 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідно розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed