Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

24.12.2025 до суду надійшла позовна заява КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» ЗМР в особі представника Виноградової Х. І. до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] у сумі 31 036,53 грн. В обґрунтування позову позивач зазначав, що за період з 01.11.2017 по 01.09.2019 та з 04.12.2019 по 01.12.2025 позивач надавав відповідачці послуги з управління багатоквартирним будинком. Оплату за надані послуги відповідачка не здійснювала, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість розміром 29 500,26 грн. Відповідно до рішення Запорізької міської ради № 66 від 07.12.2022 зі змінами «Про реорганізацію комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради до комунального підприємства «Запоріжремсервіс» перейшла заборгованість мешканців КП «Наше місто». Також позивач зазначив, що КП «Наше місто» надавало послуги з утримання будинком в період з 01.09.2016 по 01.11.2017, у зв`язку із чим також утворилась заборгованість у розмірі 1 536,27 грн. Загальна сума заборгованості за надані послуги склала 31 036,53 грн. Тому просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком загальним розміром 31 036,53 грн, а також судовий збір розміром 3 328,00 грн. Відповідачка [PERSON] у відзиві на позов просила застосувати позовну давність на підставі ст. 257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у періоди з 01.09.2016 по 02.04.2020, та з 04.09.2025 до дня подання позову до суду 03.12.2025, зазначивши, що згідно з чинним законодавством строки позовної давності зупинялись на строк дії карантину та на строк дії воєнного стану. Після 04.09.2025 почали діяти строки позовної давності, посилаючись на Закон України № 4434-ІХ «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності». Зазначила, що у разі, якщо виплата була прострочена до початку паузи в перебігу позовної давності, то такий строк розбивається на два відрізки: перший рахується з дати з 01.09.2016 по 02.04.2020, другий з 04.09.2025. Також зазначила, що якщо борг виник до 2020 року строк рахується до 02.04.2020, та з 04.09.2025. Крім того, відповідач [PERSON] є співвласником квартири, по якій виникла заборгованість, у зв`язку із чим заборгованість за надані послуги повинна ділитися на двох. Зазначала, що позивач пропустив встановлений законом строк на звернення до суду з позовом. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 04.02.2026 (а.с. 34). Копію ухвали від 29.12.2025 було доставлено відповідачці до її електронного кабінету в системі «Електронний суд». 02.02.2026 відповідачка електронною поштою, однак без накладання електронного цифрового підпису, подала клопотання про відкладення судового засідання, в якому зазначила, що ухвалу від 29.12.2025 вона випадково побачила в додатку «ДІЯ» 01.02.2026, у зв`язку із чим просила судове засідання відкласти та надати їй копію позовної заяви з додатками. 04.02.2026 відповідачка подала аналогічне клопотання через канцелярію суду. 04.02.2026 відповідачці вручено під розписку копію ухвали від 29.12.2025 та копію позовної заяви з доданими до неї документами. 04.02.2026 за клопотанням відповідачки судове засідання відкладене до 17.03.2026. 16.03.2026 відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, тобто із пропуском строку, визначеного ухвалою від 29.12.2025 (15 днів з дня вручення ухвали). Крім того, до відзиву відповідачка не долучила доказів його відправлення позивачу. Отже, оскільки відзив не відповідає ч.ч. 5, 7 ст. 178 ЦПК України та поданий із пропуском строку на його подання, а тому підлягає залишенню без розгляду згідно з ч. 2 ст. 126 ЦПК України. Водночас, враховуючи, що у відзиві зазначається про пропуск позовної давності позивачем, суд його розцінює як заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, оскільки така заява подана до винесення рішення судом. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визначала частково, просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності позивачем та врахувати, що вона є власником частини квартири. Крім того, зазначила, що вона не проживала і не проживає у цій квартирі, зареєстрована у місті Степногірськ. В квартирі проживають інші незнайомі їй далекі родичі, доступ до квартири в неї відсутній. 17.03.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення повного тексту до 24.03.2026. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до статті 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень. Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Відповідачка [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , а саме їй належить частина вказаної квартири на підставі договору міни від 26.05.1999, що підтверджується відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2192135 від 29.12.2025 (а.с. 33). КП «НАШЕ МІСТО» надавало послугу з утримання будинком по [ADDRESS] , в період з 01.09.2016 по 01.11.2017. За зазначений період по особовому рахунку відповідачки № [NUMBER] утворилась заборгованість у розмірі 1536,27 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 1011). 06.09.2017 між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діяв заступник голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів ради Бородай О.М. та КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» ЗМР було укладено Договір № 759-УБ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком зі строком дії до 05.09.2018 (а.с. 2122). Зі змісту позовної заяви випливає, що 01.09.2019 договір № 759-УБ було розірвано. 04.12.2019 між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діяла уповноважена особа співвласників будинку [PERSON] , та КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» ЗМР було укладено Договір № 67 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який діє до теперішнього часу (а.с. 1416). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 по 01.09.2019 та з 04.12.2019 по 01.12.2025 відповідачці нараховано заборгованість загальним розміром 29 500,26 грн (а.с. 79). Відповідно до рішення Запорізької міської ради № 66 від 07.12.2022 юридична особа КП «НАШЕ МІСТО» Запорізької міської ради реорганізована шляхом приєднання до КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради, а КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради є повним правонаступником всіх прав та обов`язків комунального підприємства «НАШЕ МІСТО» Запорізької міської ради (а.с. 28). Отже, до КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» перейшло право вимоги заборгованості мешканців перед КП «НАШЕ МІСТО». Відповідно до п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідачка була зобов`язана своєчасно вносити плату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Проте, відповідачка у спірний період свої зобов`язання з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком виконувала неналежним чином, оплату за надані послуги вносила частково, із порушенням термінів сплати, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої наведено у вищезазначених розрахунках, наданих позивачем. При цьому, саме розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачкою на засадах змагальності цивільного судочинства не оспорюється. Відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та врахувати, що вона є власницею частини квартири. Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачки на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, по-перше, відповідачкою у грудні 2017 року було здійснено сплату за послуги, яка перевищувала розмір щомісячного платежу (а.с. 10), що свідчить про визнання нею свого боргу та є підставою для переривання строку позовної давності згідно з положеннями ч. 1 ст. 264 ЦК України. Та, по-друге, Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02.04.2020 продовжено позовну давність на період карантину. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та початком періоду воєнного стану 24.02.2022 законодавець вніс до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України п. 19, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений пункт 19 виключено з ЦК України на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025. Позивач із даним позовом звернувся до суду 24.12.2025 щодо стягнення заборгованості, яка виникла в період з 01.09.2016 по 01.12.2025. Тобто, протягом періоду виникнення заборгованості було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Вказаний механізм щодо дії позовної давності на період воєнного стану діяв до 04.09.2025. Таким чином, з урахуванням вказаних змін законодавства, переривання позовної давності вчиненням відповідачкою дій, які свідчили про визнання свого боргу, суд доходить висновку, що позивач строки позовної давності у цій справі не пропустив. Відтак, заява відповідачки про застосування наслідків пропуску строку позовної давності є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Підсумовуючи викладене, оскільки відповідачка свої зобов`язання з оплати послуг виконувала неналежним чином, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, і визначені законом підстави для зменшення суми заборгованості чи звільнення від її сплати у цій справі відповідачкою не доведені, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості розміром 15 518,27 грн, тобто частини від загального розміру заборгованості, яка відповідає її частці у власності вказаної квартири. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1 514,00 грн (1/2 від 3 028,00 грн).

Outcome: partial