Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період часу з 2001 року по 12 серпня 2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] та [INFO] двійня: син [PERSON] та дочка [PERSON] . Діти перебувають на повному матеріальному утриманні матері [PERSON] та проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виховання неповнолітніх дітей. За період навчання дітей в школі, батько не брав участі в батьківських зборах, не цікавився навчально-виховним процесом, жодного разу не зустрічався з вчителями, не цікавився успішністю та рівнем вихованості дітей. [PERSON] спостерігається у лікаря-ортопеда з діагнозом: порушення постави та у лікаря кардіолога з діагнозом: додаткові хорди лівого шлуночка. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом: вроджена вада серця, ДМПП.СПО 2015 синдром вегетативної дисфункції. [PERSON] також знаходиться на диспансерному обліку у лікаря ендокринолога з діагнозом: ожиріння, аліментарно-конституційного генезу, у лікаря кардіолога з діагнозом: додаткові хорди лівого шлуночка, у лікаря ортопеда сколіоз грудного відділу хребта ІІ ступеня. Незважаючи на вказані хвороби та встановлені медичні діагнози на прийом до лікарів звертається виключно мати. Батько [PERSON] на прийом до лікаря педіатра з дітьми жодного разу не звертався, станом їх здоров`я не цікавився. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до досягнення повноліття [PERSON] , а потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 07 жовтня 2011 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Незважаючи на вказані судові рішення, відповідач повністю ігнорує свій обов`язок щодо матеріального утримання та забезпечення дітей. Станом на 01 жовтня 2025 року відповідач має заборгованість по аліментам у розмірі 325114,97 грн. На даний час позивачці невідоме фактичне місце проживання та перебування відповідача. Останнім відомим зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , однак, починаючи з 2019 року відповідач фактично за цією адресою не проживає. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2024 року [PERSON] був визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач свідомо та умисно самоусунувся від участі у житті неповнолітніх дітей, ухиляється від виконання обов`язку по їх вихованню та не бажає брати участі у їх вихованні. Враховуючи викладені обставини, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка, представник позивачки просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, відзив не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До суду надав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 280 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно Витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру Запорізької територіальної громади. Згідно акту про фактичне місце проживання від 11 жовтня 2025 року, складеного головою правління ОСББ «Професора Толока 17» Дремлюгіною О.В. , в присутності сусідів-свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає постійно з 2001 року та по теперішній час, діти - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] проживають постійно з народження та по теперішній час. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мають укладені декларації з лікарем-педіатром [PERSON] . Діти спостерігаються в Центрі у лікаря-педіатра з моменту народження по теперішній час. [PERSON] спостерігається у лікаря-ортопеда з діагнозом: порушення постави; у лікаря-кардіолога з діагнозом: ДХЛШ. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-кардіолога з діагнозом: вроджена вада серця; ДМПП.СПО 2015.СНО.АВблок1т. Синдром вегетативної дисфункції. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога з діагнозом: ожиріння, аліментарно-конституційного генезу; у лікаря-кардіолога з діагнозом: ДХЛШ і у лікаря-ортопеда з діагнозом: сколіоз грудного відділу хребта ІІ ступеня. У Центр на прийом до лікаря-педіатра для проведення щеплень, здачі лабораторних аналізів та періодичних профілактичних оглядів з дітьми звертається мати [PERSON] . Батько [PERSON] на прийоми до лікаря-педіатра з дітьми жодного разу не звертався, станом їх здоров`я не цікавився. Дане підтверджується довідкою КНП «Правобережний центр первинної медико-санітарної допомоги» Запорізької міської ради. Згідно повідомлення Центру стоматологічної імплантації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з травня 2024 року відвідують Центр. У дітей є стоматологічні проблеми різної складності, які потребують невідкладного лікування. З липня 2025 року надання послуг [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] припинено, у зв`язку з ненаданням батьком дітей [PERSON] згоди на лікування дітей. Згідно довідок КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» від 18.08.2025, діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] навчаються в комунальному закладі «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» Запорізької обласної ради та знаходяться на не повному державному забезпеченні. Батько [PERSON] , 1970 року народження, з 2022 року не бере участі у вихованні та навчанні дітей. Дітей виховує мати [PERSON] . З січня 2024 року по травень 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дистанційно навчалися в ТОВ «Мала Комп`ютерна академія Шаг Запоріжжя» на підставі договору б/н від 24.12.2023, який укладений [PERSON] . За час навчання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в ТОВ «Мала Комп`ютерна академія Шаг Запоріжжя», їх батько [PERSON] до педагогів закладу не звертався, успіхами дітей не цікавився, оплату за навчання не проводив, що підтверджується довідкою ТОВ «Мала Комп`ютерна академія Шаг Запоріжжя» від 23.10.2025. Крім того, згідно інформації Запорізької обласної організації Товариства Червоного Хреста України, [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є постійними учасниками психо-соціальних заходів, які впроваджуються Запорізькою обласною організацією Товариства Червоного Хреста України з травня 2023 року. Батько дітей [PERSON] , у заходах участі не приймав, дітей не супроводжував. В бесідах з дітьми вони про батька не згадували, уникали розмов, оскільки ображені на батька з приводу відсутності спілкування та уваги. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2011 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON] , а потім у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з 07 жовтня 2011 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей знаходяться на виконанні в Дніпровському ВДВС у місті Запоріжжі, однак [PERSON] аліменти на утримання дітей не сплачує, в результаті чого має заборгованість зі сплати аліментів, яка, згідно розрахунку Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі, станом на 01.10.2025 складає: за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2011 325114,97 грн., за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 423805,01 грн. Останнє відоме місце реєстрації відповідача [PERSON] [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . Згідно акту не проживання особи за місцем реєстрації від 23.12.2023, складеного головою правління ОСББ «Професора Толока 17», в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з травня 2019 року. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15.04.2024 [PERSON] визнано таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період з 24.02.2022 по 27.11.2025 в базі даних не виявлено. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 390/1418/17 у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків у зв`язку з ухиленням від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд має брати до уваги найкращі інтереси дитини, враховувати фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у нову сім`ю (у разі наявності таких обставин), прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері/дружини батька дитини справжніми її батьками, бажання дитини зберегти цю сім`ю, а також відсутність зв`язків у дитини з тим із батьків, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. При цьому інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними. Інтереси дитини вимагають, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувались, розрив таких відносин свідчить про припинення зв`язку між дитиною та батьком/матір`ю, а рішення про позбавлення батьківських прав лише юридично підтверджує припинення таких відносин. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, відповідач повністю ігнорує свій обов`язок щодо матеріального утримання та забезпечення дітей. 11.02.2026 спеціалістом відділу служби проведено бесіду та отримано письмові пояснення від [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , (копія додається) в яких зазначено, що вони знають про розгляд справи в суді, позов підтримують у повному обсязі, проти позбавлення батька батьківських прав не заперечують тому, що вони більше 9 років не бачили батька, не спілкувалися з ним. 14.01.2026 спеціалістом відділу отримано акт оцінки потреб сім`ї/особи від Запорізького міського центру соціальних служб де зазначено, що зі слів матері, батько [PERSON] , проживає окремо, з дітьми не спілкується, фінансово не допомагає, аліменти не сплачує (копія додається). Фактично батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків, а саме: не відвідує дітей, не цікавиться їх життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їх особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умови для отримання освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займається вихованням та утриманням дітей, не замислюється про долю та їх майбутнє. З урахуванням найкращих інтересів дітей орган опіки та піклування дійшов висновку, беручи до уваги, що [PERSON] , [INFO] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, права та інтереси яких повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дітей, вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Суду не надано будь-яких доказів щодо здійснення перешкод відповідачу у реалізації батьківських прав та обов`язків щодо його дітей. Зважаючи на викладене та враховуючи, що відповідач маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні до дітей, суд приходить до висновку, що позивачкою доведений той факт, що в інтересах дітей необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При цьому суд роз`яснює сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved