Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У грудні 2025 року уповноважений представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») Медведєва Н.О., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», звернулася доЗгурівського районного суду Київської області з вище вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025 у розмірі 15150,00 гривень та понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти)№ 16.03.2025-100000624. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 гривень строком на 168 днів з дати його надання. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 15150,00 гривень, що складається із: 5000,00 гривень - тіло кредиту; 6650,00 гривень - проценти; 250,00 гривень - комісія, пов`язана з надання кредиту; 750,00 гривень - комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 2500,00 гривень - неустойка. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 06.01.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. У судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. У позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою його реєстрації, які були отримані ним особисто, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не направляв. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 16.03.2025 (а.с.15-18). Відповідно до Заявки кредитного договору № 16.03.2025-100000624 (кредитної лінії) позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 16.03.2025; сума кредиту - 5000,00 гривень; строк, на який надається кредит - 168 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 30.08.2025; процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісія пов`язана з наданням кредиту - 5% від суми кредиту та дорівнює 250,00 гривень; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 250,00 гривень у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка - 75,00 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання позичальнику за даним та наступними договорами: [NUMBER] (а.с.18-19). Відповідно до Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 16.03.2025-100000624 (кредитної лінії), позичальником підтверджено, що ним однозначно та безумовно прийнято (акцептовано) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025, з якими він попередньо уважно ознайомився. Для підписання та укладення договору позичальником введено код Е542 з смс-повідомлення, яке було відправлене на його фінансовий номер 0992107471 (а.с.19-21). 16 березня 2025 року через систему іPay.ua було успішно перераховано кошти у сумі 5000,00 гривень на платіжну картку клієнта 4149500111200880, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025 (а.с.22). Позивачем при зверненні до суду до позовної заяви було додано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025, яка складає: 5000,00 гривень - основний борг; 6650,00 гривень - проценти; 250,00 гривень - комісія за надання; 750,00 гривень - комісія за обслуговування; 2500,00 гривень - неустойка; разом 15150,00 гривень. Проценти по кредиту нараховані за період з 16.03.2025 по 30.08.2025 (а.с.23). Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, укладений в електронній формі кредитний договір № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025 на умовах, викладених у ньому, та у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором Е542 відповідача [PERSON] , що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах. Своїм підписом відповідач [PERSON] також підтвердив, що ознайомився з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Зокрема, згідно Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір, який складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач [PERSON] тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Також, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 10.06.2021 року у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 року у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 року у справі № 640/7029/19. За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (ст. 80 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитодавець зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, а також розмір заборгованості. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу (позичальнику) підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3-1512 від 15.12.2025. Видача кредитних коштів за кредитним договором № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025 здійснювалася за допомогою системи iPay відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», а відтак, такий лист надавача платіжних послуг є належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Відповідач, в порушення умов договору, своєчасно, в порядку та на умовах визначених договором, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого за ним рахується заборгованість. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025 заборгованість відповідача [PERSON] по кредитному договору складає 15150,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень - основний борг; 6650,00 гривень - проценти; 250,00 гривень - комісія за надання; 750,00 гривень - комісія за обслуговування; 2500,00 гривень - неустойка. У довідці також вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 16.03.2025 по 30.08.2025. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження того, що він належним чином виконав грошові зобов`язання за кредитним договором № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025. Матеріали справи не містять жодних доказів виконання умов кредитного договору в частині сплати основного боргу та відсотків, а тому заявлений до стягнення розмір за частині основного боргу та відсотків підлягає задоволенню. Щодо стягнення комісії в загальному розмірі 1000,00 гривень суд звертає увагу, що сторонами погоджена комісія пов`язана з наданням кредиту - 5% від суми кредиту та дорівнює 250,00 гривень та комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 250,00 гривень у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, яка відповідає умовам договору і визначення її у договорі не суперечить Закону, зокрема статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5000,00 гривень, по процентам в розмірі 6650,00 гривень та комісії в загальному розмірі 1000,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по неустойці в розмірі 2500,00 гривень задоволенню не підлягають з огляду на таке. За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Відповідно до п. 17 Заявки кредитного договору № 16.03.2025-100000624 від 16.03.2025 сторони погодили неустойку - 75,00 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. В свою чергу, 15 березня 2022 року прийнятий Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17 березня 2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» У наданій позивачем довідці-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором ТОВ «Споживчий центр» не зазначено за який саме період здійснено нарахування заборгованості по неустойці. При цьому, суд враховує те, що кредитний договір між сторонами був укладений 16.03.2025, а з позовом товариство звернулося до суду у грудні 2025 року. Таким чином, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по неустойці в розмірі 2500,00 гривень необхідно відмовити. Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (а.с.32). Загальна сума, яка підлягає стягненню із [PERSON] складає 12650,00гривень, що становить 83,5% від заявлених позовних вимог. Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2022,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial