Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію цього суду 31.12.2024, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить: 1.Розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. 2.Стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» суму заборгованості за договором позики №75231136 в розмірі 20392,19 грн, з яких 6500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 13832,19 грн сума заборгованості за відсотками. 3.Стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 червня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75231136, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6500 грн, строк позики 29 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю. Відповідач виконав взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу№2112, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75231136 від 25.06.2021. 31.03.2023 між ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТзОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу №310323- ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75231136 від 25.06.2021. Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТзОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача у суму 20392,19 грн. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер 607/28223/24. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 січня 2025 року дану справу за підсудністю передано на розгляд Збаразького районного суду Тернопільської області (а.с.120-121). 03 лютого 2025 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено судове засідання (а.с.134). 17 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с.132). Крім того, 17 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. надійшов відзив на позовну заяву у якій зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладання кредитного договору та виникнення правовідносин, а тому просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.139-146). Крім того, 17 лютого 2025 року представника відповідача [PERSON] адвокат Кірюшин А.А. звернувся до суду із клопотанням про витребування оригіналів письмових доказів (а.с.150-151). 24 лютого 2025 року від представника позивача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надійшла відповідь на відзив у якому зазначає, що матеріали справи містять докази щодо укладання кредитного договору відповідачем та його підписання одноразовим ідентифікатором. Стороною позивача, надано документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, а тому просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.153-156). 27 лютого 2025 року протокольною ухвалою Збаразького районного суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. про його участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с.160). 27 березня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. надішли додаткові пояснення в якому він зазначає, що розрахунок заборгованості, які додано до позовної заяви не можна вважати належним та допустимим, через не відповідність положенням кредитного договору. Так, згідно п.п.2.1-2.3 кредитного договору позичальнику кредитодавцем надаються грошові кошти в сумі 6500 грн строком на 29 днів з процентною ставкою 1,99% на день. Таким чином, розмір процентів, які підлягають сплаті за кредитним договором складає 1500,46 грн. Отже, заборгованість за кредитним договором мала б складати 8000,46 грн, водночас позивачем суду не надано доказів пролонгації кредитного договору. Крім того, даний розрахунок, як доказ у справі, створений та підписаний представником позивача, оскільки на даному документі міститься лише його підпис. Редагування вказаних доказів (документів) цілком залежить від волі позивача та його представника. Водночас внаслідок відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання грошових коштів неможливо встановити, які документи первинного фінансово-бухгалтерського обліку є підставою таких розрахунків. Таким чином, даний доказ є неналежним та таким, що викликає сумнів щодо їх достовірності (а.с.164-165). 27 березня 2025 року ухвалою Збаразького районного суду задоволено клопотання представника позивача ТзОВ «Фінпром Маркет» - адвоката Ткаченко Ю.О. про витребування доказів в АТ КБ «Приват Банк». Зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» надати необхідні документи (а.с.169). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» усудове засідання не з`явився, однак від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлена. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так судом встановлено, що 25 червня 2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №75231136 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), відповідно до умов якого ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало відповідачу кредит в сумі 6500 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк позики 29 днів. Процентна ставка 1,99 %. Дата надання позики 25.06.2021. Дата повернення позики 24.07.2021. Договір підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором KbwcUS36EI, що підтверджується копією договору позики № 75231136 ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25.06.2021 (а.с.22), таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.23). Відповідно до п.3 договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до жоговору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.5.2 договору позики №75226221, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором позики, а саме: 25.06.2021 здійснило перерахунок грошей у сумі 6500 грн на рахунок платіжної картки [PERSON] .. Дані обставини знайшли своє підтвердження копією довідки №КД-000003637/ТНПП від 12.12.2024 (а.с.51), копією платіжної інструкції (а.с.52), випискою за договором №б/н за період 25.06.2021-28.06.2021 наданою АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 03.04.2025 (а.с.185, 190 191). 21 грудня 2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу №2112, відповідно до умов якого ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» за оплату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» прийняло належні ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі заборгованості (а.с.54-69). Відповідно до п.п. 1.1 договору факторингу фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Відповідно до Реєстру прав вимоги №4 від 21.12.2021 ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до договору факторингу №2112 від 21.12.2021, відповідач включений в реєстр боржників щодо права грошової вимоги (а.с.71-72). 31 березня 2023 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до умов якого ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» передало ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за оплату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» приймає належні ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі заборгованості (а.с.75-90). Згідно п.5.2 договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 31.03.2023 року до договору факторингу 310323-ФМ від 31.03.2023 року ТзОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75231136 від 25.06.2021 (а.с.92-94). Згідно наданого розрахунку заборгованості прострочена заборгованість за кредитом за період з 25.06.2021 по 27.12.2024 становить 20392,19 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом позики 6500 грн; прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 13892,19 грн (а.с.7-11). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно до п.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно до п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довічні послуги». Електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. З наведеного вбачається, що договір позики №75231136 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25 червня 2021 року підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.47). Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 6500 грн. Разом з тим зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту відповідачем виконані не у повному обсязі. Так, із матеріалів справи вбачаться, що відсотки за користування грошовими коштами за договором позики № 75231136 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25 червня 2021 року нараховані неправильно. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Так, як слідує з наданого суду розрахунку заборгованість за договором позики від 25.06.2021 становить 20392,19 грн (6500 грн за тілом кредиту, 13892,19 грн за нарахованими та несплаченими процентами). Однак, як вбачається з договору позики №75231136 від 25.06.2021 даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який становить 29 днів. Разом з цим, ТзОВ «Фінпром Маркет» просить стягнути з [PERSON] відсотки за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, суд враховує, що сторонами не оспорюється таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якої загальна вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка за договором про споживчий кредит становить 8000,46 грн (а.с.23). Отже, суд приходить до висновку, що за договором позики №75231136 від 25.06.2021 відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 29 днів відповідно, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. А тому загальний розмір заборгованості за договором позики становить 8000,46 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості за договором позики, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому оцінює його критично. Роздруківка із сайту позивача та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, належним доказом узгодження пролонгації дії договору бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. У справі відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений з цими Правилами та погодився з ними. Таким чином, оскільки відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання, позовні вимоги позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики №75231136 від 25.06.2021 у розмірі 8000,46 грн. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на правничу правову допомогу судом дослідженні надані позивачем наступні докази: копія договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року (а.с.96-102), копія витягу з Акта №5-П приймання-передачі наданої правничої допомоги договору №01-11/24 від 01.11.2024 (а.с.104), копія акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01 листопада 2024 року (а.с.105-107) та копія платіжної інструкції від 18 грудня 2024 року (а.с.108). Сторона відповідача заперечила щодо стягнення судових витрат в розмірі зазначеному стороною позивача посилаючись на недоведенність понесених судових витрат та не відповідність їх загальним засадам цивільного законодавства справедливості та розумності. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, зокрема складність даної справи, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд, вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3000 грн, оскільки зазначений стороною позивача розмір не відповідає загальним засадам цивільного законодавства справедливості та розумності. Зазначений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатом послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та тривалості слухання справи у суді. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №367/6289/21. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики №75231136 в розмірі 20392,19 грн, позов задовольняється частково на суму 8000,46 грн, тобто на 39,23 % (8000,46 грн х 100% / 20392,19 грн = 39,23 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 950,31 грн судового збору (2422,40 грн х 39,23 % / 100 % = 950,31 грн). При цьому суд бере до уваги платіжну інструкцію від 27.12.2024 про сплату позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн (а.с.13). На підставі наведеного та

Outcome: partial