Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

01.12.2025 року [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 10.09.2016 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя спільних дітей не народилось. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач порушив норми сімейної моралі, допускав неодноразові зради, що призвело до остаточного розладу сім`ї. На теперішній час він є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 КК України, у зв`язку з чим перебуває під вартою. Крім того, позивач зазначила, що є опікуном чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач є постраждалою від домашнього насильства, разом з дітьми тимчасово розміщена в будинку милосердя НБФ «Нове життя», де отримує психологічні та юридичні послуги. [PERSON] зазначає, що спільне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить не надавати строк для примирення.Майновий спір між сторонами буде вирішуватись в позасудовому порядку. За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним і просить його розірвати. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.01.2026 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.35-36). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2026 року позивачку звільнено від сплати судового збору (а.с.55). 25.02.2026 року адвокат Калюпін Ю.В., діючи від імені [PERSON] , направив на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, але не згоден з обставинами, викладеними в позові, щодо причин розладу в сім`ї. Зазначив, що фактично стосунки між подружжям погіршились з 2023 року, що призвело до втрати довіри та взаєморозуміння. Усі намагання з його боку зберегти сім`ю успіху не мали. Щодо відкритого проти нього кримінального провадження, [PERSON] посилається на презумпцію невинуватості. Крім того зазначив, що між подружжям існує майновій спір, і він має намір звернутись до суду із позовом про розподіл спільного майна (а.с.46-49). Розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Як встановлено судом, 10.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис за № 38 (а.с.12). Від даного шлюбу у подружжя спільних дітей не народилось. Але позивачка на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Нікопольської міської ради є опікуном чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.14), [PERSON] , [INFO] (а.с.16), [PERSON] , [INFO] (а.с.15) та [PERSON] , [INFO] (а.с.17). На теперішній час шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, а тому шлюб носить формальний характер. Відповідачеві пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 КК України, ухвалою суду від 28.11.2025 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.28-32). Подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, кожен з них живе власним життям, втрачено всі духовні та фізичні зв`язки. На примирення сторони не згодні. Таким чином, подальше збереження сім`ї суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору, що передбачено частиною 3 ст. 106 СК України. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивачки, а також на те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд дійшов висновку, що його необхідно розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, а відповідач є інвалідом ІІ групи, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: approved