Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі №522/21798/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. 01 березня 2023 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом, в якому просив заставу за договором застави транспортних засобів від 18.04.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за номером в реєстрі 420, визнати припиненою. В судовому засіданні, яке відбулося 01.04.2025 року, судом було вирішено залучити до участі у справі в якості співвідповідача спадкоємця померлого [PERSON] неповнолітнього [PERSON] та в якості його законного представника його матір [PERSON] . 10.06.2025 року [PERSON] як законний представник неповнолітнього [PERSON] звернулася до [PERSON] з зустрічним позовом, в якому просила зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики, укладеному 18.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , визнати таким, що припинилося; заставу за договором застави транспортного засобу від 18.04.2016 року, укладеним між [PERSON] і [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за номером в реєстрі 425, визнати припиненою. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] в особі його законного представника [PERSON] , який є спадкоємцем за законом за померлим [PERSON] , як до майнових поручителів померлого [PERSON] , який за договором позики від 18.04.2016 року отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 1635497,70 грн., що за офіційним курсом НБУ щодо іноземних валют на момент укладання цього договору складало 64200 доларів США, і на день смерті не повернув їх. Вимоги [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави обґрунтовані договором застави транспортного засобу від 18.04.2016 року, укладеним між [PERSON] і [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за реєстровим номером 425, та договором застави транспортних засобів від 18.04.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за реєстровим номером 420. Так, як вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 18.04.2016 року, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 1635497,70 грн., що за офіційним курсом НБУ щодо іноземних валют на момент укладання цього договору складало 64200 доларів США. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.08.2018 року, актовий запис №8814. Спадкоємцями за законом померлого [PERSON] стали його батько [PERSON] та неповнолітній син померлого [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній [PERSON] прийняв спадщину за своїм померлим батьком згідно з п. 4 ст. 1268 ЦК України. [INFO] батько померлого [PERSON] . [PERSON] звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою за №171 про відмову від належної йому частки спадкового майна, яке залишилося після смерті його сина [PERSON] , на користь рідного брата спадкодавця [PERSON] , спадкоємця другої черги. В цей самий день [PERSON] подав до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі заяву за №172 про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . На підставі цієї заяви 07.02.2019 року була заведена спадкова справа №75л/2019 до майна померлого [PERSON] . Да складу спадкового майна за померлим [PERSON] увійшли часток квартири [ADDRESS] . Іншого майна за померлим [PERSON] не залишилося, що підтверджується матеріалами спадкової справи №75л/2019. При цьому частка указаної квартири успадкована [PERSON] за його померлою матір`ю [PERSON] , яка разом з [PERSON] були власниками указаної квартири в рівних частках, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одеса 24.05.2022 року, реєстровий №8-87. Під час життя [PERSON] квартира [ADDRESS] загальною площею 46,2 кв.м., в якій отримав у спадщину [PERSON] за своїм померлим батьком, а якої отримав у спадщину [PERSON] за своєю померлою матір`ю [PERSON] , була передана в іпотеку [PERSON] на підставі іпотечного договору від 07.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. за реєстровим номером 4179. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). За статтею 23 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої статті 23 вказаного Закону не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. У цій справі Конституційний Суд України зазначив, що положення частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку», які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків її повернення чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Отже, положення статей 1281, 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема, і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Тобто з моменту державної реєстрації іпотеки на підставі іпотечного договору від 07.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. за реєстровим номером 4179, у кредитора померлого [PERSON] [PERSON] виник пріоритет права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок квартири [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року у справі № 522/8562/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним померлим [PERSON] , була затверджена мирова угода, за умовами якої [PERSON] та [PERSON] , інтереси якого представляла його мати [PERSON] , які є боржниками за договором позики та іпотекодавцями за договором іпотеки, укладеними під час життя померлого [PERSON] з [PERSON] , прийняли на себе зобов`язання з повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 17518,84 доларів США. За умовами затвердженої судом мирової угоди [PERSON] та [PERSON] , інтереси якого представляла його мати [PERSON] , зобов`язалися у встановленому законом порядку відчужити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 46,2 кв.м, та за рахунок отриманих від продажу цієї квартири грошових коштів розрахуватися з [PERSON] . Указана ухвала набрала законної сили; сторонами у справі та/або третіми особами, які не були її учасниками, не оскаржувалась. Про указані обставини зазначено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 року у справі №522/13399/18, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] і [PERSON] заборгованості в сумі 4019989, 48 гривень, з яких 3409900 гривень сума заборгованості за договором позики від 30.03.2016 року, укладеним між [PERSON] і померлим [PERSON] , посвідченим нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Г.М. за номером в реєстрі 406, 481727,76 гривень сума інфляційного збільшення, 128361,72 гривень 3% річних. Указане рішення [PERSON] не оскаржувалось та набуло законної сили у встановлений законом строк. Як вбачається з Висновку експерта №09/2023 судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі №522/21798/21 від 06.03.2023 року, оригінал якого є в матеріалах справи, вартість квартири [ADDRESS] на дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) складала 17464 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) доларів США. При цьому [PERSON] та [PERSON] на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.01.2022 року у справі №522/8562/19, зобов`язалися виплатити [PERSON] 17518,84 (сімнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять доларів США 84 центи США) доларів США. Тобто вартості квартири, якої перейшли у спадщину [PERSON] за його померлим батьком, вистачає лише на погашення [PERSON] частини боргу померлого, який також увійшов до спадкової маси. Як вже зазначалося судом, іншого майна за померлим [PERSON] не залишилося. Статтею 607 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці відповідають за борги спадкодавця лише в межах вартості майна, одержаного в спадщину, і за відсутності чи недостатності спадкового майна грошове зобов`язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про припинення на підставі ст. 607 ЦК України зобов`язання, яке виникло з договору позики від 18.04.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , неможливістю виконання через недостатність спадкового майна, що залишилося за померлим. При цьому слід зазначити, що договір застави є акцесорним та не може існувати самостійно, оскільки виступає як додатковий договір, що має на меті забезпечити виконання основного зобов`язання, та припиняється разом з припиненням основного зобов`язання, яке він забезпечує. Тобто припинення основного зобов`язання припиняє і право застави (ст. 593 ЦК України). Так, відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 ЦК України). Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. З урахуванням викладеного, припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, яке виникло з договору позики від 18.04.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , призвело і до припинення застави як за договором застави транспортного засобу від 18.04.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за номером в реєстрі 425, так і за договором застави транспортних засобів від 18.04.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за номером в реєстрі 420. Як вже зазначалося судом, згідно зі ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Аналогічні положення містить і Закон України «Про заставу». Згідно з ч. 1 статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною четвертою статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за договором позики за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. При цьому новий боржник несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зобов`язання заставодавця за договором застави повністю припиняється з підстави, визначеної частиною першою статті 523 ЦК України, у разі, якщо спадкоємцем позичальника, а отже, і новим боржником за договором позики, є інша особа, ніж цей майновий поручитель, якщо останній не давав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником. Тобто на заставодавця, відмінного від позичальника, може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за договором позики у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди майнового поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі застави як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням. Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, постановах Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 501/2700/16-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 487/6529/15-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 629/4377/18, від 11 березня 2020 року у справі № 362/2232/17 та від 22 грудня 2021 року у справі № 310/5359/18. Слід зазначити, що в своєму зустрічному позові, як і під час розгляду справи, [PERSON] неодноразово зазначав, що не згоден відповідати за будь-якого іншого боржника, навіть якщо він є спадкоємцем його померлого брата [PERSON] , а тому застава, яка виникла за договором застави транспортних засобів від 18.04.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за номером в реєстрі 420, в будь-якому випадку припинилася.

Outcome: approved