Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

23.01.2026 року позивач звернувся з позовом до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з теплової енергії в розмірі 21 157,37 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Концерн «МТМ» діє на підставі статуту, основною метою діяльності є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну. 02.10.2021 року на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. Станом на 01 листопада 2021 року Типовий індивідуальний договір №71410348 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] між позивачем та [PERSON] з 01 листопада 2021 року є укладеним. Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, проте відповідачем не виконувався обов`язок по оплаті за надану комунальну послугу. Відповідач не здійснював оплату за використані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року на загальну суму 21157,37 грн. 27.01.2026 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 10.02.2026 року відповідачем було подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, ухвалою суду від 16.03.2026 року судом було відмовлено у задоволені клопотання, відтак суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідач 10.02.2026 року подав відзив на позовну заяву. Відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, альтернативно, у разі якщо суд прийде до висновку про наявність заборгованості - зменшити її з урахуванням фактичних обставин справи; у разі ухвалення рішення не на користь відповідача - застосувати відстрочку або розстрочку виконання рішення суду на період воєнного стану та з урахуванням тяжкого сімейного стану відповідача. У відзиві відповідач вказує, що починаючи з 2021 року він фактично не проживає у квартирі, житлове приміщення не використовується, у ньому відсутні мешканці, а відповідно відсутнє реальне споживання житлово - комунальних послуг, нарахування плати за послуги, які фактично не споживалися, порушує принцип справедливості та співмірності, а також не враховує реальний стан користування житлом. З 2021 року відповідач перебуває за межами України у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю І групи та потребує безперервного лікування і стороннього догляду. Вказані обставини мають тривалий, вимушений та незалежний від його волі характер, що підтверджує відсутність умислу ухилятися від виконання зобов`язання. Також, 03.03.2026 року [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки за період з 01.11.2021 року по 26.01.2023 року заявлені вимоги заявлені з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2024 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу №2885 від 06.11.2009 року. Згідно довідки філії Концерну «Міські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] оформлений на ім`я [PERSON] . Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення. Позивач у період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року надавав відповідачу послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 21157,37 грн, відповідачем за вказаний не було здійснено жодної оплати наданих послуг. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. Позивачем на виконання вимог вказаного закону 02.10.2021 року було розміщено текст типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії на офіційному веб-сайті позивача, за своїм змістом є публічним договором приєднання, тому з 01.11.2021 року між сторонами укладений публічний договір. За приписами ч.1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивачем надані послуги з теплової енергії, тому відповідач повинен нести витрати пов`язанні з утриманням його майна, при цьому немає значення чи проживав відповідач або інші особи у вказаному житловому приміщенні, оскільки саме на власника покладений тягар утримання його майна. За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. В разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Тому звернення до суду з позовними вимогами є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02 квітня 2020 року (Постанова Великої Палати Верховного Суду №903/602/24 від 02.07.2025 року). Позивачем заявлені позовні вимоги за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року, тобто у межах строку позовної давності. За вказаних обставин, судом не може бути застосована позовна давність до спірних правовідносин. Також, відповідачем у відзиви ставилося питання щодо відстрочення або розстрочення виконання рішення суду на періоду воєнного стану та з урахуванням сімейного стану відповідача. По перше, відповідач не визначився що саме просить суд застосувати - розстрочку чи відстрочку виконання рішення суду. Крім того, відповідачем не вказані підстави для їх застосування, оскільки окрім довідки МСЕК від 13.10.2022 року щодо встановлення дружині відповідача [PERSON] , [INFO] , інвалідності І групи, а також документа складеного іноземною мовою без перекладу українською мовою, жодних доказів тяжкого матеріального становища не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які док ументально підтверджені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved