Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Миронівської міської ради з позовом про позбавлення батьківських прав та зміну розмірів аліментів. У позовній заяві позивач вказав, що перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вона доводиться матір`ю сина позивача - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.10.2014 року у справі №711/7073/14-ц шлюб між ними розірвано. Згідно з Розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації від 18.08.2015 року №280 встановлено місце проживання їхнього сина - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, із часу розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, остання змінила місце свого проживання та припинилавиконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина, а саме: не цікавилася станом здоров`я сина, не брала участі у процесі лікування під час його хвороб, не була присутня при проведенні щеплень, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина і в навчальному процесі, ухилялась від сплати аліментів, сплачувала аліменти нерегулярно. Все це, на думку позивача, вказує на свідоме небажання відповідачки належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Відповідачка не приділяє належної уваги догляду та розвитку своєї дитини, не турбується про її життя та здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не створює необхідних умов для життя та розвитку, не виховує дитину у дусі поваги до Батьківщини, держави та суспільства, не забезпечує продуктами харчування, одягом та взуттям відповідно до сезону не надає коштів на утримання дитини, практично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків за відсутності будь-яких перешкод, для їх виконання. Позивач зазначає, що з 2014 року вихованням сина, матеріальним утриманням, лікуванням, навчанням, організацією побуту займається він та його дружина - [PERSON] . З часу з часу ухвалення 30.01.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення у справі №711/6779/16-ц про стягнення з відповідачки на користь аліментів, матеріальні витрати на утримання дитини значно зросли. Окрім школи син відвідує тричі на тиждень додаткові платні заняття з вивчення англійської мови, займається у спортзалі з тренером. Зазначає, що на час подання позову, уклав контракт добровольця Добровольчого формування [INFO] та виконує завдання з територіальної оборони Миронівської міської територіальної громади. Відповідно до вимог ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. На підставі викладеного, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] , уродженку м. Черкаси, відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миронівка Обухівського (колишнього Миронівського) району Київської області. Змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30.01.2017 року у справі №711/6779/16-ц та стягувати з [PERSON] [INFO] , уродженки м. Черкаси, на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок), але не менше, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22.01.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 03.02.2025 від представника відповідача адвоката Тимошенка Б.А., через підсистему «Електронний суд», надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та надання доступу до електронної справи. 18.02.2025 представник позивача адвокат Одноволик І.В. через підсистему «Електронний суд», подала клопотання про виклик свідків, яке вмотивоване тим, що обставини, які мають значення для справи, можуть підтвердити свідки: [PERSON] та [PERSON] 19.02.2025 від представника відповідача адвоката Тимошенка Б.А., через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, мотивоване тим, що він отримав у відділенні пошти ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками 18.02.2025. 19.02.2025 підготовче засідання відкладено до 06.03.2025. 05.03.2025 представник відповідача адвокат Тимошенко Б.А., через підсистему «Електронний суд», подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, а вимогу про зміну розміру аліментів задовольнити частково. 05.03.2025 на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», надійшов зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Того ж дня, судом отримане клопотання представника відповідача адвоката Тимошенка Б.А. про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 06.03.2025 судове засідання відкладено, через неявку осіб, які беруть участь у справі. 03.04.2025 в підготовчому засіданні, позивач та її представник позов підтримали, просили викликати свідків, заявлених у клопотанні. Відповідач та її представник наголошували на зустрічному позову, просили викликати свідків заявлених у їхньому клопотанні. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 07.04.2025 задоволено клопотання представника позивача адвоката Одноволик І.О. про виклик у судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] . Задволено клопотання представника відповідача адвоката Тимошенка Б.А. про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Відкладено підготовче засідання у даній цивільній справі на 06 травня 2025 року. 08.05.2025 ухвалою Миронівського районного суду Київської області прийняте рішення про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. 04.06.2025 судом ухвалено рішення про повернення до підготовчого судового засідання для вирішення питань, за клопотанням сторін, про виклик свідка [PERSON] , витребування у органа опіки та піклування висновку щодо догляду за дитиною та залучення третьої особи органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації. 11.09.2025 ухвалою Миронівського районного суду Київської області прийняте рішення клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Одноволик І.О. про виклик у судове засідання [PERSON] задовольнити. Викликати в судове засідання [PERSON] , зареєстрованого та проживаючого по [ADDRESS] , для з`ясування його думки. Відмовити у задоволенні клопотань представника відповідача [PERSON] адвоката Тимошенка Б.А. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації задовольнити та про витребування у органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації опіки та піклування висновку щодо догляду за дитиною. 13.10.2025 судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Миронівської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів та зустрічним позовом представника [PERSON] Тимошенка Богдана Андрійовича до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування та вихованні дитини. Задовольнити клопотання представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Одноволик І.В. щодо зобов`язання органу опіки та піклування надати до суду письмовий висновок про способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування. Зобов`язати орган опіки та піклування Миронівської міської ради надати висновок про способи участі одного із батьків ( [PERSON] ) у вихованні дитини ( [PERSON] ), місце та час їх спілкування. 22.12.2025 ухвалою Миронівського районного суду Київської області прийняте рішення закрити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Миронівської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів та зустрічним позовом представника [PERSON] Тимошенка Богдана Андрійовича до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування та вихованні дитини в частині зустрічного позову представника [PERSON] Тимошенка Богдана Андрійовича до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування та вихованні дитини у зв`язку з відсутністю предмету спору. Продовжити розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Миронівської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. Аргументи учасників справи 05.03.2025 представник відповідача адвокат Тимошенко Б.А., через підсистему «Електронний суд», подав відзив на позовну заяву в якій зазначає, що після розлучення з відповідачем, позивач фактично силою відібрав сина у відповідача та систематично чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з сином та виконанні нею своїх батьківських обов`язків. Починаючи з 2019 року відносини між відповідачем та позивачем, а також його батьками суттєво погіршились і вони заборонили відповідачу з`являтись у них вдома для спілкування з сином. Поступово позивач все більше почав створювати перешкоди у спілкуванні відповідача із сином і в серпні 2024 року остаточно заборонив сину спілкуватися з відповідачем навіть засобами телефонного зв`язку. Представник відповідача стверджує, що відповідач систематично виконувала та виконує свої батьківські обов`язки по вихованню сина, [PERSON] , [INFO] та його матеріальному забезпеченню, твердженням про те, що відповідач з 2014 року ухиляється від будь-якої участі у вихованні сина, лікуванні, навчанні, організації побуту та дозвіллі, не цікавиться його життям та не спілкується з ним, позивач фактично вводить суд в оману. Після розлучення з позивачем та до серпня 2024 року включно відповідач постійно мала контакт із сином, проводила з ним час, спілкувалися, разом їздили на відпочинок тощо. Однак, починаючи з серпня 2024 року позивач став чинити суттєві перешкоди відповідачу у її участі у вихованні сина, заборонив останньому спілкуватися з відповідачем. Доказами того, що відповідач постійно приймала участь у вихованні сина, проводила з ним час є численні фотографії, зроблені відповідачем під час проводження часу разом із сином, які відповідач публікувала у своїх соцмережах. Вказані фотографії виготовлено/опубліковано в період з 02.09.2014 р. - 07.04.2024 р., чим спростовується твердження позивача про те, що відповідач понад десять років не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні, дозвіллі та не спілкується з ним. Представник відповідача вважає доказами факту підтримання відповідачем зв`язку із сином привітання останнього з днем народження в газеті «Миронівський край» від [INFO] , підтримання зв`язку із сином за допомогою месенджерів, вітання сина з днем народження у Telegram, відправлення коштів на особисту картку сина. Вважає, що характеристика [PERSON] ( [INFO] ), підписану директором закладу освіти Лесею Капустей та класним керівником Людмилою Бреус від 29.08.2024 р. та довідка, видана сімейним лікарем від 29.08.2024 р. не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки характеристика із закладу освіти видана на ліцеїста 11-А класу ОЗО «Миронівський академічний ліцей імені Т.Г. Шевченка [PERSON] [INFO] , однак у ній здебільшого надано характеристику не учню, а його батькам (позивачу та відповідачу). При цьому така характеристика є суб`єктивною та оціночною. Серед іншого, вказана характеристика містить відомості про те, що «Мати із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере.». Директор закладу освіти та класний керівник вказаною інформацією не можуть і не повинні володіти, згідно своїх посадових обов`язків, оскільки така інформація належить до сфери особистого приватного життя особи і не стосується освітнього процесу. Зазначення в характеристиці ліцеїста фактів про особисте сімейне життя, є явним перевищенням посадових обов`язків директора та класного керівника, що відповідно свідчить про недопустимість такого доказу в розумінні ч. 1 ст. 78 ЦПК України. Твердження в характеристиці про те, що відповідач ніколи не виходила на зв`язок із класним керівником не відповідає дійсності, оскільки відповідач брала участь у шкільному житті сина, зокрема, маючи професію макетника художніх макетів виготовляла стенди та стін - газети для навчального закладу де навчається син. Вказані факти можуть бути підтверджені свідками про виклик та допит яких буде заявлено в окремому клопотанні. Крім того, відповідач була присутньою на шкільних святах, зокрема «День знань» (1 вересня), що підтверджується відповідними фото доказами. Щодо довідки сімейного лікаря від 29.08.2024 р., представник відповідача, звертає увагу на те, що вона містить інформацію про те, що [PERSON] [INFO] перебуває на обліку у КНП «МРЦПМСД», однак будь-яких реквізитів вказаного закладу охорони здоров`я (підпису керівника закладу, печатки закладу, коду ЄДРПОУ, адреси тощо) вказана довідка не містить. Зазначення у вказаній довідці про те, що позивач звертався за медичною допомогою при захворюванні дитини, приводив його на профщеплення та профогляди не підтверджує того факту, що відповідач не виконувала своїх обов`язків щодо турботи про здоров`я сина. Крім того, позивачем не надано доказів того, що він повідомляв відповідача про хвороби сина, щоб відповідач мала можливість взяти участь у його лікуванні, чим додатково підтверджується факт вчинення позивачем перешкод в участі відповідача у житті дитини. Отже, вказана довідка сімейного лікаря від 29.08.2024 р. не може бути належним доказом у даній справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. У відповідь на адвокатський запит представника відповідача від 21.02.2025 р. листом№43 від 25.02.2025 р. КНП «Черкаська міська дитяча стоматологічна поліклініка» підтверджено факт лікування неповнолітнього пацієнта [PERSON] [INFO] за зверненням його матері [PERSON] [INFO] 03.11.2015 р. Відповідач зверталась до КНП «Черкаська міська дитяча стоматологічна поліклініка» за лікуванням для свого сина, [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією карти стоматологічного хворого, заведеної у вказаному закладі на звернення Відповідача. Вказаним спростовується твердження Позивача про те, що відповідач не брала участі в лікуванні сина. Тоді коли відповідачу були відомі факти необхідності медичної допомоги для її сина, вона вживала всіх можливих заходів щоб така допомога була надана. Представник відповідача стверджує, що відповідач виконувала та виконує свої обов`язки щодо матеріального забезпечення сина, оскільки на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.01.2017 р. у справі №711/6779/16-ц відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання сина. Твердження позивача про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів внаслідок чого станом на 26.08.2024 р. виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 49014,29 грн., що підтверджується довідкою №17157/26.21-43/120935 від 27.08.2024 р. не відповідає дійсності. Довідка №17157/26.21-43/120935 від 27.08.2024 р. містить інформацію про наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП №53863126 станом на 27.08.2024 р., проте до суду з позовом позивач звернувся 11.11.2024 р. (згідно дати на позовній заяві). У довідці №17157/26.21-43/120935 від 27.08.2024 р. зазначено, що вона дійсна протягом одного місяця з дня її видачі, тобто до 27.09.2024 р. Отже, вказана довідка не може належним доказом у даній справі, оскільки втратила чинність на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі. Відповідач у період з 12.08.2016 р. по 11.11.2021 р. була працевлаштована у ТОВ «МЕЙККІТ», де займала посаду макетника художніх макетів, що підтверджується відомостями з трудової книжки відповідача. З 11.01.2022 р. і по даний час відповідач має основне місце роботи в ПП «А.Р.Т» (код ЄДРПОУ: 32105572). Будучи офіційно працевлаштованою, маючи дохід у вигляді заробітної плати відповідач повідомляла виконавця про своє місце роботи та вимагала звертати стягнення на її заробітну плату. З цією метою відповідач зверталась до державного виконавця із заявами, від 28.08.2018р., в яких повідомляла про своє місце роботи на той момент, а саме ТОВ «Мейккіт». Заборгованість зі сплати аліментів станом на дату про яку вказує позивач, виникла не з вини відповідача, а першочергово з вини державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №53863126, який допускав протиправну бездіяльність щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника, вчиняв неправильний розрахунок заборгованості та не виконував обов`язку щодо щомісячного розрахунку заборгованості та повідомлення про нього сторонам виконавчого провадження. Факт відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів встановлено ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2024 р., залишеною без змін Постановою Черкаського апеляційного суду від 17.07.2024 р. по справі №711/6779/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені судом у справі №711/6779/16-ц, щодо відсутності вини відповідача у виникненні у неї заборгованості зі сплати аліментів станом на 2024 рік є преюдиційними та не підлягають доказуванню у справі, що розглядається. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що у період з 25.01.2019 р. по 10.11.2021 р. остання перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою №1 від 19.12.2023 р. За час перебування у вказаній відпустці відповідач не могла мати доходу та виконувати свої зобов`язання зі сплати аліментів. Однак, незважаючи на це, відповідач намагалася виконувати свої зобов`язання щодо матеріального забезпечення сина. Під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідач перераховувала кошти на утримання сина на особистий рахунок позивача із зазначенням призначення платежу «АЛІМЕНТИ». Вказане підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до постанови Державного виконавця ВП №53863126 від 27.11.2024 р. скасовано заходи примусового виконання у зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів та виключено відомості про відповідача з Єдиного реєстру боржників. Отже, станом на момент відкриття провадження у даній справі (22.01.2025 р.) у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Вказаним повністю спростовуються доводи позивача про те, що відповідач ухилялась від сплати аліментів та не брала жодної участі в матеріальному утриманні сина і підтверджується зворотнє, а саме, що відповідач виконувала та виконує свої обов`язки по матеріальному утриманню сина, а заборгованість зі сплати аліментів (яка на даний момент повністю погашена) виникла не з її вини. Представник відповідача стверджує, що відповідач любить свого сина та категорично заперечує проти вимоги позивача щодо позбавлення її батьківських прав відносно нього. Відповідач постійно бере участь у вихованні сина, надала суду відповідні докази. Крім того, відповідач зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради Обухівського району Київської області із заявою про встановлення порядку участі матері у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, що на думку представника відповідача, додатково підтверджує ціленаправлене прагнення відповідача брати участь у вихованні сина та свідчать про інтерес відповідача до дитини та додатково доводять про наявність щирого бажання брати участь у вихованні власного сина, що виключає можливість застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на висновок органу опіки та піклування Миронівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області №378 від 25.09.2024 р. Органом опіки та піклування зроблено висновок про те, що відповідач перестала виконувати свої батьківські обов`язки виключно на підставі характеристики ОЗО «Миронівський академічний ліцей ім. Т.Г. Шевченка» від 29.08.2024 р., довідки комунального некомерційного підприємства Миронівської міської ради «Миронівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 29.08.2024 р. та ствердженні, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання свого сина, що, на думку представника відповідача, не є належними доказами Представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є «особливо не придатною та явно не благополучною» для виконання ролі матері в житті своєї дитини, що і є тими виключними критеріями, які б могли бути підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення особи батьківських прав. Відповідач працевлаштована, за місцем роботи характеризується позитивно, алкоголем та наркотичними засобами не зловживає (довідка КНП «Лікарня інтенсивного лікування» Боярської міської ради» від 26.02.2025р.), до кримінальної відповідальності не притягувалась, заборгованості за аліментами станом на момент відкриття провадження у справі не мала. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених ним у позові обставин, і найголовніше, позивачем у позові не обґрунтовано, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача буде сприяти найкращому забезпеченню інтересів дитини і які права дитини буде порушено, якщо цього не зробити позивачем не доведено наявність виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме, винне нехтування відповідачем своїми обов`язками, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про зміну розміру аліментів, представник відповідача повідомляє наступне. На даний момент відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1598,00 грн. (50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку). Обґрунтовуючи вимогу про збільшення розміру аліментів та мотивуючи необхідність визначення їх розміру у твердій грошовій сумі позивач стверджує про те, що відповідач має нестабільний, мінливий дохід. Вказане не відповідає дійсності, оскільки позивач працевлаштована у ПП «А.Р.Т» та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Належних та допустимих доказів того, що позивач несе додаткові витрати на дитину у вигляді сплати за освітні послуги чи послуги тренера до позовної заяви не додано, що свідчить про недоведеність даного факту і відповідно відсутність підстав для задоволення такої позовної вимоги. Також позивачем не надано доказів, що він повідомляв відповідача про відвідування сином спортзалу та додаткових занять з англійської мови та необхідності несення витрат у зв`язку з цим. Обов`язки батьків по матеріальному утриманню дитини є рівними, однак позивач не надав суду доказів того, які витрати на утримання сина несе він особисто. За таких обставин, вимога позивача про збільшення розміру аліментів необґрунтована належними та допустимими доказами. На утриманні у відповідача перебуває малолітня донька, [PERSON] , [INFO] . Також, відповідач має непрацездатних батьків матір, [PERSON] (пенсіонер) та батька [PERSON] . Разом з тим, Відповідач не заперечує свого обов`язку брати участь в утриманні сина, [PERSON] , [INFO] , та погоджується сплачувати аліменти на його утримання до досягнення повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) на місяць. На виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 178 ЦПК України відповідач повідомляє суду про часткове визнання позовної вимоги про зміну розміру аліментів, а саме в частині збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі до 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Просить відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, [PERSON] [INFO] , уродженки м.Черкаси, відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , уродженця м. Миронівка Обухівського (колишнього Миронівського) району Київської області. Позовну вимогу про зміну розміру аліментів, встановленого рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.01.2017 року у справі №711/6779/16-ц просить задовольнити частково, а саме збільшити розмір аліментів на утримання сина - [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі до 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням суду у справі №371/1682/24 законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Фактичні обставини справи. Суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2014 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , який на момент розірвання шлюбу проживав з матір`ю. Згідно з розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації № 280 від 18.08.2015 року встановлено місце проживання малолітнього [PERSON] , разом з його батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 30.01.17 року стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, в твердій грошовій сумі в розмірі 750,00 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повнолітня, починаючи з 04 серпня 2016 року. 27.08.2024 Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції була видана довідка адвокату Одноволик Ірині Валеріївні в інтересах гр. [PERSON] , про те, що станом на 26.08.2024 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 49014,29 грн. В ухвалі від 16 травня 2024 року Придніпровським районним судом м. Черкаси встановлено, що наданими доказами доведено відсутність вини [PERSON] у виникненні заборгованості. Черкаський апеляційний суд в постанові від 17.07.2024 Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 травня 2024 року залишив без змін. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Миронівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] (додаток до рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради від 25.09.2024 року №378), доцільно позбавити [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , оскільки вона змінила місце проживання, перестала виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до свого сина, про що свідчить характеристика ОЗО «Миронівський академічний ліцей ім. Т.Г. Шевченка» від 29.08.2024 року, згідно якої мати із дитиною не спілкується, у вихованні дитини участі не приймає, не відвідує батьківські збори та не цікавиться шкільним життям сина та довідка Комунального некомерційного підприємства Миронівської міської ради «Миронівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 29.08.2024 року про те, що на планові щеплення та медичні огляди приводить дитину батько. Також вона має заборгованість зі сплати аліментів на утримання свого сина. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» - щодо [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ) відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, наявність незнятої чи не погашеної судимості, про розшук в реєстрі відсутні. Згідно характеристики від 25.02.2025 року, виданої за місцем роботи (ПП «А.Р.Т.») [PERSON] , останняа характеризується позитивно, адміністративних стягнень та зауважень за період роботи не було. У судовому засіданні було заслухано показання свідків [PERSON] та [PERSON] , яких було викликано за клопотанням представника позивача адвоката Одноволик І.О. Свідки зазначили, що вихованням та матеріальним утриманням дитини ( [PERSON] ) займаються батько [PERSON] та його дружина [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] у житті дитини, зокрема, у вихованні та лікуванні, участі не бере. Також у судовому засіданні надав пояснення [PERSON] , син позивач та відповідачки у справі, який надав пояснення, що його мати, на його думку, недостатньо брала участь у його житті, уважає, що батько, позивачу справі обгрунтовано звернувся до суду. Судом було також допитано у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , яких було викликано за клопотанням представника відповідача, адвоката Тимошенка Б.А. За показаннями свідків, мати дитини [PERSON] після розлучення з відповідачем постійно спілкувалася з сином. Періодично приїжджала до своєї матері в с. Карапиші та син також приїжджав до них. Вони їздили разом на відпочинок та вели переписку в месенджерах, при зустрічі та на свята мати давала кошти сину. Останнім часом позивач та його родина почали чинити перешкоди для спілкування відповідачу з сином. Проте відповідач хотіла б і надалі спілкуватись із сином. Норми права та мотиви суду. Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків з виховання, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, та зокрема, позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі документів, які стосуються справи. У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Також, судом враховано, що відповідач заперечила проти позбавлення її батьківських прав, бажає проводити та проводила час, приймала участь в його вихованні, про що свідчать надані її представником докази. Крім того, матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до відповідальності за невиконання батьківських прав відносно дитини, або жорстокого поводження з дитиною, ведення аморального способу життя, що негативно впливало би на інтереси дитини. За вказаних обставин, на переконання суду, такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини, є невиправданим та не відповідатиме інтересам дитини. Суд не вбачає однозначних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому необхідно відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги. Щодо вимоги позивача змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.01.2017 року у справі №711/6779/16-ц та стягувати з [PERSON] [INFO] , уродженки м. Черкаси, на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок), але не менше, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції ООН про права дитини). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 Сімейного кодексу України ). Утримувати дитину батьки зобов`язані до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними. (статті 180 - 181 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України). Також відповідно до статті 186 СК України платник аліментів може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі нецільового витрачання аліментів. Окрім зміни розміру, законодавство допускає зміну способу стягнення коштів. Так, згідно зі статтею 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У Постанові від 19.02.2025 у справі № 367/10126/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Згідно зі статтями 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3). Суд уважає, що зважаючи на те, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, оскільки [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, тобто, він досяг повноліття, відповідач не ухилялась від сплати аліментів та на даний момент не має заборгованості зі сплати аліментів, враховуючи матеріальне становище та наявність малолітньої доньки та непрацездатних батьків на утриманні у відповідача у задоволенні позовних вимог, щодо зміни розміру аліментів слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed