Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказав, що 21.10.1989 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого мають двох повнолітніх синів. Однак, спільне життя не складається, відповідачка не приділяє належної уваги своїй сім`ї, тому сторони проживають окремо, а шлюб існує формально. За таких обставин просить розірвати даний шлюб та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді від 29.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи у визначеному чинним законодавством порядку. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.10.1989 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Інших письмових доказів стосовно спірних правовідносин матеріали справи не містять. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, неявку відповідача суд розцінює як небажання зберегти сім`ю, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу подружжя суперечить інтересам позивача, у зв`язку із чим підлягає розірванню. За ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. Однак, суд приходить до висновку, що зазначення у прохальній частині позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір (Постанова КАС ВС від 26.06.2023 року №160/16902/20). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Разом з цим, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved