Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

06 травня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом з дитинства, а [PERSON] являється його законним представником (опікуном). Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачкою не склалось через подружню зраду відповідачки, через це між подружжям стали виникати суперечки, що негативно впливає як на сторони, так і на дітей. Сімейні стосунки припинені. Позивач наполягає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на розірванні шлюбу, повідомив, що за строк, наданий судом для примирення, сторони не помирились. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, підтвердила, що сторони не примирились. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції актовим записом № 147, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 жовтня 2007 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких додані до матеріалів справи. Позивач у судовому засіданні повідомив, що сімейні стосунки між сторонами припинені та на протязі тривалого часу не поновлювались. Відповідачка жодних заперечень проти вказаних обставин суду не подала. Також, судом встановлено, що підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, що у судовому засіданні підтвердив позивач, проти чого не заперечувала відповідачка. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивач не має, посилається на ті обставини, що сторони мають несумісні характери та різні погляди на життя, що призвело до припинення спільного проживання, проти чого не заперечувала відповідачка. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи на відсутність будь-яких підстав для примирення сторін, на те, що подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію сторін про необхідність розірвання шлюбних відносин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх неповнолітніх дітей.

Outcome: approved