Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

У березні 2025р. позивач АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 26_065 від 27 квітня 2021р. (далі по тексту - кредитний договір) в розмірі 646066,06 грн. (далі по тексту - вимога № 1); - звернути стягнення на майно, передане в заставу, відповідно до договору застави майна № 28 від 27 квітня 2021р., а саме: транспортний засіб марки «Peugeot», модель 2008, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску - 2021, колір - оранжевий, д.н.з. [NUMBER] , що належить відповідачці, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 23 квітня 2021р. ТСЦ 8046 та договору купівлі-продажу № П-2104С1-КФ-165019 від 13 квітня 2021р. на користь позивача, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 646066,06 грн., з яких: борг за кредитом в сумі 606896,75 грн., проценти за користування кредитом в сумі 39169,31 грн., шляхом реалізації предмета застави на електронних торгах, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, що має бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 квітня 2021р. між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 753201,0 грн., строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26 квітня 2026р., на придбання транспортного засобу з відсотковою ставкою 6,99 % річних. Позичальник зобов`язувався сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтентних платежів (щомісячний платіж) в терміни та сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком до договору. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між банком і позичальником було укладено договір застави транспортного засобу № 28 (далі по тексту - договір застави), відповідно до якого відповідачка передала позивачу в заставу вищезазначений автомобіль марки «Peugeot», модель 2008, д.н.з. [NUMBER] . Банк надав позичальнику кредитні кошти згідно з умовами договору, проте, в порушення своїх зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків за користування ним не виконує, внаслідок чого станом на 27 лютого 2025р. утворилась заборгованість у відповідачки по кредитному договору перед позивачем в загальному розмірі 646066,06 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, і призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 10 березня 2026р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача, в якій сторона повідомляла, що після відкриття провадження по справі, відповідачкою було сплачено частково суму заборгованості, та станом на 10 березня 2026р. сума заборгованості становить 596066,06 грн., з яких: 556896,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39169,31 грн. - заборгованість по процентам. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові просив суд позов задовольнити, наголошуючи про часткову сплату заборгованості за кредитним договором відповідачкою; не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , про час та місце розгляду справи оповіщалася, в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк, відзив на позов до суду не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 27 квітня 2021р. між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 753201,0 грн., строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26 квітня 2026р., на придбання транспортного засобу з відсотковою ставкою 6,99 % річних. Позичальник зобов`язувався сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтентних платежів (щомісячний платіж) в терміни та сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком до договору. Судом встановлено, що на виконання п. 3.2.1 кредитного договору, позивач, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок продавця ТОВ «Ілта» здійснив перерахунок грошових коштів у сумі в розмірі 753201,0 грн. для придбання відповідачкою автомобіля марки «Peugeot», модель 2008, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску - 2021, колір - оранжевий, д.н.з. [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу № П-2104С1-КФ-165019 від 13 квітня 2021р. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між сторонами 27 квітня 2021р. було укладено договір застави, предметом застави за цим договором є рухоме майно - транспортний засіб марки «Peugeot», модель 2008, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску - 2021, колір - оранжевий, д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 23 квітня 2021р. ТСЦ 8046. Договірна вартість застави за погодженням сторін складає 836890,0 грн. (п. 2.6 договору застави). Відповідно до пункту 7.1 договору застави, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених кредитним договором, цим договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені кредитним договором. Заставодавець не поверне (повністю або частково) заставодержателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобов`язання, а також у разі відкриття господарським судом щодо заставодавця провадження у справі про неплатоспроможність, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь - яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані заставодавцем у відповідності з цим договором, виявляться недійсними. З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2024р. позивач надіслав відповідачці вимогу від 22 жовтня 2024р. за № 55/5.1-02/130853/2024 про дострокове повернення кредиту, а також надіслав на адресу відповідачки повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та початок судового провадження за кредитним договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд встановив, що відповідачка не належним чином виконувала умови вищевказаного кредитного договору, внаслідок чого перед позивачем станом на день розгляду справи в суді у неї утворилася заборгованість за кредитним договором, у загальному розмірі 596066,06 грн., що складається з: тіла кредиту - 556896,75 грн.; процентів - 39169,31 грн. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 цієї статті , заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 346 ЦК України визначено, що однією з підстав припинення права власності визначено звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про заставу», реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-10цс13 від 06 березня 2013р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи часткове погашення заборгованості за кредитним договором стороною відповідача, після відкриття провадження по справі, а саме слід стягнути з відповідачки на корись позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 596066,06 грн., та в рахунок погашення зазначеної суми заборгованості слід звернути стягнення на предмет застави, шляхом реалізації предмета застави на електронних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, що має бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9690,99 грн.

Outcome: partial