Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами по [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що позивач не може оформити право власності на будинок, з причини відсутності належних правовстановлюючих документів, які немає змоги відновити оскільки оригінали втрачені та відновити їх не можливо. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав відзив згідно якого позовні вимоги визнав. У відповідності до частини третьої статті 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами по [ADDRESS] . Вказаний будинок позивач придбав у 1992 році в ПМК-8. Правовстановлюючий документ на будинок втрачений, ним вживалися всі можливі заходи щодо відновлення документів на будинок, однак вони виявились безрезультатними. Так, згідно наявних документів позивачу дозволено купити в особисту власність житловий будинок розташований по [ADDRESS] , який раніше належав Високопільській госпрозрахунковій конторі в якій він працював, контора в 1992 році була реорганізована в ПМК-8, що підтверджується записом у трудовій книзі [PERSON] . Станом на зараз ПМК- 8 ліквідовано, тому у відповідача немає можливості оформити будинок в нотаріальному порядку. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою [ADDRESS] власником зазначено- [PERSON] , також згідно довідки про реєстрацію місця проживання №1854 від 11.10.2021 р. та витягу з реєстру територіальної громади №2024/000830514 від 25.01.2024 року про реєстрацію місця проживання позивача зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою свого постійного місця проживання з 27.10.1992 року. Позивач дійсно тривалий час (понад 30 років) проживає у зазначеному будинку та відкрито користується ним. Даний факт підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання та Витягом з реєстру територіальної громади, згідно з якими [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 27.10.1992 року. Згідно з даними комунального підприємства «Херсонське БТІ» Херсонської обласної ради, будинок був зареєстрований за Високопільською госпрозрахунковою конторою (договір купівлі-продажу від 03.08.1991 р.), яка була реорганізована в ПМК-8. Оскільки на сьогодні ПМК-8 ліквідовано, а правовстановлюючі документи втрачені. На даний час домоволодіння внесено до Погосподарської книги № 13 за 20242029 роки (номер погосподарського обліку 05-1228-1), де головою домогосподарства значиться [PERSON] . Відсутність записів за період з 1992 по 2023 роки зумовлена тим, що Високопілля мало статус селища міського типу (смт), де ведення погосподарського обліку не передбачалося законодавством. Облік було розпочато лише у 2024 році після набуття чинності Законом України № 3285-IX «Про порядок вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України». Також за Позивачем обліковується земельна ділянка площею 0,15 га за вказаною адресою (згідно довідки Високопільської селищної ради від 09.08.2023 р. №2262). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не перебуває на балансі селищної ради та не відноситься до комунальної власності. Будь-які претензії третіх осіб на дане майно Відповідачу не відомі. Враховуючи вимоги ст. 392 ЦК України та факт, що [PERSON] відкрито та безперервно володіє майном понад 30 років (з 1992 року), а юридична особа-продавець ліквідована. Позивач позбавлений можливості вирішити питання по відновленню правовстановлюючого документа в позасудовому порядку, у той час як житловий будинок з будівлями і спорудами був придбаний на законних підставах, нікому іншому не проданий, не передарований, заборони на відчуження (арешти) зазначеного об`єкту нерухомості відсутні, зазначений об`єкт нерухомості не перебуває в іпотеці. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності на вказаний будинок. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і органу, який не визнаючи права позивача на вказане майно діяв відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved