Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 8200,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та та [PERSON] 22.05.2024 укладено Кредитний договір (оферти) № 22.05.2024-100000141. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 2500 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 22.05.2024, строком на 112 днів .Відповідно до умов кредитного договору № 22.05.2024-100000141 від 22.05.2024 Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 22/05/2024; сума Кредиту: 2500 грн. 00 коп; дата повернення (виплати) кредиту - 10.09.2024. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. [PERSON] 22.05.2024 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 2500 грн., а отже акцептовано умови Договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного № 22.05.2024-100000141 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідно до Договору від 22.05.2024 та квитанції про перерахунок коштів ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 10.09.2024, утворилась заборгованість у розмірі 8200 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2500 грн., по процентам в розмірі 4200 грн., комісія 250,00 грн. та неустойка 1 250,00 грн. чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».У зв`язку з наведеним вище, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором № 22.05.2024-100000141 від 22.05.2024 в сумі 8200,00 грн та сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач був належним чином повідомлений про місце і час судового засідання. В прохальній частині позовної заяви зазначив, що розгляд справи проводити без участі представника ТОВ «Споживчий центр», а також, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання, які відбулися 05.02.2026, 11.03.2026, не з`явився. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судових повісток за місцем його реєстрації, які повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву, як і клопотання, до суду не надходили, причини неявки відповідач не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення складено 17.03.2026, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 11.03.2026, датою ухвалення даного рішення є саме 17.03.2026 в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, які, в зв`язку з розглядом та формуванням судової справи у змішаній формі, зберігаються в централізованому файловому сховищі Автоматизованої системи документообігу суду, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 22.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22.05.2024-10000141 за допомогою електронних засобів та підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який було відправлено електронним повідомленням на номер телефону [PERSON] . Підписання аналогом цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора здійснювалося на веб-сайті кредитодавця https://sgroshi.com.ua/ua відповідно до умов та в порядку, передбаченому п. 1.10, 2.2.-2.3. Кредитного договору. Згідно п. 2.2 Кредитного договору №22.05.2024-10000141 електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору, розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.7 Кредитного договору №22.05.2024-10000141 умови щодо дати видачі кредиту, суми кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом та графік платежів встановлюються в Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору №22.05.2024-10000141 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74XX-XXXX-7091, зазначеного в заявці. Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця (п.4.3 Кредитного договору). Пунктом 4.4 Кредитного договору №22.05.2024-10000141 передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, надання кредиту включно до дати його фактичного повернення, а також визначено умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, які нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно, а у разі дострокового повного повернення коштів, позичальник сплачує проценти за період фактичного користування кредитом. Невід`ємними частиною Кредитного договору №22.05.2024-10000141 є Заявка Кредитного договору №22.05.2024-10000141 від 22.05.2024, яка підписана позичальником (відповідачем) та у якій відображені графік платежів, основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту та інші умови, а також контактні дані Позичальника для взаємодії з Кредитним договором, що є Додатком до договору. В п. 14.1 Кредитного договору №22.05.2024-10000141 зазначено, що Інформація про ТОВ «Споживчий центр» внесена до Реєстру (переліку) надавачів фінансових або супровідних послуг, безстрокова ліцензія, видана/переоформлена НБУ 07.03.2024. Відповідно до п. 1, 2, 3, 4 Заявки встановлено, що кредит надається 22.05.2024 у сумі 2500,00 грн строком на 112 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 10.09.2024. Відповідно до п. 5 заявки встановлено, що за користування Кредитом встановлена фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит і не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% та застосовується протягом усього строку, на який надається кредит (п.6 Заявки). З Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) Кредитного договору №22.05.2024-10000141, підписаної позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, яка підписується одночасно та є складовою Заявки від 22.05.2024, вбачається, що відповідачем прийняті умови надання, користування та повернення кредиту за Кредитним договором №22.05.2024-10000141. Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору №22.05.2024-10000141 цей договір набуває чинності з дати отримання Кредитодавцем в інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації в інформаційній системі Кредитодавця та діє протягом одного року. Судом встановлено, що [PERSON] , з яким укладено Кредитний договір №22.05.2024-10000141, ідентифікований ТОВ «Споживчий центр», а укладений договір акцептований (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор E995, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 22.05.2024, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 0686884788. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало кредит шляхом перерахуванням 22.05.2024 кредитних коштів на картковий рахунок 5168-74XX-XXXX-709 1відповідача в сумі 2500,00 грн, що підтверджується квитанцією №2465479210 від 22.05.2024, призначення платежу: видача за договором кредиту №22.05.2024-100000141 . При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, шо підписується в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: вчинення дій, шо вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІV). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Підписавши Кредитний договір №22.05.2024-100000141, відповідач підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови договору цілком зрозумів та приймав їх. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру ТОВ «Споживчий центр» надав до суду довідку-розрахунок про стан заборгованості за Кредитним договором №22.05.2024-100000141, з якої вбачається, що у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту, відсотками, комісією та неустойкою. Із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом виникла по тілу кредиту в розмірі 2500,00 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 4200,00 грн, комісії за надання кредиту в розмірі 250,00 грн та неустойки в розмірі 1250,00 грн. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» в установленому законом порядку був укладений Кредитний договір №22.05.2024-100000141 від 22.05.2024 в електронній формі про надання споживчого кредиту, оскільки договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е995», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір про споживчий кредит. Також, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Кредитним договором №22.05.2024-100000141 виконав у повному обсязі: надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором, що підтверджується квитанцією №2465479210 від 22.05.2024, з якої вбачається що ТОВ «Споживчий центр» перерахувало на банківську картку позичальника [NUMBER] кошти 22.05.2024 о 03:16 на суму 2500,00 грн, призначення платежу: Видача за договором кредиту №22.05.2024-100000141. Натомість відповідач, всупереч умовам договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за Кредитним договором №22.05.2024-100000141 проценти за користування кредитними коштами протягом 112 днів у розмірі 4500 грн. 00коп. (2500,00 грн *112 днів*1,5% ) Заборгованість за відсотками згідно з розрахунком заборгованості розрахована згідно встановленої п. 1.2 договору №22.05.2024-100000141 від 22.05.2024 процентної ставки розмірі 1,5% та становить 4200,00 грн. Суд не приймає розраховану суму заборгованості оскільки, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п.17 розділу ІХ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності 24.12.2023, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, законом визначено, що до 22.04.2024 включно денна процентна ставка не може перевищувати 2,5%, з 23.04.2024 по 20.08.2024 1,5%, з 21.08.2024 по 27.11.2024 -1%. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зазначення в Договорі №22.05.2024-100000141 від 22.05.2024 розміру денної процентної ставки 1.5% та розрахунку заборгованості за користування кредитними коштами в період з 22.05.2024 по 10.09.2024 не відповідають приписам Закону України «Про споживче кредитування». У цій справі суд встановив, що кредитний договір укладений 22.05.2024, вже за чинності Закону України № 3498-IX. Денна процентна ставка впродовж всього строку кредитування становила 1,5 %, тобто і після 20.08.2024. Нарахування процентів на тіло кредиту за процентною ставкою 1,5 % після 20.08.2024 року призводить до виходу за межі максимальної денної процентної ставки, передбаченої пунктом 17 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року та ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". Суд зазначає, що стягнення процентів за користуванням кредитом в період з 22.05.2024 по 10.09.2024 в заявленому позивачем розмірі, суперечить Закону України «Про споживче кредитування» так як вони нараховані за процентною ставкою, при застосуванні якої денна процентна ставка виходить за межі максимальної ставки передбаченої пунктом 17 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023року та ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". Згідно з розрахунком заборгованості за Договором про надання кредиту №22.05.2024-100000141 від 22.05.2024 сума кредиту сума кредиту є незмінною та становить- 2500,00 грн. Разом з тим максимальний розмір денної процентної ставки з 20.08.2024 не може перевищувати 1,0%. Відповідно за період з 22.05.2024 по 20.08.2024 стягненню підлягають проценти за користування тілом кредиту, з застосуванням денної процентної ставки 1,5% за 91 день в сумі 3412,50(2500,00(тіло кредиту) *1,5 %*91 день), а за період з 21.08.2024 по 10.09.2024 стягненню підлягають проценти за користування тілом кредиту, з застосуванням денної процентної ставки 1,0% за 21 день в сумі 525,00 грн. (2500,00(тіло кредиту) *1,0 %*21 день). Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування тілом кредиту, в розмірі 3937,50 грн. Враховуючи, наведені розрахунки, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6437,50 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2500,00 грн та заборгованості по нарахованих процентах в розмірі 3937,50 грн. Щодо вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, то суд враховує наступне. Відповідно до умов кредитного договору №22.05.2024-100000141 від 22.05.2024, комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 10% від суми кредиту та дорівнює 250,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Надання кредитних коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором є обов`язком кредитодавця і не має обумовлюватися будь-якою оплатою, оскільки це суперечить ст. 1054 ЦК України. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Враховуючи зазначене вище, стягнення плати за комісію у розмірі 250,00 грн за кредитним договором №22.05.2024-100000141 від 22.05.2024, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також п. 13 Заявки Кредитного договору №22.05.2024-100000141 від 22.05.2024 передбачено, що за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконаного зобов`язання, нараховується неустойка в розмірі 25 грн 00 коп. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні запроваджено воєнний стан, який на теперішній час продовжено Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № СЦ00001084 від 13.01.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422.40 гривень. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1901,72 грн, виходячи з такого розрахунку: 6437,50 грн грн (розмір задоволених позовних вимог)/8200,00 грн (розмір заявлених позовних вимог) х 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору).

Outcome: partial