Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача Романенко Михайло Едуардович звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 26.12.2021 між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем укладений кредитний договір № 784440, згідно якого їй надано кредит в сумі 15 046 грн, зі сплатою процентів. 28.08.2023 року згідно умов Договору факторингу № 2808-23 від ТОВ «Слон кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 784440 від 26.12.2021 на користь ТОВ «Діджи фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуто право вимоги до Відповідача. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, тому представник позивача звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором заборгованість в сумі 25 791,02 грн, в тому числі заборгованість за тілом кредиту в сумі 11 374,72 грн, 14 416,30 грн - заборгованість зі сплати процентів, а також судові витрати в сумі 8 422,40 грн, в тому числі витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та 6 000 грн - витрати на надання професійної правничої допомоги. Відповідачем заяви по суті справи не надано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 по справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до платіжних доручень, договору, розрахунку, витягу з додатку до договору факторингу, досліджених в судовому засіданні, встановлено що 28.08.2023 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2808-23, відповідно до змісту якого право грошової вимоги за кредитним договором № 784440 від 26.12.2021 в сумі 25 791,02 грн перейшло до ТОВ «Діджи фінанс». Так, ТОВ «Діджи фінанс» є юридичною особою, основним предметом діяльності якого є надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). З договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, додаткової угоди № 784440 від 30.05.2025, свідоцтва, виписки, досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом ТОВ «Діджи фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості між адвокатом Лівак Іванною Миколаївною та позивачем ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір, яким врегулювано об`єм, порядок надання, вартість правової допомоги. З опису, акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 30.05.2025, досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивач ТОВ «Діджи фінанс» отримав від адвоката Лівак І.М. послуги у виді правової допомоги на суму 6 000 грн. З анкети-заяви, договору, графіку, платіжного доручення досліджених в судовому засіданні, вбачається, що 26.12.2021 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 784440, згідно якого первісний кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 15 046 грн, зі сплатою процентів. Разом з тим, грошові кошти, відповідно до платіжної інструкції № 13855 від 26.12.2021, банк платника АТ КБ «Приватбанк», перераховано від ТОВ «Слон кредит» на рахунок [NUMBER] , належний ТОВ «Лейблтех» в АБ «Кліринговий дім», призначення платежу «Перерахування коштiв за POS-Кредит № 784440 від 26.12.2021р. Кожухар Крiстiна Василiвна iпн. [NUMBER] ». Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 784440 від 01.08.2025, надавач платіжних послуг ПуАТ «КБ «Акордбанк». Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок відступлення права вимоги (договорів факторингу). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування у цій справі є факт укладення кредитних договорів, а також що є визначальним для виникнення зобов`язання - факт реального надання (передачі) грошових коштів відповідачу. Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, надав копію договору про надання споживчого кредиту, підписаного із використанням електронного підпису. Разом з тим, суд наголошує, що факт підписання договору в електронній формі фіксує лише досягнення згоди щодо його умов, проте не є доказом виконання кредитодавцем обов`язку з передачі коштів. Доказами перерахування коштів у безготівковій формі на рахунок позичальника є платіжні інструкції, меморіальні ордери або виписки з банківського рахунку тощо. Проте, у матеріалах справи відсутні платіжні документи, які б підтверджували перерахунок грошових коштів первісного кредитора та їх зарахування на банківський рахунок (картку) відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 784440 від 26.12.2021. Оцінюючи докази надання кредитних коштів, суд зазначає, що у позовній заяві (абз. 7 ст. 5) представник позивача вказує на те, що відповідачу були перераховані кредитні кошти саме на її картковий рахунок у сумі 15 046,00 грн. Проте, досліджена в судовому засіданні платіжна інструкція № 13855 від 26.12.2021 повністю спростовує це твердження позивача, оскільки згідно з її змістом кошти були перераховані не відповідачу на картку, а сторонній юридичній особі ТОВ «Лейблтех» за «POS-Кредит». Враховуючи приписи ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з принципом диспозитивності, саме на позивача покладено обов`язок чітко визначити обставини справи та надати докази на їх підтвердження. Суд не може перебирати на себе роль ініціатора процесу та самостійно відшукувати інші обставини чи правові підстави надання коштів (наприклад, виконання зобов`язання перед третіми особами), на які позивач у позові не посилався. Оскільки позивач обґрунтовував позов фактом перерахування коштів безпосередньо відповідачу на картку, а наданий ним доказ свідчить про перерахування коштів іншій особі, суд дійшов висновку, що викладена у позові обставина щодо способу надання кредиту є недоведеною. За умови такої суперечності між текстом позовної заяви та наданим платіжним документом, суд не має підстав вважати доведеним факт реального отримання коштів відповідачем у будь-який інший спосіб. Позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Лейблтех» отримало ці кошти саме в інтересах [PERSON] , або що остання дійсно отримала товар, зазначений у призначенні платежу. Також суд не бере до уваги розрахунок заборгованості як доказ отримання кредиту, оскільки цей документ є лише відображенням внутрішнього обліку позивача. Він не може замінити первинний платіжний документ, який би підтверджував факт виникнення реального боргового зобов`язання. Таким чином, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд не вправі змінювати підставу позову або самостійно формулювати інші обставини, суд дійшов висновку про відсутність доведення обставини надання кредитних коштів відповідачу. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а саме не доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за вказаним кредитним договором та утворення заборгованості у неї перед первісним кредитором, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог позивача, витрати понесені позивачем зі сплати судового збору слід покласти на позивача. Витрати на професійну правничу допомогу Позивачем при зверненні до суду зазначено про витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed