Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренка Є.С., із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу, та разом з цим, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси заяви [PERSON] про встановлення факту були повернуті заявнику з різних підстав. В подальшому, [PERSON] , звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про встановлення факту. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2022 року (справа № 495/7963/22) заяву [PERSON] задоволено. Не погодившись з рішенням суду Одеська міська рада, звернулась Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою. Таким чином, наразі існує спір про право власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки Одеська міська рада вважає це майно відумерлою спадщиною. На підставі викладеного представник позивача просить: визнати спадщину відумерлою, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, скасувати рішення про державну реєстрацію, витребувати майно з незаконного володіння, стягнути безпідставно набуті грошові кошти. Ухвалою Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси від 21.08.2023 року позовну заяву Одеської міської ради прийнято до розгляду та призначено слухання справи за правилами загального позовного провадження. Також, ухвалами суду від 21.08.2023 року було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення дій та клопотання про витребування доказів. На виконання ухвали про витребування доказів, на адресу суду 07.09.2023 року (вх. № 25180) надійшла копія спадкової справи до майна померлої [PERSON] (т.1, а.с.119-181). На адресу суду 19.10.2023 року (вх. № 30237) надійшла зустрічна позовна заява, за підписом представника [PERSON] адвоката Розенбойм Ю.О. Також, разом з зустрічним позовом представником надано відзив на позовну заяву та клопотання про виклик та допит свідків. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача Одеської міської ради Сірак Вадима Вікторовича про зупинення провадження у справі. В подальшому, ухвалою суду від 10 вересня 2024 року поновлено провадження у справі за позовною Одеської міської ради до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Одеської міської ради до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, стягнення безпідставно набутих грошових коштів, зустрічну позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з липня 2016 року по 06 вересня 2021 року за адресою: [ADDRESS] . Об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. (т. 1 а.с.227-228). В подальшому, 14.01.2024 року (вх. № 1081) за підписом представника позивача за зустрічним позовом адвоката Розенбойм Ю.О. надійшло клопотання про приєднання доказів (т. 2, а.с.5-30). Також, 14.01.2025 року (вх. № 1085) за підписом представника позивача за зустрічним позовом адвоката Розенбойм Ю.О. надійшло клопотання про витребування доказів. В подальшому, 25.02.2025 року (вх. № 6434) надійшло клопотання про приєднання доказів (т.2, а.с.44-56). На адресу суду 26.02.2025 року (вх. № 6721) за підписом представника позивача Одеської міської ради Сірака В. надійшли письмові пояснення (а.с.58-66 том №2). Ухвалою суду від 26.02.2025 року задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Розенбойм Ю.О. про витребування доказів (а.с.69 том №2). На виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду надійшла відповідь (а.с.72-80 том №2). В подальшому, 02.07.2025 року (під час розгляду справи) за підписом представника [PERSON] адвоката Розенбойм Ю.О. надійшли письмові пояснення з наданням кольорових фото на підтвердження обставин викладених у зустрічному позові (а.с.86-102 том №2). Ухвалою суду від 02 липня 2025 року підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, стягнення безпідставно набутих грошових коштів, зустрічним позовом [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з липня 2016 року по 06 вересня 2021 року за адресою: [ADDRESS] закрито. Призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.105 том №2). В судовому засіданні представник позивача Одеської міської ради Корнійчук Микола Миколайович позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою підтримав в повному обсязі, зазначив, що позивач за зустрічним позовом не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю, надані фото лише підтверджують факт того, що померла та позивач працювали разом, здійснення поховання та витрати на поховання не підтверджують факту спільного проживання. Просив позов Одеської міської ради задовольнити в повному обсязі а зустрічний позов залишити без задоволення. Представника відповідача та позивача за зустрічним позовом адвокат Розенбойм Юрій Олександрович зазначив, що відповідач первісний позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Зазначив, що повністю підтримує зустрічний позов та просить його задовольнити, просив врахувати, що Одеська міська рада помилково надає оцінку доказам окремо, а не в сукупності, зазначив, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт спільного проживання зі спадкодавцем, а відтак зустрічний позов підлягає задоволенню. Заслухавши представників сторін, які підтримали власні позовні вимоги, та просили відповідно відмовити в задоволені протилежних, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтримку та спростування позовних вимоги в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Щодо первісного позову Одеської міської ради до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] , та грошові кошти, що знаходяться на рахунку в ОТ «Державний ощадний Банк України» в розмірі: 40 396, 36 гривень. Спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Відповідач зверталась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренка Є.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та в подальшому здійснила дії щодо підтвердження свого права на спадкування у судовому порядку, маючи при цьому відповідний майновий інтерес. Так, судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2022 року заяву [PERSON] , заінтересована особа ЖБК «Ленінський-27» про встановлення факту, що має юридичне значення було задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з липня 2016 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.54-57 том №1). Встановлено, що 07.04.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. видано Свідоцтво про право власності на спадщину за законом спадкоємцем до майна [PERSON] 1980 р.н., яка померла [INFO] , є [PERSON] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з: грошових вкладів в національній валюті, що знаходяться у філії Одеське обласне управління АТ «Державний Ощадний Банк України» сума залишку на рахунку 40 396, 36 гривень, квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т. 1, а.с.62-63). Також, судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 16.05.2024 року (справа №495/7963/22) апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2022 року скасовано. Заяву [PERSON] , заінтересована особа ЖБК «Ленінський-27» про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду (а.с.216-219 том №1). Отже, з огляду на досліджені докази, судом встановлено, що спадкоємців після смерті [PERSON] не має, із заявою про прийняття спадщини звернулась лише [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 2ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Розгляд справ про визнання спадщини відумерлою врегульовано Главою9 Розділу ІV ЦПК України. Відповідно до ст.338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Розглядаючи відповідну заяву та визнаючи спадщину відумерлою, суд констатує сам лише юридичний факт відсутності спадкоємців, а також сплив строку, встановленого ЦК для прийняття спадщини, що у відповідності до вимог закону є підставою для подальшого переходу такої спадщини у власність територіальної громади. Відповідно до змісту ч. 1ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Так, Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у цивільній справі № 753/11965/19 дійшов висновку, що оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а щодо нерухомого майна за його місцезнаходженням. Разом з цим, судом встановлено, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] звернулась [PERSON] , яка зазначила, що приймає спадкове майно де б воно не було та з чого б воно не складалось. Згідно матеріалів спадкової справи встановлено, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа відповіді АТ «Державний ощадний банк України» на рахунку залишок коштів 40 396, 36 гривень (а.с.119-201 том№1). Не погоджуючись з позовними вимогами про визнання спадщини відумерлою, представником відповідача адвокатом Розенбойм Ю.О. подано відзив на позовну заяву. Відповідно до поданого відзиву представник зазначає, що Одеська міська рада жодним чином не спростовує того факту, що [PERSON] на протязі останніх 5 років проживала однією сім`єю зі померлою та вела з нею спільне господарство, допомагала в побуті та вела з нею спільне господарство, купувала продукти, здійснювала її поховання. З урахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позову Одеської міської ради. Щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з липня 2016 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] . 17.11.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець 4 черги. Звернення з вказаною заявою було обумовлено тим, що [PERSON] протягом більше ніж 5 років проживала разом зі спадкодавцем. На підставі поданої заяви приватним нотаріусом було заведено спадкову справу і одночасно було повідомлено про не можливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю. На підтвердження факту проживання однією сім`єю представником надані наступні докази: Згідно довідки за підписом Генерального директора «Харизма-М» на адвокатський запит від 03.11.2023 року повідомлено, що в період з січня 2015 року по лютий 2021 до даної установи неодноразово звертались [PERSON] та [PERSON] за отриманням консультативної медичної допомоги. Адресою фактичного місця проживання [PERSON] та [PERSON] зазначили, [ADDRESS] (а.с.9 том №2). Згідно Договору-замовлення на організацію поховання та проведення поховання №074876 [PERSON] замовила організацію та проведення поховання померлого облаштування місця поховання [PERSON] . Загальна сума договору-замовлення складає 1060, 20 гривень (а.с.10-11;12-15том №2). Згідно лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] 1980 року померла [INFO] , смерть настала вдома. Причина смерті кардіоміопатія (а.с.16 том №2). Щодо ведення спільного побуту надано: накладну від 07.06.2017 року замовник [PERSON] адреса: [ADDRESS] найменування товару: бойлер, тумба загальна вартість 12 040 гривень (а.с.17). лист відповідь на адвокатський запит від 21.02.2025 року за підписом Голови правлення ЖБК «Ленінський-27» Захаренко С.М. згідно якого зазначено, що [PERSON] дійсно проживала без реєстрації в квартирі [ADDRESS] спільно з [PERSON] . [PERSON] часто хворіла, тому господарськими справа займалась [PERSON] наприклад: в грудні 2015 року [PERSON] зверталась до ЖБК з питань залиття квартири, за заявою щодо залиття квартири було проведено огляд речей, належних [PERSON] було складено акт про залиття. Спір між сусідами було врегульовано самостійно. В жовтні 2018 року [PERSON] провела заміну та опломбування лічильника холодної води. В серпні 2020 року проводився ремонт із заміни труб холодної води, [PERSON] зверталась до ЖБК з прохання перекрити стояк подачі холодної води на квартиру [ADDRESS] . Надано Акт № 64 від 24.10.2018 року щодо квартири [ADDRESS] щодо розпломбування та опломбування заміну лічильника холодної води, Акт підписано [PERSON] та [PERSON] . Копію заяви про надання акту щодо затоплення квартири 06.12.2015 року за підписом [PERSON] . Акт від 07.12.2015 року про затоплення квартири за підписом [PERSON] , сантехніка [PERSON] , проживаючої в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та проживаючого в квартирі [ADDRESS] [PERSON] . Заяву від 14.08.2020 року від імені [PERSON] щодо перекриття води з підстав заміни труб від 14.08.2020 року Накладну від 12.06.2016 року на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на суму 1995 грн (а.с.51-56 том №2). Також, судом досліджуються медичні картки надані Стоматологічною клінікою «Харізма-М» (т.2, а.с.73-80), згідно яких встановлено, що медична картки відносно [PERSON] де адреса зазначена: [ADDRESS] (дата заповнення 03.10.2015 року). Амбулаторна медична картка на [PERSON] заповнена 21.12.2019 року також за вищевказаною адресою. Щодо [PERSON] медична картка заповнена за адресою: [ADDRESS] , дата заповнення 19.10.2020 року, останній огляд було проведено 30.07.2021 року. На аркушах справи 94-102 том 2 позивачем надано фотографії на яких зображені [PERSON] та [PERSON] у різні періоди часу. Заперечуючи позовні вимоги щодо факту проживання однією сім`єю представник Одеської міської ради зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо сумісного проживання зі спадкодавцем. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2025 року № 414896818 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.05.2009 року, а також свідоцтва про право власності від 30.01.2003 року виданого Управління житлово-комунального господарства виконакому ОМР є власником 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Докази надані позивачем на підтвердження факту спільного проживання є не такими, що підтверджують даний факт. Представник зазначає, що фотографії не підтверджують факт проживання, та не можуть бути визначальними, копія договору-замовлення поховання та довідка про отримання праху не доводять факту спільного проживання та ведення спільного господарства, а лише свідчать про акт волевиявлення доброї волі до померлого. Копія накладної від 07.06.2017 року не підтверджує факту проживання зі спадкодавцем 5 років. В матеріалах справи міститься лише одна товарна накладна, що у свою чергу не є доказом підтвердження факту спільного проживання осіб, які складали сім`ю та були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та наявність між ними взаємних прав та обов`язків. Відповідно до викладеного представник відповідача за зустрічним позовом просить відмовити в задоволені позову про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю (т.2, а.с.58-63). Згідно додаткових пояснень за підписом представника позивача за зустрічним позовом адвоката Розенбойм Ю.О. останній зазначає, що наявність реєстрації за однією адресою не є доказом того, що спадкоємець та спадкодавець не проживали разом, з даного приводу наявна низка постанов Верховного суду. Щодо фотографій та показань свідків зазначив, що за актуальною позицією Верховного суду навпаки, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю беруться до уваги показання свідків про спільне проживання та фотографії певних подій. З урахуванням викладеного представник зазначає, що матеріалами справи доведено, що [PERSON] та [PERSON] проживали за однією адресою та вели спільний побут, були пов`язані спільним побутом та роботою, придбавали нерухоме майно за адресою спільного проживання, спільно вирішували побутові питання пов`язані з користування квартирою в квартирі знаходились особисті речі [PERSON] (т.2, а.с.86-92). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України). Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі №504/3606/14-ц (провадження № 61-6658сво23). Тобто, у частині третій статті 1268 ЦК України вимагається проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц (провадження № 61-5777св20), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20 (провадження № 61-2387св22), від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22), від 26 червня 2024 року у справі №752/12045/17 (провадження № 61-18363св23), від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23 (провадження № 61-10383св24). Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із спадкуванням та захистом права власності врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК України ) а правовідносини пов`язані із встановленням факту проживання однією сім`єю охоплюються також положеннями Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п. 2.2 Положення). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Порушення статті1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Порушення статті1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, у відповідності до статті 1264 ЦК України право на спадкування у четверту чергу виникає лише за умови проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що починаючи з 2015 року [PERSON] зазначає місце свого проживання за адресою спадкодавця, а саме, [ADDRESS] , що підтверджується медичною карткою стоматологічного хворого (а.с.73 -76 том №2), останнє звернення до стоматологічної клініки датовано 13.04.2021 року. За даними амбулаторної стоматологічної картки [PERSON] дата заповнення 2020 рік, останнє звернення 30.07.2021 року. Зазначене свідчить щодо [PERSON] та [PERSON] проходили лікування в одному стоматологічному закладі та зазначали однакову адресу проживання. Щодо проживання зі спадкоємцем протягом 5 років на час відкриття спадщини, та ведення спільного господарства встановлено, що в грудні 2015 року [PERSON] звернулась з заявою до ЖБК з приводу затоплення квартири, в жовтня 2018 року [PERSON] провела заміну та опломбування лічильника холодної води, в серпні 2020 року проводила ремонт труб холодної води. Отже, судом встановлено, що спільне проживання [PERSON] зі спадкодавцем та ведення господарства за наданими документами почалось з 2015 року. Судом встановлено, що похованням [PERSON] займалась [PERSON] . Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2015 року, за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали фактичні сімейні відносини. З урахуванням викладеного на підставі всебічно досліджених доказів, судом встановлено, що позивачем за зустрічним позовом позовні вимоги доведені та підтвердженні матеріалами справи, а відтак, є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно в задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою слід відмовити, оскільки задоволення зустрічного позову виключає задоволення первісного. На підставі викладеного та

Outcome: approved