Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» Дідух Є.О. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений договір № 4205613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами договору відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 3200 грн., строком на 360 днів: з 09.12.2023 по 03.12.2024, які зобов`язалась повернути та сплатити відсотки кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 2 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2 % у день. ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 32000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] , емітовану Банком АТ КБ «Приват Банк». Відповідачка умови договору не виконала у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 26220 грн., яка складається з наступного: 3200 грн. за тілом кредиту, 14764 грн. за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 8256 грн. відсотки, нараховані ТОВ «Українські фінансові операції». 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача. Посилаючись на викладені вище обставини, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 26220 грн.; в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції»; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2025 позовну заяву ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази у справі, а саме з АТ КБ «Приват Банк» наступну інформацію: щодо підтвердження належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжної картки № [NUMBER] ; інформацію щодо підтвердження або спростування факту зарахування (надходження) коштів на платіжну картку № [NUMBER] , банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» за період з 09.12.2023 включно та протягом наступних п`яти календарних днів у сумі 3200 грн. за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Представник позивача в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, про що до суду подав письмову заяву. Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена, шляхом надсилання судової повістки за місцем реєстрації місця проживання, до суду не з`явилась причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню частково на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 09.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна»та [PERSON] укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4205613, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 3200 грн., строком на 360 днів, які зобов`язалась повернути та сплатити відсотки кожні 30 днів. Умовами договору передбачена стандартна відсоткова ставка 2%. Кредит надавався у безготівковій формі на банківський рахунок відповідачки № [NUMBER] . Договір укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.20-27). Відповідачка була ознайомлена з Паспортом споживчого кредиту (а.с.17-18). Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Лінеура Україна» затверджені наказом директора ТОВ «Лінеура Україна» №101-ОД від 20.11.2023 (а.с.41-48). 21.02.2022 між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 (а.с.73-78). 12.03.2019 між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ Лінеура Україна» укладений договір № РК-П-19/03-01 про переказ коштів (а.с.79-81). 09.12.2023 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 3200 грн. на карту № [NUMBER] , про що свідчить лист, адресований ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.36). В АТ КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] , 09.12.2023 на вказану картку зараховано 3200 грн (кредит) (а.с.138). Згідно з дослідженим розрахунком заборгованості за договором № 4205613 від 09.12.2023 станом на 09.12.2023 сума заборгованості становить 17964 грн. (а.с.51-55). Згідно з розрахунком заборгованості за 129 календарних днів з 27.07.2024 по 02.12.2024, здійсненого ТОВ «Українські фінансові операції» сума заборгованості становить 8256 грн. за відсотками, нарахованими за відсотковою ставкою 2% (а.с.56-59). 26.07.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» (Фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) укладений договір факторингу № 26/07/2024. За умовами договору Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу), а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позику), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.60-90,96). Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу, ТОВ «Українські фінансові операції» отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4205613 (а.с.49-50). Згідно з інформацією ТОВ «Лінеура Україна» від 29.07.2024, боржників повідомлено про відступлення прав вимоги в особистих кабінетах (а.с.32). За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в кредит коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором факторингу. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним установленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме нормам чинного законодавства. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що відповідачка [PERSON] в електронній формі уклала кредитний договір з ТОВ «Лінеура Україна», за умовами якого у безготівковій формі отримала у кредит грошові кошти в сумі 3200 грн. Зобов`язання щодо повернення отриманих у кредит грошових коштів відповідачка не виконала, тому виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 3200 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, який отримав право грошової вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу. Згідно з умовами кредитного договору, сторони узгодили, що відповідач сплачує відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою 2%. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5 ст.8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір укладений 09.12.2023, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином за кредитним договором № 4205613 є правомірним нарахування відсотків за відсотковою ставкою 2% у період 09.12.2023 по 21.04.2024 в сумі 8640 грн. З 22.04.2024 по 19.08.2024 відсотки відповідно до норм чинного законодавства нараховуються за відсотковою ставкою 1,5% в день 5760 грн. З 20.08.2024 по 02.12.2024 за відсотковою ставкою 1% в сумі 3360 грн. Всього в межах строку кредитування з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню відсотки в сумі 17 760 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 ЦПК України, суд зазначає наступне. Позивачем також було заявлено вимогу в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за відповідною формулою. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таким чином, норма ч.10 та ч.11ст. 265 ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексу України є різним. Однак, відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи наведене та те, що вказані кредитні правовідносини у даній справі виникли 09.12.2023, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час, суд вважає, що у задоволенні вимоги позивача про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги представником позивача суду надано договір № 01/08/2024-А від 01.08.2024 про надання юридичних послуг, згідно з яким правова допомога ТОВ «Українські фінансові операції» надавалась адвокатом Дідухом Є.О., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт № 4205613 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, детальний опис робіт, заявку на виконання доручення до договору, інформацію про види робіт. Згідно з актом № 4205613 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, детальним описом робіт, адвокатом надано послуги з правової допомоги в сумі 10 000 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми заявлених представником відповідача витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково (на 80 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1937 гривень 92 копійки та витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн.

Outcome: partial