Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

28.01.2026 через систему «Електронний суд» до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла заява [PERSON] , подана представником [PERSON] , заінтересована особа Четверта запорізька державна нотаріальна контора, в якій заявниця просить встановити факт, що свідоцтво про право на спадщину дійсно належить [PERSON] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 20.11.2007 державним нотаріусом Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М. було видано заявнику свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер 2561, згідно якого посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем на всю частку майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка гр. [PERSON] , 1934 року народження (номер спадкової справи №230 за 2007 р). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину, ОП «ЗМБТІ» за [PERSON] було зареєстровано право власності на успадковану квартиру. Однак, оскільки Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запрацював з 01.01.2013 року, у даному реєстрі відсутня інформація щодо права власності на дане нерухоме майно. У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до Центру надання адміністративних послуг із заявою про державну реєстрацію внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,66 кв.м., житловою площею 44,71 кв.м. Проте, у Центрі надання адміністративних послуг заявнику було повідомлено, що їй буде відмовлено у внесенні інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на дану квартиру, оскільки у правовстановлюючому документі свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 20.11.2007 р. державним нотаріусом Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М., реєстровий номер 2561, було виявлено помилку в році народження [PERSON] . Так, по тексту свідоцтва зазначено «1934 року народження», у той час як правильно «1952 року народження». З метою виправлення допущеної описки, [PERSON] мала на меті звернутись до Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про виправлення технічної помилки. Однак станом на поточну дату Сьома Запорізька державна нотаріальна контора (код ЄДРПОУ: 34407430) перебуває у статусі припинення (ліквідації). Враховуючи, що внести виправлення у свідоцтво про право на спадщину має право лише нотаріальна контора, якою було видане таке свідоцтво, а також ліквідацію Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори, допущена помилка в даті народження в свідоцтві про право на спадщину унеможливлює реалізацію спадкових прав, зокрема з проведення реєстраційних дій [PERSON] відносно успадкованого нерухомого майна, у зв`язку із чим заявниця вимушена звернутися до суду для встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 справу передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою суду від 05.02.2026 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання. Представник заінтересованої особи у судове засідання 09.03.2026 не з`явився. 23.02.2026 до суду від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. У судовому засіданні 09.03.2026 представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити. У судовому засіданні 09.03.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення рішення, у судовому засіданні було оголошено перерву до 13.03.2026. У судове засідання 13.03.2026 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.01.1952 Кам`янським сільським РАЦС Василівського району, батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.02.2007 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері [PERSON] її донька [PERSON] звернулася до Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом згідно ст. 1261 ЦК України. Нотаріусом було заведено спадкову справу №230 за 2007 рік. Як вбачається із змісту заяви про прийняття спадщини, заявником вказано [PERSON] , 1934 року народження, яка зареєстрована в [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . При цьому, в останньому абзаці заяви нотаріусом зазначено: «… Особу гр. [PERSON] , 1952 року народження, встановлено за паспортом: [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області, 19.08.1998 року.». При цьому, як встановлено судом, в даті видачі паспорту [PERSON] також невірно зазначено місяць видачі паспорту. 20.11.2007 в.о. державного нотаріуса Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за реєстровим №2561, відповідно до якого спадкоємцем на всю частку майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка гр. [PERSON] , 1934 року народження, яка зареєстрована в [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається із: квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,66 кв.м., житловою площею 44,71 кв.м., яка належить спадкодавцю на підставі: рішення суду №2-2401 2001 рік, Орджонікідзевського районного суду, 13.11.2001, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації №16609855 від 12 листопада 2007 року, реєстраційний номер 20976918. В матеріалах цивільної справи міститься копії паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 19 червня1998 року, з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Також в матеріалах справи міститься копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17045528 від 13.12.2007, право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровано за [PERSON] . Як зазначає заявник у своїй заяві про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до Центру надання адміністративних послуг із заявою про державну реєстрацію внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,66 кв.м., житловою площею 44,71 кв.м. Проте, у Центрі надання адміністративних послуг заявнику було повідомлено, що їй буде відмовлено у внесенні інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на дану квартиру, оскільки у правовстановлюючому документі свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 20.11.2007 р. державним нотаріусом Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М., реєстровий номер 2561, було виявлено помилку в році народження [PERSON] , а саме замість правильного «1952 року народження» зазначено «1934 року народження». На запит адвоката Працевитого Г.О. Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило (лист за вих. №45762/08.5-27 від 30.10.2025), що виправлення технічної описки у тексті нотаріального документа, відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію. Враховуючи, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України №3440/5 від 31.12.2010 Сьому запорізьку державну нотаріальну контору було ліквідовано та визначено правонаступником Третю запорізьку державну нотаріальну контору, яка, в свою чергу реорганізована шляхом приєднання до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, рекомендовано заявнику звернутися з метою виправлення описки до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. На заяву [PERSON] про виправлення описки у свідоцтві про право на спадщину листом за вих. №1991/01-16 від 23.12.2025 Четверта запорізька державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа №230/2007 після померлої [INFO] [PERSON] заведена Сьомою Запорізькою державною нотаріальною конторою передана на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву, відтак виправлення описки не можливе. Згідно із відповіддю Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 25.11.2025 р. за вих. №1644/01-17 на адвокатський запит, спадкова справа №230/2007 після померлої [INFO] [PERSON] була передана до Запорізького обласного державного нотаріального архіву, але у той же час державний нотаріальний архів не має законних підстав робити виправлення в документах, посвідчених державними нотаріальними конторами або приватними нотаріусами, переданих на зберігання до нотаріального архіву. Допущена помилка в даті народження в свідоцтві про право на спадщину унеможливлює реалізацію спадкових прав, зокрема, проведення реєстраційних дій [PERSON] відносно успадкованого нерухомого майна, у зв`язку із чим заявниця вимушена звернутися до суду для встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, оцінивши всі наявні у справі докази, кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. У ч.1 та 2 ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Для заявниці встановлення факту належності свідоцтва про право на спадщину за законом породжує юридичні наслідки, оскільки вона зможе у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на спадкове майно. Однак через розбіжність у написанні її дати народження, а саме року народження, вона позбавлена такої можливості. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини першої статті 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 20.11.2007 в.о. державного нотаріуса Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М., допущено технічну описку в частині зазначення року народження спадкоємця [PERSON] , при цьому вірно зазначено її ідентифікаційний код та місце реєстрації. З наданих суду доказів на підтвердження правильності року народження [PERSON] судом встановлено, що вірним роком народження останньої є 1952 рік, замість невірного 1934 рік. Крім того, судом встановлено, що заявниця позбавлена можливості виправити технічну помилку у тексті нотаріального документу в інший, аніж позасудовий спосіб, оскільки Сьому запорізьку державну нотаріальну контору ліквідовано, а спадкову справу №230/2007 передано на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву. Таким чином, зібрані по справі докази в їх сукупності дають підстави для висновку, що викладені заявником факти знайшли своє підтвердження про належність свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.11.2007 в.о. державного нотаріуса Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М., саме заявнику [PERSON] , 1952 року народження, РНОКПП [NUMBER] . Враховуючи встановлені судом обставини, за яких заявник позбавлена можливості у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на спадкове майно, суд вважає за можливе встановити юридичний факт належності заявнику вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved