Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

06.01.2025 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідачки на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.02.2022р. по 31.10.2024р. заборгованості за послуги з постачання гарячої води в сумі 31 947,32грн., з яких 31 164,47грн. витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання, абонплата, 725,78грн. пеня, 46,936грн. інфляційні нарахування, 10,14грн. - 3% річних, а також судовий збір у розмірі 3 028,00грн. В обґрунтування вимог вказує на те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і є споживачем послуг з теплопостачання. З 01.12.2021 року з нею укладений індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі згідно з тепловим навантаженням будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зазначений договір розміщений на офіційному веб-сайті позивача за посиланням:https:/ https://lmkp.lte.lviv.ua. Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Проте, всупереч п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів, відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо оплати за отримані послуги з постачання гарячої води, хоча такими користувалася. Таким чином, у відповідачки виникла вищевказана заборгованість та її неправомірні дії призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 07.02.2025 відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зіслалась на те, що хоча вона зареєстрована за адресою спірної квартири, фактично там не проживає, що підтверджується актами ЛКП та відсутністю споживання електроенергії. Квартира є непридатною для проживання через незавершений ремонт після смерті її чоловіка. З червня 2022 року у квартирі встановлені лічильники гарячої води, показники яких є нульовими, що підтверджує відсутність споживання. Також у березніквітні 2022 року вона перебувала за кордоном, що дає право на неоплату послуг. Заперечує обґрунтованість нарахувань за гарячу воду, оскільки методика їх розрахунку не доведена, а фактичного споживання не було. Водночас вона частково визнала позов у частині витрат на функціонування системи гарячого водопостачання та абонентського обслуговування в сумі 6725,68 грн. і готова їх сплатити. Іншу частину позовних вимог в сумі 25 091,48 грн. вважає безпідставною та просить у цій частині відмовити в позові. Ухвалою суду від 11.02.2025 постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 28.02.2025 представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Лутчин Р.Б. подала відповідь на відзив, в обґрунтування якого зіслалась на те, що нарахування обсягів спожитої гарячої води здійснювалось відповідно до Методики розподілу, затвердженої наказом Мінрегіону № 315. Оскільки до червня 2022 року квартира не була обладнана приладами обліку, обсяг споживання визначався як для приміщення без лічильників - шляхом розподілу загального обсягу води між споживачами. Також вказує, що відповідачка не виконала обов`язок щодо належного повідомлення про свою тимчасову відсутність та не зверталась для проведення перерахунку. У зв`язку з цим позивач вважає нарахування правомірними, а позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 08.12.2025 позивачка [PERSON] , подала додаткове правове обґрунтування заперечень на позов, зіславшись на те, що квартира є непридатною для проживання через незавершений ремонт, який було припинено у зв`язку зі смертю її чоловіка у 2018 році. Крім того, у період з 07.03.2022 по 08.04.2022 вона була відсутня в Україні, що підтверджується документально, а тому фактично не користувалась послугами гарячого водопостачання. Вказує, що нарахування обсягів споживання гарячої води є необґрунтованими, оскільки: не зрозуміла методика їх розрахунку; використовувались неповірені засоби обліку; розрахунок здійснено з порушенням вимог законодавства та відповідних методик. Зазначає, що у квартирі відсутній індивідуальний лічильник, а тому обсяг споживання мав визначатися за нормами, а не за розрахунками позивача. Водночас відповідачка частково визнала позов у частині оплати витрат на функціонування системи гарячого водопостачання та абонентського обслуговування в сумі 6725,68 грн. і зобов`язується їх сплатити. Іншу частину позовних вимог в сумі 25 091,48 грн за нібито спожиту гарячу воду, вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник позивача в судовому засіданні 05.08.2025 позовну заяву підтримала повністю, просила позов задовольнити. В судове засідання, яке було призначено на 24.02.2026 о 12.30год представник позивача не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов визнали частково з підстав, викладених у відзиві та додаткових письмових обґрунтуваннях. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77 ЦПК України). Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації №1 від 18.12.2024 року, зареєстрована та власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Ухвалою суду від 21.12.2022 року у справі №466/8651/22 було скасовано судовий наказ від 03.11.2022 року про стягнення з [PERSON] на користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 099,12грн за період з 01.02.2022 по 31.08.2022, а також 248,10 грн. судового збору. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. З 01.12.2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» з відповідачкою укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, який за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1023 від 08.09.2021року. Відповідно до п.5 вказаного договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. З пояснень відповідачки та актів №93 від 16.12.2022, №10 від 30.01.2025 комісії ЛКП «Варшавське-407» вбачається, що відповідачка [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак не проживає за вказаною адресою з 2018 року. (а.с.28, 29) Фактичне місце проживання відповідачки є адреса: [ADDRESS] . Згідно копій квитанцій ЛКП «Варшавське-407», за весь період, який вказаний в розрахунку заборгованості, та на даний час покази лічильника споживання електричної енергії є незмінними та дорівнюють 5424. З пояснень відповідачки також встановлено, що чоловік відповідачки [PERSON] розпочав в квартирі капітальний ремонт власними силами, але в 2018 році він захворів та помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Розпочатий ремонт не закінчено, квартира перебуває в такому стані, що проживати в квартирі немає можливості, про стан квартири свідчать фотографії (а.с.16-21). З копії закордонного паспорта відповідачки вбачається, що з 07 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року вона перебувала в Республіці Польща, про що свідчать відмітки в закордонні паспорті про перетин кордону.(а.с.43-44) Підпунктом 7 п. 43 Правил надання послуги з постачання гарячої води визначено, що споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявно\ циркуляцій. Крім того, підпунктом 12 пункту 40 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 01 грудня 2021 року, який додано Позивачем до позовної заяви, передбачено, що споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні понад 30 календарних днів за умови надання документального підтвердження. Позивачу при підготовці позовної заяви із заяви про скасування судового наказу було відомо про факт відсутності [PERSON] в період 07.03.2022 по 08.04.2022. До заяви про скасування судового наказу було додано ксерокопію закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону. Наведе свідчить про те, що [PERSON] не користувалася послугами з постачання гарячої води, як стверджує позивач по справі. У відомості про нарахування та оплату послуги від 18.12.2024, доданої до позовної заяви, наведені наступні об`єми нібито спожитої відповідачем гарячої води: за лютий.2022 року - 56.40 куб. м., за березень 2022 року - 69,00 куб. м., за квітень 2022 року - 79,00 куб м., за травень 2022 року - 59,00 куб. м. У позовній заяві позивач вказав, що будинок обладнано вузлом обліку гарячої води але яким способом, за якою методикою обраховано ці об`єми гарячої води не вказано, що викликає сумнів правомірності нарахування та віднесення цих об`ємів на рахунок відповідача. Крім того, ця відомість про нарахування та оплату послуги свідчить про те, що гарячою водою відповідачка не користується, оскільки з моменту встановлення лічильника споживання гарячої води нарахування припинилися. Крім того, позивач для розрахунку обсягу спожитої гарячої води застосовував результати вимірювань не повірених або таких, що не пройшли процедуру оцінки відповідності лічильників гарячої води як квартирних (розподільний облік) так і будинкових комерційний облік), чим порушив вимоги: - пунктів 1, 2, 4 статті 8, пункт 1 статті 16 та пункт 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»; - пункту 38 «Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної Вехніки, що підлягають повірці», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 04.06.2015 за №374; - пункту 38 наказу Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями»; - пункту 4 розділу І «Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів», що затверджений наказом Мінекономрозвитку від 08.02.2016 № 193; - пункт 6 розділу II та пункт 6 розділу III «Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік», що затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 № 270; - частину 3 пункту 4 розділу І «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 за№ 315. Позивач для розрахунку спожитої відповідачем гарячої води застосовував методику згідно підпункту 1 пункту 1 та пункту 2 розділу IX «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», яка затверджена Наказом Міністерства В регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 за № 315, яка передбачає врахування результатів вимірювань квартирних (для розподільного обліку) і будинкових (для комерційного обліку) лічильників гарячої води, чим порушив вимоги вище перелічених законодавчих та нормативно-правових актів. Проте, у даному випадку слід застосовувати методику згідно підпункт 4 пункту 1 розділу IX цієї Методики, яка передбачає, що обсяг спожитої гарячої води в житлових приміщеннях необладнаних лічильниками гарячої води (для розподільного обліку) «нараховується за нормами споживання гарячої води, що установлена органом місцевого самоврядування (в м.куб. на одну особу на місяць). Різниця обсягу спожитої гарячої води за розрахунками ЛМКП «Львівводоканал» та за нормами споживання: 112,61 м. куб - 27,72 м.куб. = 84,89 м. куб. Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово- комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на [ забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, і норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про в надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного і майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами. Нормою ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначаються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та типових договорів про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 1182. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Житловий будинок [ADDRESS] обладнано загальнобудинковим вузлом обліку гарячої води. Квартира [ADDRESS] не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води (вузлом розподільного обліку). Відповідно до п.п. 4 ч. З Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяги спожитої у будівлі гарячої води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку, розподіляються між споживачами з урахуванням того, що: у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, Вміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами. Відповідно до п. 15 Правилам надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 1182, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), розраховується та розподіляється між усіма споживачами відповідно до Методики розподілу. Згідно з розділом IX Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, у будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої води не визначається Vгвпн.бал = 0, а обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби, (або відповідно до обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж гарячої води (за наявності). Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично Користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку. Різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Згідно із ч.1 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» під обслуговуванням вузлів облік слід розуміти: огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника ^співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку. Відповідно до ч.1, 4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Згідно зі ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Відповідно до підпунктом 3 пункту 4 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу. З огляду на наведене, показники засобів обліку, які у визначений законодавством строк не пройшли повірку, не можуть прийматися до розрахунку за послуги. Матеріали справи не містять доказів, що засоби вимірювальної техніки у буд. [ADDRESS] , у визначений законодавством строк пройшли повірку, тому їх показники не можуть прийматися до розрахунку. Позивачем здійснено нарахування відповідачці об`ємів спожитої гарячої води за лютий 2022р. -56,40м3, за березень 2022р.- 69,00м3, за квітень 2022р.- 79,00м3, травень 2022р. -59м3. Позивачем не підтверджено надання за вказаний період показів усіх квартирних приладів обліку гарячої води в будинку та достовірність таких показів, їх відповідність фактичним показникам кожного з лічильників, оскільки представники позивача не проводили звірки правильності наданих показів всіх квартирних лічильників будинку з їх фактичними показами. Відсутні докази і фактичного споживання відповідачкою гарячої води у такому об`ємі. За таких обставин, з урахуванням позиції сторони відповідача, яка категорично заперечує проти споживання гарячої води у таких обсягах, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків заборгованості відповідачів за надані послуги з постачання гарячої води. Окрім того, суд враховує, що такий обсяг води, нарахований за спірний період у квартирі, у якій зареєстрована одна особа, є явно непропорційним, необґрунтованим та виходить за межі розумного. Покладення на споживача, у якого відсутній прилад обліку гарячої води, обов`язку оплати усієї різниці між загальним обсягом спожитої у багатоквартирному житловому будинку гарячої води і обсягом води, використаної споживачами у приміщеннях, оснащених індивідуальними приладами обліку, згідно вчасно поданих ними показників лічильників, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначеним у ст.3 ЦК України, якими є справедливість, добросовісність, розумність. Суд зазначає, що відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норми споживання комунальних послуг це кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством. Таким чином, норми споживання використовуються для здійснення нарахувань за спожиті житлово-комунальні послуги, в тому числі і за послуги гарячого водопостачання при відсутності лічильників води (квартирних і будинкових). Пунктом 6 розділу ХІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі житлово-комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва і житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. зі змінами від 29.03.2022р., передбачено для споживачів, приміщення яких не обладнані засобами розподільного обліку, застосовується норма споживання відповідної комунальної послуги, встановлена органом місцевого самоврядування з урахуванням кількості фактично проживаючих та коригуючого коефіцієнту. Львівською міською радою 13.12.2019 прийнято рішення №1147 «Про затвердження нормативів питного водопостачання та норм питомого водоспоживання населенням з системи комунального водопроводу ЛМКП «Львівводоканал», за яким добова норма для споживачів, які мають централізоване гаряче водопостачання, централізоване холодне водопостачання та повноцінну ванну складає 380 л, з яких 200л холодної та 180л гарячої води. Отже, місячна норма споживання гарячої води на одну особу буде складати 180 л*30 діб= 5,4 м3 води. Поряд з цим, надані позивачем розрахунки споживання відповідачкою гарячої води в лютому-травні 2022р. в об`ємі від 56,40м3 до 79,00м3, що в понад 10 разів перевищують вказану норму, породжує обґрунтований сумнів у дійсності та правильності таких розрахунків. Жодних інших належних та допустимих доказів, окрім вищенаведеного власного розрахунку боргу за надану послугу з постачання гарячої води за належною відповідачці квартирою, суду надано не було. Позовні вимоги про стягнення з відповідачки витрат на функціонування системи гарячої води в сумі 5824,78грн. та плати за абонентське обслуговування в сумі 900,90грн., на загальну суму 6 725,68 грн. відповідачкою визнаються та не заперечуються. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо сплати відповідачкою заборгованості з житлово-комунальних послуг : витрат на функціонування системи гарячої води в сумі 5824,78грн. та плати за абонентське обслуговування в сумі 900,90грн., на загальну суму 6 725,68 грн., а також пені в сумі 156,60грн., 10,12грн. інфляційних нарахувань та 2,18грн. річних, всього 6 894,58грн. Решту позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 25091,48грн. за нібито спожиту гарячу воду об`ємом 263.40куб.м за період з 01.02.2022р. по 30.05.2022р., суд вважає недоведеними та такими , що не підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем у мінімальному розмірі судовий збір покладається на відповідачку.

Outcome: partial