Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся через систему «Електронний суд» до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № 481651 від 08.11.2022 у розмірі 16056,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.11.2022 між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] , було укладено в електронній формі Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 481651, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами договору, ТОВ "Селфі Кредит" надало відповідачу кредит в розмірі 1800,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок відповідача за платіжною карткою № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим має заборгованість в розмірі 16056,00 грн, з яких: 1800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14256,00 грн - заборгованість за процентами. 01.02.2024 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір факторингу № 01022024, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі Кредит» в тому числі і до відповідача. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення в суді цього позову. Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області Солодовник І.С. від 17.12.2025 року по зазначеній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до розпорядження керівника апарату Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07.01.2026, у зв`язку з відрядженням судді Солодовник І.С. до Лозівського міськрайонного суду Харківської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 23.12.2025 №2783/0/15-25, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026, справу передано на розгляд головуючому судді Соколовій Ю.І. Ухвалою судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області Соколової Ю.І. від 09.01.2026 року справу прийнято до свого провадження та повторно розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає, заперечує щодо розміру нарахованих відсотків, вважає їх неспівмірними із сумою основного боргу, що порушує принцип справедливості, добросовісності та розумності, Зазначає, що позивачем не доведено, що нараховані проценти відповідають реальним наслідкам порушення зобов`язання, не надано належного та зрозумілого розрахунку, який би підтверджував правомірність заявленої суми заборгованості. Просить відмовити у стягненні процентів у повному обсязі або зменшити їх до розумного мінімального розміру, обмежившись сумою тіла кредиту. Не погоджується з вимогами щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відсутні належні та допустимі докази фактичного надання таких послуг саме у межах цієї справи, не підтверджено обсяг, зміст та необхідність зазначених витрат. Зазначені витрати не перебувають у причинно наслідковому зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 06 березня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 10:15 год 13 березня 2026 року. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними договору № 481651 про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 08.11.2022 (а.с.25-34), Паспортом споживчого кредиту (а.с.23 звор.бік-24), Додатком № 1 до договору (Графік платежів) (а.с.35), інформаційним повідомленням від споживача фінансових послуг (а.с. 36), довідкою про ідентифікацію клієнта (а.с.36 звор.бік.), довідкою ТОВ «Пейтек» від 20.10.2025 (а.с.37 звор.бік), підтверджується, що 08.11.2022 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений Договір № 481651 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort». За умовами вказаного договору, [PERSON] отримала 1800,00 грн на строк 365 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 20 днів, з стандартною процентною ставкою 2,2 % в день в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору, за стандартною ставкою за весь строк кредиту 77545,36 % річних (п.1.7.1 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою 16056,00 грн (п.1.8.1 Договору). Згідно п.3.1 Договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Згідно п.3.4 Договору розмір процентної ставки є незмінним протягом усьогоо строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку. Відповідно до п.2.1 Договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Договір та його складові містять підпис [PERSON] в якості позичальника відтворений за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору. У пункті 10 Договору зазначені реквізити сторін, а саме: прізвище, ім`я, по батькові позичальника, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації, додаткові контактні дані. 01 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір факторингу № 01022024, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 481651 від 08.11.2022 року в сумі 16056,00 грн. 14.11.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було надіслано відповідачу письмову вимогу про необхідність усунення порушення виконання зобов`язання, однак у встановлений строк заборгованість відповідачем погашена не була. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором № 481651 про надання споживчого кредиту від 08.11.2022 станом на 01.02.2024 за період з 08.11.2022 до 03.11.2023 у [PERSON] утворився борг у розмірі 16056,00 грн, з яких: 1800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14256,00 грн - заборгованість за процентами (а.с.38 - 44). Доказів, які б спростовували факт укладення кредитного договору, факт відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду надано не було. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. У відповідності до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підпису електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Кредитний договір, на підставі якого позивачем вимагається стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень Закону, правових позицій та встановлених обставин справи, суд бере до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номери телефонів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, стороною відповідача до суду не надано, відомостей про те, що правомірність укладеного договору оскаржувалася, також суду не надано. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В ч. 1 ст.1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц). Відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Отже, враховуючи положення вказаних норм, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором у зобов`язанні з відповідачем за Договором № 481651 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 08.11.2022, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] . Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин, у зв`язку з укладанням ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] 08.11.2022 Договору № 481651 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 01.02.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Заборгованість нарахована в межах строку передбаченого умовами договору. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Договором № 481651 про надання споживчого кредиту від 08.11.2022 заборгованість відповідача станом на 01.02.2024 становить 16056,00 грн, з яких: 1800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14256,00 грн - заборгованість за процентами Доводи відповідача про невірне несправедливе нарахування позивачем процентів є безпідставними, оскільки відсотки нараховувалися в межах строку кредитування та за узгодженою відсотковою ставкою. Відповідач був обізнаний з умовами договору, договір в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Тому права відповідача жодним чином не порушені, а обумовлені взаємною згодою сторін договору. Доказів оспорювання умов кредитного договору відмовідач суду не надав, з якими він не погоджується, та не надав власний розрахунок наявної заборгованості, просто в цілому заперечив позовні вимоги в частині нарахованих відсотків. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за Договором №481651 про надання споживчого кредиту в розмірі 16056,00 грн, з яких: 1800,00 грн заборгованість за сумою кредиту, 14256,00 грн - заборгованість по процентам, підлягають задоволенню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано суду копії: договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.54), ордеру на надання правничої допомоги серії ВС №1381377 від 02.07.2025 (а.с.55 звор.бік), детального опису наданих послуг до акту №755 від 10.11.2025 року (а.с.55), Акту №755 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 10.11.2025 (а.с.54 звор.бік). Посилаючись на вищевказані докази, представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000,00 грн. Разом з тим, відповідачем надано заяву, в якій вона не погоджується із вимогами щодо стягнення витрат на правничу допомогу та просить відмовити у їх задоволені, оскільки вважає, що відсутні належні докази фактичного надання таких послуг саме в межах цієї справи, не підтверджено обсяг, зміст та необхідність зазначених витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено належними доказами витрати на професійну правничу допомогу, що спростовується наявними в матеріалах справи доказами, які суд вважає належними, тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг, предмет та ціну позову. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні позивача, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial