Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

В жовтні 2025 року позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами №8772231 від 03.11.2024, №73234998 від 31.10.2024 в сумі 54772,50 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 31.10.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено кредитний договір №8781216. Крім того, 03.11.2024 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений кредитний договір №8772231. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25, у відповідності до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за договорами: №73234998 від 31.10.2024 в сумі 24172,50 грн з яких: 7500 грн сума заборгованості за основним боргом, 562,50 грн сума заборгованості за процентами, 14985 грн сума заборгованості за пенею, 1125 грн комісія за надання кредит; №8772231 від 03.11.2024 на суму 30600 грн, з яких: 17000 грн сума заборгованості за основним боргом, 1700 грн сума заборгованості за процентами, 8500 грн сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом, 3400 грн комісія за надання кредиту. Всього просить стягнути з відповідачки заборгованість в загальній сумі 54772,50 грн та судові витрати. Ухвалою судді Полонського районного суду Хмельницької області від 02.10.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. 15.10.2025 представник відповідача адвокат Шелудько О.О. подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує факт отримання відповідачем будь-яких кредитів, вказує, що позивач не надав доказів, які б підтверджували підписання відповідачем кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора; вказує на відсутність належних первинних документів, які б підтверджували рух коштів від кредитодавця до позичальника, що ставить під сумнів сам факт виконання кредитодавцем свого основного зобов`язання за кредитним договором, а надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами існування боргу. Зазначає також, що матеріали справи не містять доказів пролонгації по кожному кредитному договору. За таких обставин вважає, що позивач не наділений правом вимоги до відповідача. 16.10.2025 представник позивач надав відповідь на відзив, в якому вказує, що кредитні договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договіри між відповідачем та первісним кредитором не були б укладені. Відповідачем було подано заявки на оформлення договорів, в яких відповідач зазначив особисті персональні дані, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав договори електронним підписом. Додатково здійснюється верифікація банківської картки клієнта, що дає змогу встановити власника банківської картки та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту саму особу. Смс-повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має вести в спеціальне поле на сайті для того, щоб завершити реєстрацію та генерацію особистого кабінету, а також щоб підтвердити умови отримання кредитну (суму кредиту, процентну ставку, строк). Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитних договорів, обставини укладення даних договорів ним не спростовано належними та допустимими доказами. Вказує, що відповідно до умов кредитних договорів кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, тому позивач не володіє даними документами, які є банківською таємницею. Зазначає, що відповідач, як власник карткового рахунку, міг самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування (отримання) кредитних коштів, проте ним відповідних документів суду не надано. При укладенні договорів сторонами було узгоджено всі умови щодо нарахування процентів. Вважає, що позивачем доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами, отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості за ними, тому наполягає на задоволенні позову. 29.10.2025 представник відповідача у додаткових поясненнях вказує, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем до відзиву на позовну заяву було надано довідки ТОВ «ФК «Фінкспрес», які, ніби-то мали б підтвердити факт перерахунку коштів відповідачу за кредитними договорами. Однак, зазначені документи за своєю правовою природою та змістом, не відповідають критеріям первинного документа у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказані довідки не фіксують факту здійснення господарської операції з видачі кредитних коштів безпосередньо, а отже, не можуть слугувати належними та допустимими доказами фактичного надання кредитів відповідачу. Так, документи, які було додано до матеріалів справи не містять доказів, які б підтверджували перерахування грошових коштів обумовлених кредитним договором на користь відповідача, зокрема первинних документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, тому відсутні підстави вважати, що у відповідача виникли будь-які зобов`язання перед первісним кредитором. Таким чином, позов є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами та, як наслідок, не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 16.02.2026 позовну заяву залишено без руху на підставі ч.12 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.02.2026, у зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, постановлено продовжити розгляд справи Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 31.10.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №73234998, за яким відповідачу надано кредит на суму 7500 грн, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 29.11.2024, процентна ставка/день 0,250 % фіксована, комісія за надання кредиту 15,0% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1125 грн, денна процентна ставка 0,750 % в день, проценти за понадстрокове користування кредитом 2,70% в день, пеня 2,7% в день, орієнтовна річна процентна ставка 1186,17 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 9187,50 грн Згідно з умовами даного договору (п.2.1) кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу. В розділі 12 кредитного договору вказано номер електронного платіжного засобу [PERSON] № [NUMBER] . Вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 07105 (а.с.23-29). Відповідно до умов даних договорів відповідач зобов`язався повернути кредити, сплатити проценти за користування ними, комісію та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими договорами. Як вбачається з даних листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000050829/ТНПП від 15.09.2025 вказане товариство, відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтвердило прийняття до виконання та завершення платіжної операції щодо перерахування 31.10.2024 від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» для [PERSON] , електронний платіжний засіб № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 7500 грн (а.с.104). Крім того, 03.11.2024 між [PERSON] та вариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений кредитний договір №8772231, за яким відповідачу надано кредит на суму 17000 грн, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 02.12.2024, процентна ставка/день 0,01 % фіксована, комісія за надання кредиту 29,71% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 5050,70 грн, денна процентна ставка 1,00 % в день, проценти за понадстрокове користування кредитом 5,0% в день, орієнтовна річна процентна ставка 2617,16 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 22100 грн Згідно з умовами даного договору (п.2.1) кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу. В розділі 12 кредитного договору вказано номер електронного платіжного засобу [PERSON] № [NUMBER] . Вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 448271 (а.с.7-14). Як вбачається з даних листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000060623/ТНПП від 14.10.2025 вказане товариство, відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», підтвердило прийняття до виконання та завершення платіжної операції щодо перерахування 03.11.2024 від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» для [PERSON] , електронний платіжний засіб № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 17000 грн (а.с.104). 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25 (а.с.16-17). Відповідно до додаткової угоди №1 від 27.03.2025 до договору факторингу №27/03/25 (а.с.18) та Реєстру боржників №1 до такої (а.с.21), до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №8772231 від 03.11.2024. Згідно з відомостями акта прийому-передачі Реєстру Боржників №1 від 27.03.2025 до договору факторингу № 27/03/25 Товариство прийняло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» реєстр боржників № 1 від 27.03.2025 кількістю 3454 та оплатило отримані вимоги, про що свідчать платіжні інструкції №683 від 31.03.2025 (а.с.19, 20, 115, 116). За даними витягу з вказаного реєстру боржників №1 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики №8772231 від 03.11.2024 на суму 30600 грн, з яких: 17000 грн сума заборгованості за основним боргом, 1700 грн сума заборгованості за процентами, 8500 грн сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом, 3400 грн комісія за надання кредиту (а.с.21). Відповідно до додаткової угоди №1 від 27.03.2025 до договору факторингу №27/03/25 (а.с.18) та Реєстру боржників №2 до такої (а.с.21), до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №73234998 від 31.10.2024. Згідно з відомостями акта прийому-передачі Реєстру Боржників №2 від 27.03.2025 до договору факторингу № 27/03/25 Товариство прийняло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» реєстр боржників № 2 від 27.03.2025 кількістю 4657 та оплатило отримані вимоги, про що свідчать платіжні інструкції №683 від 31.03.2025 (а.с.19, 20, 115, 116). За даними витягу з вказаного реєстру боржників №2 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики №73234998 від 31.10.2024 на суму 24172,50 грн з яких: 7500 грн сума заборгованості за основним боргом, 562,50 грн сума заборгованості за процентами, 14985 грн сума заборгованості за пенею, 1125 грн комісія за надання кредит (а.с.33). Відповідно до умов зазначених у договорах факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату прийняло належні клієнтам права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, зокрема і до [PERSON] . Згідно з розрахунком заборгованості загальна сума заборгованості за кредитним договором договором №73234998 від 31.10.2024 становить 24172,50 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основним боргом, 562,50 грн сума заборгованості за процентами, 14985 грн сума заборгованості за пенею, 1125 грн комісія за надання кредит (а.с.34-36). За даними розрахунком заборгованості загальна сума заборгованості за кредитним договором № 8772231 від 03.11.2024 становить 30600 грн, з яких: 17000 грн сума заборгованості за основним боргом, 1700 грн сума заборгованості за процентами, 8500 грн сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом, 3400 грн комісія за надання кредиту (а.с.100-101). Вирішуючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає про таке. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема, ними є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Договори позики та кредиту підписані електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитних договорів. Даними листів ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000050829/ТНПП від 15.09.2025 та № КД-000060623/ТНПП від 14.10.2025 підтверджено надання кредитних коштів 31.10.2024 у розмірі 7500 грн на електронний платіжний засіб № [NUMBER] (вказаний [PERSON] в розділі реквізити кредитного договору №73234998 від 31.10.2024) та на електронний платіжний засіб № [NUMBER] (вказаний [PERSON] в розділі реквізити кредитного договору №8772231 від 03.11.2024) в сумі 17000 грн. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем матеріали справи не містять. Вказані докази відповідачем не спростовані. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитні договори та договір факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів, процентів за користування ними та комісії з боржника. Сукупністю досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи, доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства в частині стягнення суми основного зобов`язання 7500 грн, відсотків за користування кредитом в сумі 562,50 грн, комісії за надання кредиту в сумі 1125 грн за договором про надання коштів у кредит №73234998 від 31.10.2024 та суми за основною сумою боргу 17000 грн, відсотків за користування позикою 1700 грн, комісії за її надання в сумі 3400 грн за договором про надання коштів у кредит №8772231 від 03.11.2024 в заявлених позивачем розмірах. Суд не бере до уваги пояснення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, в частині неотримання ним кредитних коштів за вказаними кредитними договорами , оскільки надання таких кредитних коштів підтверджується вказаними вище листами ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», вказані докази відповідачем не спростовано та не надано доказів ненадходження кредитних коштів на його електронні платіжні засіби. Викладені у відзиві заперечення відповідача щодо його неознайомлення перед укладенням договорів з паспортом споживчого кредиту, умовами та правилами споживчого кредитування та відсутністю чіткої процентної ставки у договорах спростовуються дослідженими судом доказами, а саме, даними договорів №73234998 від 31.10.2024, №8772231 від 03.11.2024, паспортів споживчого кредиту. Не заслуговують на увагу і посилання відповідача про неотримання повідомлення щодо укладення первісними кредиторами договорів факторингу про передачу прав вимоги за договорами №73234998 від 31.10.2024, №8772231 від 03.11.2024, оскільки, хоча матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був повідомлений про зміну кредиторів за кредитним договором та договором позики, проте неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по пені в сумі 14985 грн за кредитним договором №73234998 від 31.10.2024 та по процентах за понадстрокове користування позикою за кредитним договором № 8772231 від 03.11.2024 в сумі 8500 грн суд зазначає про таке. Розділом 10 кредитного договору № 8772231 від 03.11.2024 передбачена відповідальність сторін. Так, відповідно до п.10.5.1 передбачено право позикодавця на нарахування пені в розмірі 5% в день та процентної ставки за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі 5 % за день з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Розділом 10 кредитного договору № 73234998 від 31.10.2024 передбачена відповідальність сторін. Так, відповідно до п.10.5.1 передбачено право позикодавця на нарахування пені в розмірі 2,7% в день та процентної ставки за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі 2,7 % за день з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). За положеннями ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність: розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в пункті 79 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначаються Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 12 вказаного Закону у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. Судом встановлено, що відповідач порушив взяті за кредитними договорами зобов`язання та у визначені договорами строки отримані в позику кошти не повернув, відсотків за користування ними не сплатив. У пункті 10 кредитних договорів сторони обумовили нарахування позикодавцем процентної ставки за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п.2 Договору за кожен день такого користування та пені, що є узгодженою мірою відповідальності за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, а саме іншим платежем, який застосовується чи стягується при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. Положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по пені в сумі 14985 грн за кредитним договором №73234998 від 31.10.2024 та по процентах за понадстрокове користування позикою за кредитним договором № 8772231 від 03.11.2024 в сумі 8500 грн, оскільки такі нараховані кредитодавцем у період дії в Україні воєнного стану. За положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відтак, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 31287,50 грн. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, зважаючи на задоволення позовних вимог на 57,12 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1729,60 грн.

Outcome: partial