Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» Ткаченко Ю.О. звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 71732529 від 10.04.2025 в розмірі 20442,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 882,00 грн - заборгованість за відсотками, 5760,00 грн - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитними коштами, 1800,00 грн - комісія. Також просить стягнути із відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір про надання коштів у кредит № 71732529 (далі - кредитний договір, договір), за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 12000,00 грн на строк 30 днів, з процентною ставкою в розмірі 0,245% в день, 4,00% - за понадстрокове користування кредитним коштами, комісією у розмірі 15,00% від суми наданого кредиту. Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі. Ухвалою судді від 07.10.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву в передбаченому ст. 191 ЦПК України порядку. У встановлений судом строк відповідачем, яка отримала копію ухвали про відкриття провадження в справі 22.10.2025, що підтверджується поштовим повідомленням, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до вимог ч. 2 ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив таке. 10.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 71732529, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 12000,00 грн на строк 30 днів, з процентною ставкою в розмірі 0,245 % в день, яка застосовується в межах строку кредитування, в розмірі 4,00% - за понадстрокове користування кредитними коштами, комісією - 15,00% від суми наданого кредиту (п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 договору). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора 33358. Відповідачем електронним підписом також було підписано графік погашення платежів та паспорт споживчого кредиту, яким погоджено основні умови кредитування, процентну ставку, порядок повернення, а також інші важливі правові аспекти. Із копії листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000044573 від 21.08.2025 слідує, що відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», 10.04.2025 було успішно здійснено перерахування коштів на суму 12000,00 грн на платіжну карту № [NUMBER] , емітовану на ім`я [PERSON] , номер платежу - 0748447b-d1b4-4509-a18b-c352286404d1. Також на підтвердження факту перерахування кредитних коштів представником позивача подано копію платіжної інструкції № 0748447b-d1b4-4509-a18b-c352286404d1, з якої вбачається, що 10.04.2025 на карту № [NUMBER] , власником якої є [PERSON] , були перераховані грошові кошти в розмірі 12000,00 грн, ідентифікатор еквайра - 491af2be-f912-4b96-9e88-96ec65f6eec6, ідентифікатор платіжного пристрою - 491af2be-f912-4b96-9e88-96ec65f6eec6. Із доданого до позову розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 71732529 від 10.04.2025 станом на 25.08.2025 складає 20442,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 882,00 грн - заборгованість за відсотками, 5760,00 - заборгованість за відсотками за понадстрокове користування кредитними коштами, 1800,00 грн - комісія. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Означені докази суд уважає допустимими, належними та достовірними. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» наведені у статті 530 ЦК України, згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах висунення кредитодавцем вимоги достроково повернути кредитні кошти та відсотки за користування кредитом по своїй юридичній природі є зміною, визначеного у договорі строку, на який надався кредит (строку кредитування). Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк кредитного договору є його істотною умовою, оскільки саме протягом цього строку сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до умов договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частини 1, 2 ст. 631 ЦК України). Визначена позивачем заборгованість відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 20442,00 грн перевірена судом, частково відповідає фактичним обставинам справи та умовам договору. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що поданими доказами доведено правомірність нарахування ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» процентів в межах строку кредитування за період із 10.04.2025 по 09.05.2025 на загальну суму 882,00 грн. Оскільки після закінчення строку кредитування у первісного кредитора були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, заявлена ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період із 10.05.2025 по 21.05.2025 на суму 5760,00 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає. Пунктом 2.2.4 кредитного договору передбачено право кредитодавця нараховувати комісію за надання кредиту у розмірі 15,00 %, від суми наданого кредиту, що становить 1800,00 грн. За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Враховуючи викладене вище, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 71732529 від 10.04.2025 в розмірі 14682,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 882,00 грн - заборгованість по процентах, 1800,00 грн - комісія. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позовні вимоги в розмірі 14682,00 грн (71,82% від ціни позову), стягує з відповідача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1739,77 грн (2422,40: 100% х 71,82%). Відповідно ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача були подані наступні докази: копію договору № 20-08/25 від 20.08.2025 про надання правничої допомоги; копію акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; копію витягу з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1-МК від 08.09.2025; копію платіжної інструкції № 89f60f від 18.09.2025; копію ордеру серії АХ № 1287255; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), «Двойних проти України» (заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі № 756/2114/17 від 13.02.2019, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial