Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У жовтні 2021 року ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.04.2016 між ним, як орендодавцем та [PERSON] , як орендарем було укладено Договір № 25/04/16 оренди (найму) автомобіля, згідно якого [PERSON] прийняв в платне користування легковий автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO 1.5, 2007 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] колір СИНІЙ, тип ЛЕГКОВИЙ, СЄДАН, державний номер [NUMBER] , свідоцтво з реєстрації ТЗ серії [NUMBER] виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 24.05.2012 року, строком на 36 місяців за ціною оренди 84 долара США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати - на тиждень. З 22.08.2016 відповідач перестав здійснювати своєчасні щотижневі платежі. На зв`язок не виходив, до нотаріуса для нотаріального засвідчення договору оренди не з`явився. Він здійснив всі можливі дії направлені на нотаріальне посвідчення договору: неодноразово телефонував з вимогою з`явитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, направляв вимоги про нотаріальне посвідчення договору, 15.12.2017 ним, внаслідок завданих пошкоджень відповідачем орендованому авто, була проведена експертна оцінка, в результаті якої вартість матеріального збитку становить 37 069,53 грн. В зв`язу із викладеним, вимушений був звернутися до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати дійсним Договір № 25/04/16 оренди (найму) автомобіля від 25.04.2016, укладений між ним та відповідачем; 2) стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором (найму) оренди автомобіля та пошкодженого майна у розмірі 379 003 грн., яка складається з: 154 224 грн. - заборгованості по оренді автомобіля; 38 955 грн. - штрафних санкцій згідно п.п. 8.4 Договору; 109 700 грн. - неустойки згідно п.п. 8.6 Договору; 38 955 грн. - штрафних санкцій згідно п.п. 8.8 Договору; 37 069,53 грн. - матеріальних збитків; 1 000 грн. - послуг експерта по оцінці пошкодження майна; 3) стягнути з відповідача судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 08.10.2021 дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 16.11.2021 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 17.02.2022 р., що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.08.2022 року судом постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 12.05.2023 року скасовано заочне рішення, призначено справу до нового розгляду а правилами загального позовного провадження. 19.06.2024 року Деснянський районний суд м. Києва за наслідками розгляду клопотання відповідача ухвалив зупинити провадження у цивільній справі за позовними вимогами ФОП [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості, - до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №753/8321/24 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемних договорів шляхом стягнення грошових коштів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року по цивільній справі №753/8321/24 позов залишено без розгляду. 10.11.2025 від представника позивача - адвоката Коміси М.В. до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому вказано, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15.10.2025 року по цивільній справі №753/8321/24 позов залишено без розгляду, а ухвала набрала законної сили. Ухвалою суду від 11.11.2025 року поновлено провадження у справі. 21.01.2026 року в судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, про час місце та дату судового розгляду повідомлений належним чином. Судом відкладено розгляд справи для виклику відповідача в судове засідання на 12.03.2026 року. 12.03.2026 року в судове засідання з`явився позивач та представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, які позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі, Судом встановлено наступне. Як убачається з матеріалів справи, 25.04.2016 між ФОП [PERSON] як орендодавцем, та [PERSON] , як орендарем, було укладено договір № 25/04/16 оренди (найму) автомобіля. Умовами договору оренди передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає у платне користування легковий автомобіль марки «CHEVROLET», модель AVEO, 2007 року випуску, у відмінному стані, без пошкоджень (п. 1.1 Договору). Строком на 36 місяців за ціною оренди: 84 долара США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати - на тиждень та 4 384 доларів США в гривневому еквіваленті - на рік (п. 1.2 Договору). Загальна оренда вартість автомобіля за 36 місяці складає 13 152 доларів США (п. 1.3 Договору). Розрахунок здійснюється орендатором відповідно до офіційного курсу долара США до гривні за даними НБУ на день сплати щотижневого платежу. Відповідно до пункту 1.2 щотижневий платіж 84 долара США. За потреби розрахунок може здійснюватись в національній чи в іноземній валюті (п.п. 1.4, 1.5 Договору). Згідно п. 2.1 Договору строк користування 36 місяців встановлюється з дати підписання даного договору до 25.04.2019 (включно). Передача автомобіля в оренду здійснюється за актом прийому-передачі (п. 3.1 Договору). Згідно п. 6.5 Договору у випадку порушення строків виконання Орендарем зобов`язань по Договору без попередньої домовленості, Орендодавець має право нарахувати, а Орендар зобов`язується сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожен день прострочення. Згідно п. 8.6 Договору у випадку прострочення орендної плати Орендодавець має право нарахувати, а Орендар зобов`язується сплатити неустойку у розмірі 150 грн. за кожен день прострочення. Згідно п. 8.4 Договору у випадку затримання відшкодування шкоди чи наданні рівноцінного авто в установлений строк, орендар сплачує пеню 1% від вартості завданих ушкоджень вартості авто за кожний день прострочення. Згідно п. 10.1 Договору даний договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до акту прийому-передачі легкового автомобіля, ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] отримав автомобіль у відмінному стані, без пошкоджень 25.04.2016. Про це також свідчить власноруч написана розписка про отримання автомобіля [PERSON] . Відповідно до графіку сплати орендної плати [PERSON] здійснював оплату за укладеним договором до 22.08.2016. 03.01.2017, 21.03.2017 та 11.08.2017 позивач направив відповідачу листи, в яких повідомляв про необхідність вчинити дії щодо нотаріального посвідчення укладеного договору. 15.12.2017 позивачем було написано звернення до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві про те, що 15.12.2017 за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 1-К, [PERSON] залишив автомобіль CHEVROLET AVEO в аварійному стані з явними ознаками пошкодження. Пошкодження автомобіля, також підтверджується фото-таблицею. Відповідно до звіту № 54/12/17 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 18.12.2017, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ CHEVROLET AVEO складає 37 069,53 грн. Вартість складання звіту склала 1 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 02/12 від 26.12.2017. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за Договором (найму) оренди автомобіля та пошкодженого майна складає 379 003 грн., з яких: 154 224 грн. - заборгованість по оренді автомобіля; 38 955 грн. - штрафні санкції згідно п.п. 8.4 Договору; 109 700 грн. - неустойка згідно п.п. 8.6 Договору; 38 955 грн. - штрафні санкції згідно п.п. 8.8 Договору; 37 069,53 грн. - матеріальні збитки; 1 000 грн. - послуги експерта по оцінці пошкодження майна. Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими згідно з актами цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо іншого не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо). Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16, від 22 листопада 2017 року у справі №6-428цс17, та висновками Верховного Суду, що містяться в постановах від 24 жовтня 2018 року у справі №755/6287/16-ц та від 27 березня 2019 року у справі №288/231/16-ц. Недійсний (нікчемний) правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не створює юридичних наслідків (не призводить до виникнення у сторін такого правочину прав і обов`язків), крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України). В пункті 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 зазначено, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При розгляді справи про визнання правочину дійсним, суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Отже, відсутність коштів для оплати послуг нотаріуса, відпустка, відрядження, хвороба - реабілітація,втрата продавцем правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором, тощо, не є безповоротнім ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення правочину, а отже з цих підстав не вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що в свою чергу є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Саме лише небажання сторони правочину нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для визнання такого договору дійсним. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Такого висновку дійшов Верховний Суд 04 березня 2019 року у справі №665/2266/16-ц. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. У ч. 1 ст. 623 ЦК України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України виділяють дві групи збитків: реальна шкода та упущена вигода. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, що була втрачена можливість нотаріально посвідчити договір оренди транспортного засобу між сторонами. Відповідач умисно ухилявся не тільки від нотаріального посвідчення договору, а і від оплати оренди та повернення автомобіля у володіння позивача. Автомобіль був повернутий позивачу 15.12.2017 в аварійному стані. Тому договір №25/04/16 оренди (найму) автомобіля від 25.04.2016 належить визнати дійсним. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що при укладанні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми заборгованості в розмірі 379 003 грн., в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, після надходження до суду витребуваних Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року від АТ КБ «Приват Банк» (ЄДРПОУ: 14360570, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 30) доказів чи здійснював [PERSON] як клієнт АТ КБ "Приват Банк" грошові перекази на ім`я ФОП [PERSON] в період часу із 25.04.2016 року по 31.12.2018 року, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно оплачував орендні платежі, а отже свідомо виконував умови Договору оренди ТЗ та мав наміри викупити автомобіль. А отже твердження відповідача в судовому засіданні 12 травня 2023 року про те, що не брав автомобіль у позивача в оренду та не сплачував за нього кошти не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 791 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved