Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

До суду звернулося АТ «Сенс Банк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та 2422,40 грн сплаченого судового збору за подання позову до суду. У обґрунтування позову зазначено, що 13.02.2020 між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» укладена угода про надання споживчого кредиту № 501235872 (далі договір). 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджене рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. Загальна сума заборгованості станом на 17.09.2025 становить 82890,71 грн, з яких: 33519,03 грн заборгованість по тілу кредиту, 15533,63 грн заборгованість по відсотках, 33838,05 грн - заборгованість по комісії. 19.11.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 25.11.2025 відкрите спрощене провадження по справі із викликом сторін. 24.12.2025 судове засідання не відбулося за письмовим клопотанням відповідача про відкладення розгляду справу з метою ознайомлення із матеріалами справи. 19.02.2026 судове засідання не відбулося по прині відсутності електропостачання у приміщенні суду згідно графіка погодинного відключення та несправності резервного джерела електроживлення (акти заступника керівника апарату суду № 39 від 19.02.2026, № 41 від 20.02.2026). 17.03.2026 у судове засідання не з`явились учасники справи. Позивач повідомлений належним чином. Представником позивача до суду надідані письмові заяви від 15.12.2025, 05.02.2026 про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачем надана письмова заява від 25.02.2026 про визнання вимог позов, зазначив про часткове погашення заборгованості, про що надав суду відповідні підтверджуючі документи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України передбачений виключний перелік підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, а саме: ( 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; ( 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; ( 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; ( 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення судового розгляду справи, що передбачені ч. 3 ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, та відповідач, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Установлено, що 13.02.2020 між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» укладена угода про надання споживчого кредиту № 501235872 (далі договір). Заява на укладення угоди про надання кредиут, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, оферта та акцепт підписані позичальником. Згідно умов укладених документів сторони договору домовилися про таке: встановлення комісійної винагороди у розмірі 0,00 % від суми кредиту за надання кредиту, 1,90 % від суми кредиту за обслуговування кредит, дата повернення кредиту - 13.02.2024, сума кредиту - 50000,00 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Альфа-Банк». СДРПОУ 23494714, обов`язковий мінімальний платіж - 5 % від суми загальної заборгованості за відновлюваною кредитною лінією, але не менше 50 грн. Отримання відповідачем кредитних коштів стверджується копією меморiального ордера № 1016852 вiд 13.02.2020. З виписки по особовому рахунку відповідача за період з 13.02.2020 по 17.09.2025 слідує надання кредиту, його часткове погашення, наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, З наданого розрахунку заборгованості станом на 13.09.2025 вбачається сплата відповідачем коштів в сумі 66895,00 грн. Загальна сума заборгованості станом на 17.09.2025 за тілом кредиту становить 33519,03 грн та 15533,63 грн заборгованість по відсоткам. Усі нарахування припинені з 22.12.2024. При цьому, суд враховує надані відповідачем квитанції на підтвердження часткової оплати заборгованості за кредитним договором після подання позову до суду, а саме: 09.12.2025 в сумі 2000,00 грн (платіжна інструкція № 958229, призначення платежу - сплата заборгованості за кредитним договором № 501235872 від 13.02.2020, отримувач - АТ "Сенс Банк"), 26.12.2025 в сумі 3000,00 грн (платіжна інструкція № 718902, призначення платежу - сплата заборгованості за кредитним договором № 501235872 від 13.02.2020, отримувач - АТ "Сенс Банк"), 08.01.2026 в сумі 3000,00 грн (квитанція погашення кредиту № 22230085, термінал № 07880809, номер танзакції 466ECF90-157E-4B85-B527-3397493C18D2, отримувач - АТ "Сенс Банк"), 21.01.2026 в сумі 3000,00 грн (платіжна інструкція № 766765, призначення платежу - сплата заборгованості за кредитним договором № 501235872 від 13.02.2020, отримувач - АТ "Сенс Банк"), 02.02.2026 в сумі 1000,00 грн (платіжна інструкція № 750750, призначення платежу - сплата заборгованості за кредитним договором № 501235872 від 13.02.2020, отримувач - АТ "Сенс Банк"), 17.02.2026 в сумі 5000,00 грн (платіжна інструкція № 854564, призначення платежу - сплата заборгованості за кредитним договором № 501235872 від 13.02.2020, отримувач - АТ "Сенс Банк"), а всього на суму 17000,00 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджене рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. З урахуванням наведеного, до стягнення з відповідача за нарахованими тілом кредиту та процентами підлягає сума з урахуванням сплачених ним коштів після подання позову до суду на загальну суму 32052,66 грн (33519,03 грн заборгованість за кредитом + 15533,63 грн заборгованість по відсоткам - 17000,00 грн спалчених коштів відповідачем). Щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 33838,05 грн. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 13.02.2020, укладеного між сторонами, банк надав позичальнику кредит для власних потреб, тобто на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зроблений наступний висновок: 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладений в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право для банка встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч.1 ст. 1, ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання Закону України «Про споживче кредитування`та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування`щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 Суд виснував, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та / або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, у кредитному договорі не зазначений перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту. З матеріалів цієї справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково - касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не міститься переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних із отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу по справі та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). З урахуванням того, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні зазначеного кредитного договору, положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23. Враховуючи наведене у задоволенні позову про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 33838,05 грн потрібно відмовити. Крім того, згідно наданих банком розрахунків відповідач в рахунок погашення боргу за нікчемною умовою кредитного договору (комісією) сплатив кошти в сумі 26197,20 грн, які мають бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договром. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність перерахунку загальної заборгованості [PERSON] перед позивачем. На користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість в сумі 22855,46 грн (82890,71 грн нарахований борг позивачем - 33838,05 грн нарахованої комісії позивачем - 26197,20 грн сплаченої комісії відповідачем). Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610, 611 ЦК України). Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі, про що надав відповідні підтверджуючі документи, а також зазначене слідує з матеріалів, долучених позивачем до позову. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором частково виконував. Сторонами протилежного суду не доведено, клопотань, заяв не заявлено. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 22855,46 грн (27,57 % від 82890,71 грн), з відповідача на користь позивача слід стягнути 667,86 грн (27,57 % від 2422,40 грн) судового збору, сплаченого за подання позову до суду (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial