Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У грудні 2025 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На даний час шлюб між сторонами розірваний. Син проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає і в добровільному порядку надавати кошти на утримання дитини відмовляється. Самостійно позивач не в змозі повноцінно забезпечувати дитину, яка потребує матеріальної допомоги з боку батька. За таких обставин, позивачка звернулася до суду та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 21.01.2026 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 22, 23). У всі призначені по справі судові засідання відповідач не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву, пояснень, жодних заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило (а.с. 24, 25). При цьому, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Днем вручення судової повістки у такому випадку є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 13.05.2024 року у справі №755/4829/23. Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). На даний час шлюб між сторонами розірваний (а.с. 4). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач є фізично здоровим та працездатним чоловіком, але ухиляється від належного виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини. Норми процесуального права, якими керується суд. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, статтею 2 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 року, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Таким чином, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, з метою забезпечення умов для повноцінного розвитку дітей, враховуючи майновий стан сторін, стан здоров`я дітей та інші передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 червня 2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Висновки суду. Позивачем доведено, а Відповідачем не спростовано, що дитина сторін проживає саме з Позивачем та перебуває на її утриманні. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, з метою забезпечення умов для повноцінного розвитку дитини, враховуючи майновий стан сторін та інші передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про те, що з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої спільної дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 17.12.2025 року і до повноліття дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору позивачка звільнена. На підставі ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1211,20 гривень стягується з відповідача на користь держави. 3. Резолютивна частина. На підставі викладеного,

Outcome: approved