Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

У березні 2025 р. позивачка звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що станом на 2010 р. працювала в Сумському національному аграрному університеті на посаді доцента кафедри фінансів. У період з лютого 2010 р. по липень 2014 р. позивачка безпідставно була притягнута до кримінальної відповідальності, підозрювалася та була засуджена за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.368 КК України. Безпідставне притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, підозра та обвинувачення у вчиненні злочину завдали їй значної моральної шкоди. Відносно позивачки було порушено три кримінальні справи, які згодом об`єднано в одне провадження. 10.03.2010 її було притягнуто як обвинувачену та пред`явлено обвинувачення у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 368 КК України. Згодом у лютому 2012 р. було уточнено кваліфікацію та пред`явлено обвинувачення позивачці у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України. 13 березня 2012 р. кримінальну справу було направлено до суду з обвинувальним висновком. Згодом у 2014 р. вироком суду позивачку було засуджено та визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 травня 2014 р. вирок було скасовано, справу було направлено прокурору для провадження додаткового розслідування. В подальшому постановою прокурора від 7 липня 2014 р. кримінальне провадження було закрите за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді. Зазначає, що незаконне притягнення позивачки до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на її життя. Зокрема, протягом 52,5 місяців незаконного кримінального переслідування позивачка втратила своє здоров`я через нервовий зрив та постійний стрес. Лікувалася в лікарняних закладах, втратила дитину, втратила роботу та перспективи професійного і кар`єрного зростання. З 2005 р. працювала над дисертаційною роботою на здобуття наукового ступеня доктора економічних наук, але після проведених у ході слідства обшуків та вилучення документів правоохоронними органами матеріали дисертаційної роботи зникли. Кримінальне переслідування змінило звичайний життєвий уклад її близьких і рідних. Сім`ї довелось пристосовуватись до нових, погіршених умов існування. Через загрозу арешту позивачка була змушена звільнитися з роботи, втратила заробітну плату і страховий стаж. Через погрози прокуратури чоловік позивачки змушений був припинити свою підприємницьку діяльність і всі ці роки присвятив відновленню справедливості та доведенню її невинуватості та відновленню репутації. До 2010 р. позивачка разом з чоловіком утримувала своїх батьків, які були особами з інвалідністю. Мати потребувала постійного догляду та була тяжко хворою. Через незаконні дії правоохоронних органів у позивачки не було можливості її доглядати, і все це лягло на плечі батька-інваліда та чоловіка позивачки. Зміна укладу життя чоловіка і батька позивачки, а також відчуття вини у швидкій смерті матері, неможливість побачити та поховати її пригнічували душевний стан позивачки. Після звільнення з роботи позивачка не мала власних джерел прибутку та не могла працевлаштуватись за спеціальністю, а тому вимушена була жити на пенсію чоловіка. Після закриття кримінальної справи життя не налагодилось, оскільки тривалий час позивачка не мала можливості працевлаштуватись. 70 відсотків наукових досліджень були втрачені через обшуки. Через погіршення матеріального стану позивачка з чоловіком також втратили можливість оплачувати кредити та наразі є боржниками декількох банків. Зазначає, що враховуючи розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2025 р. - 8 000 грн, а також час перебування позивачки під слідством і судом (52 місяці 14 днів), розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 420 533,33 грн. Але такий розмір не відповідає завданим моральним стражданням. В межах кримінального провадження за фактом протиправних дій органів внутрішніх справ стосовно позивачки була проведена судова психологічна експертиза, висновком якої визначено, що неправомірними діями правоохоронних органів позивачці заподіяні моральні страждання, а їх розмір визначений у розмірі 405 мінімальних заробітних плат. Станом на січень 2025 р. сума відшкодування становить 3 240 000 грн. Зазначає, що враховуючи обсяг заподіяної позивачці шкоди, глибину і тривалість моральних страждань, вважає справедливим розмір морального відшкодування в сумі 6 000 000 грн, що в повній мірі є пропорційним та достатнім для компенсації позивачці спричинених негативних наслідків морального характеру. Просить суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки 6 000 000 грн моральної шкоди, а також понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 грн. Ухвалою суду від 7 квітня 2025 р. було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 17 липня 2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24 грудня 2025 р. справу розподілено головуючому судді Ніколаєнко О. О. У відзиві на позовну заяву представник Сумської обласної прокуратури з позовом не погодився та зазначив, що визначений позивачкою розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним. Висновок експерта є неналежним доказом, оскільки дослідження проведено майже через рік після закриття справи, а результати викривлені іншими життєвими обставинами. У відзиві представник ДКСУ зазначив, що служба не вчиняла незаконних дій відносно позивачки. У наданих поясненнях представник третьої особи зазначив, що Головне управління ДКСУ в Сумській області не порушувало інтересів позивачки. Позивачкою не надано доказів на підтвердження вартості заявлених адвокатських послуг. Просить відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Додатково пояснили, що під час обшуку позивачка була затримана з 16 до 22 години без пояснення причин. На наступний день стався нервовий зрив та позивачка потрапила у лікарню. Чоловік позивачки, колишній співробітник правоохоронних органів, повідомив, що її заарештують, тому вивіз її у Крим до родичів. Позивачка була в розшуку з березня 2010 р. по січень 2012 р., після чого добровільно з`явилася до слідчого. До вересня 2015 р. не працювала. Життя позивачки із початком кримінального переслідування кардинально змінилося: до цього вона користувалася повагою та авторитетом серед колег та близьких, будувала кар`єру, майже завершила докторську дисертацію. Дисертація була втрачена під час обшуку. Вона була вимушена переховуватись спочатку в Криму, а потім у селі в Полтавській області. Через переховування не могла отримати вчасну медичну допомогу та втратила дитину, якою була вагітна. Написала заяву на звільнення за власним бажанням, бо роботодавець погрожував звільнити за прогули. Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували із зазначених у відзивах підстав, додатково пояснили, що тривалий час притягнення до кримінальної відповідальності обумовлений переховуванням позивачки від слідства, а методика проведення експертиз виключена з реєстру. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 20 лютого 2010 р. старшим слідчим прокуратури Зарічного району міста Суми була винесена постанова про порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 Кримінального кодексу України (а.с. 3031). 24 лютого 2010 р. старшим слідчим прокуратури Зарічного району міста Суми була винесена постанова про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження, якою порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 368 ч. 2 КК України за фактом вимагання та отримання 16 лютого 2010 р. від студентів заочної форми навчання Сумського національного аграрного університету хабара на загальну суму 860 грн за складання іспиту з предмета «Гроші та кредит». Кримінальній справі присвоєно номер 1078000/2 та об`єднано її з кримінальною справою № 10780008 (а.с. 3132). Постановою старшого слідчого прокуратури Зарічного району міста Суми від 20 квітня 2010 р. порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України за фактом отримання 3 лютого 2010 р. від студентів заочної форми навчання факультету «Облік і аудит» Сумського національного аграрного університету хабара на загальну суму 800 грн за складання іспиту з предмета «Гроші та кредит». Кримінальній справі присвоєно номер 10780008/3 та об`єднано з кримінальною справою № 10780008 (а.с. 3233). 24.02.2010 було здійснено обшук мешкання [PERSON] (а.с. 55). 10 березня 2010 р. старшим слідчим прокуратури Зарічного району міста Суми винесена постанова про притягнення [PERSON] як обвинуваченої та пред`явлено їй обвинувачення у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 368 КК України (а.с. 34). Постановою від 23 січня 2012 р. обрано обвинуваченій запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд без дозволу слідчого і суду з постійного місця проживання. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 10.03.2010 за постановою старшого слідчого прокуратури позивачка була оголошена в розшук, який безпосередньо здійснювався співробітниками УМВС України в Сумській області. 23.01.2012 [PERSON] добровільно з`явилася до слідчого і була допитана як обвинувачена. Причину неявки до слідчого [PERSON] пояснила наявністю страху за те, що вона може бути арештована та поміщена до слідчого ізолятора (а.с. 35). Постановою старшого слідчого прокуратури Зарічного району міста Суми від 25 лютого 2012 р. притягнуто [PERSON] як обвинувачену у кримінальній справі № 10780008, пред`явивши їй обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (а.с. 37). Вироком Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2014 р. у справі № 1805/4154/12 [PERSON] визнана винною та засуджена за ч. 2 ст.368 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися викладацькою діяльністю у навчальних закладах всіх форм власності строком на 3 роки без конфіскації майна. На підставі статті 75 КК України звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 травня 2014 р. вказаний вирок скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору міста Суми для проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу залишено підписку про невиїзд. Постановою старшого прокурора прокуратури міста Суми від 7 липня 2014 р. закрито кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12014200440002762 від 06.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді (а.с. 4344). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [PERSON] єматір`ю [PERSON] (а.с. 60). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] є чоловіком [PERSON] , шлюб укладено у 2005 р. (а.с. 62). Відповідно до довідки Сумської міської клінічної лікарні № 1 та виписки з медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 20.02.2010 по 23.02.2010 з діагнозом - вегето-судинна дистонія за гіпертонічним типом зі стійким помірно вираженим синдромом (а.с. 45, 46). Відповідно до епікризу від 08.11.2010, [PERSON] встановлено діагноз - аборт у ходу (45 тижнів вагітності), проведена фракційна діагностично-лікувальна вишкрібання порожнини матки (а.с. 50). Відповідно до виписки з протоколу засідання ЛКК від 4 липня 2013 р., [PERSON] потребує медикаментозного лікування за діагнозом - лейоміома матки (а.с. 48 зв.). Відповідно до виписки з протоколу засідання ЛКК від 30 липня 2014 р., [PERSON] потребує хірургічного та постійного тривалого медикаментозного лікування за діагнозом - вузлова лейоміома матки (а.с. 47 зв.). Відповідно до консультативного висновку спеціаліста-онколога від 17.07.2014, [PERSON] встановлено діагноз - підслизова лейоміома матки (а.с. 49). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого: у період з 15.09.2015 по 23.09.2015 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у комунальній установі «Сумський пологовий будинок № 1», де і було проведено оперативне втручання - надпіхвова ампутація матки з придатками (а.с. 1011). 28.08.2015 судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М. С. Бокаріуса складено висновок № 278 судово-психологічної експертизи по кримінальному провадженню за фактом протиправних дій співробітників ГУ МВС України в Сумській області стосовно [PERSON] за ст.365 ч.2, 364 ч.3, 384 ч.1 КК України. Відповідно до висновку експерта, за ситуацію, яка мала місце 19.02.2010, під час якої підзахисну утримували більше як 3 години, а також під час огляду приміщення та її особистої сумки, [PERSON] спричинені суттєві моральні страждання. У разі встановлення судом факту заподіяння [PERSON] моральних страждань, орієнтовний розмір відшкодування становить: варіант 1: відносно психологічного фактора незаконного затримання - 320 мінімальних заробітних плат; варіант 2: відносно психологічних факторів незаконного затримання та спроб ураження прав і свобод громадянина неправомірними діями та рішеннями органів державної влади - 405 мінімальних заробітних плат (а.с. 1129). Як вбачається з виписки з амбулаторної карти від 22 листопада 2006 р., [PERSON] було встановлено 17.07.2004 діагноз - папілярна карцинома щитовидної залози. 13.07.2004 була здійснена тиреоїдектомія, згодом призначене лікування (а.с. 45). Відповідно до акта огляду МСЕК, [PERSON] встановлено 2-гу групу інвалідності безстроково в 2005 р. (а.с. 63). Відповідно до копії висновків, [PERSON] було призначено наркотичні лікарські засоби у зв`язку зі злоякісними новоутвореннями правої молочної залози у періоді з 2 серпня по 27 серпня 2010 р. (а.с. 47) та з 11.02.2010 по 19.02.2010 (а.с. 48). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 60) Як вбачається з листа Сумського національного аграрного університету, направленого на заяву від 05.08.2014 про поновлення на роботі, позивачка була відсутня на роботі з 23.02.2010 по 13.03.2010 у зв`язку з лікуванням. З 13.03.2010 по 01.04.2010 та з 02.04.2010 по 06.07.2010 позивачкою більше не було надано додаткових виправдувальних документів щодо поважності причини відсутності на роботі, що було правовою підставою для порушення питання про звільнення з роботи за прогул без поважної причини. Згідно з поданою позивачкою особистою заявою від 06.07.2010 про звільнення за власним бажанням, наказом по СНАУ від 06.07.2010 позивачка була звільнена за статтею 38 КЗпП України (а.с. 51). [PERSON] звертався зі скаргою на дії працівників міліції та слідчого прокуратури, однак йому було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 16 березня 2012 р. скаргу [PERSON] задоволено: скасовано постанову від 1 березня 2012 р. про відмову в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб УМВС в Сумській області за відсутністю в їх діях складів злочинів, передбачених статтями 162, 185, 364, 365, 368, 371 КК України. Постановою старшого слідчого прокуратури від 12 жовтня 2012 р. порушено кримінальну справу співробітника Сумського ГУ УМВС України в Сумській області майора міліції [PERSON] за фактом зловживання службовим становищем та перевищення повноважень за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України (а.с. 61). Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 7 липня 2010 р. стягнуто зі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість по кредитному договору (а.с. 5657). Заочним рішенням від 10 листопада 2010 р. стягнуто солідарно зі [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором (а.с. 5758). На засіданні вченої ради СНАУ 1 листопада 2005 р. було затверджено тему дисертації на здобуття наукового ступеня доктора економічних наук [PERSON] (а.с. 64). Як вбачається з копій наданих звітів, вона здійснювала роботу над дисертацією з 2005-го по 2008 р. (а.с. 6466). Як вбачається з наданої довідки, [PERSON] у 2012 р. отримував пенсію (а.с. 67). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У пункті 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Позивач незаконно перебувала під слідством і судом з 20.02.2010 дати порушення відносно неї кримінальної справи по 07.07.2014 дату винесення постанови про закриття кримінального провадження. Вказаний період становить 52 місяці та 14 днів. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати, який діє на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 01.01.2026 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі встановлено на рівні 8647 грн. Таким чином, мінімальний встановлений законом розмір моральної шкоди, який може бути стягнутий, становить 453 620,98 грн. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Перебування позивача під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань, він які полягають у порушенні психологічного комфорту, перебуванні у стані напруги, стресу та інших негативних явищ, пов?язаних із притягненням його до кримінальної відповідальності. Оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового слідства позивач перебував під слідством та судом, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки досудове розслідування зупинялося у зв`язку з розшуком підозрюваної, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Тлумачення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» свідчить, що законодавець визначає тільки мінімальний розмір за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зупинення досудового розслідування, як тимчасова вимушена перерва у провадженні досудового розслідування, зумовлена обставинами, що унеможливлюють його подальше провадження, і не означає що особа перестає перебувати під слідством. Тому особа має право на право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц. Суд відхиляє доводи позивача про необхідність визначення розміру моральної шкоди за наданим ним висновком експерта , оскільки у вказаному висновку експерта зазначено про можливий грошовий еквівалент компенсації за завдану моральну шкоду, що є оціночним та суб`єктивним критерієм визначення такого розміру експертом. Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)). При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд враховує, що відносно позивача не застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, суд також враховує процесуальну поведінку позивача у кримінальному провадженні - вона переховувалась від слідства протягом двох років, що безумовно вплинуло на тривалість кримінального провадження. Суд також враховує ті вимушені зміни, яких позивач зазнав у зв`язку з кримінальним переслідуванням: позивачка втратила роботу та доходи, що погіршило матеріальний стан позивачки, припинила наукову діяльність. Матеріалами справи підтверджено факт переривання вагітності у листопаді 2010 року, а також подальше погіршення стану здоров`я, що призвело до оперативного втручання у 2015 році, однак відсутні докази того, що проблеми зі здоров`ям у позивачки виникли саме у зв`язку із кримінальним переслідуванням. Необхідність переховування від слідства унеможливила належний догляд за тяжкохворою матір`ю, що померла у серпні 2010 року, та завдала додаткових душевних страждань . За таких обставин, суд вважає, що позивачу була завдана моральна шкода, яку суд оцінює у 460 000 грн, що відповідає засадам розумності та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено.

Outcome: partial