Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

В листопаді 2025 року представник АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 104 051,84 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач зазначив, що Відповідач порушив умови кредитних договорів №2001069621301 від 04.07.2018, №1001837755801 від 16.03.2021, не повернув суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 03.06.2025 за ним рахується заборгованість в загальному розмірі 104 051,84 гривень. На момент подачі позову заборгованість не погашена, а тому Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість в судовому порядку. 10.12.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Фіцай О.Л. 26.12.2024 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання, призначене на 09.03.2026, представник Позивача не з`явився, просив слухати у справу у його відсутність. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність Сторін із постановленням заочного рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем укладено кредитні договори №2001069621301 від 04.07.2018, №1001837755801 від 16.03.2021, згідно умов яких Відповідач отримав кредитні кошти на умовах платності та строковості. З матеріалів справи убачається, що Відповідач підписав заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорт споживчого кредиту, ознайомлена із Правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ». З наданих суду матеріалів вбачається, що Відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними. Отже, з укладенням кредитного договору, отримання та використання кредитних коштів за Відповідачем відповідно виник обов`язок повернути Позивачу кредит та сплатити відсотки за його користування у строки та в розмірах чітко встановлених умовами Договору. Проте, з наданих суду доказів вбачається, що всупереч вимогам кредитного договору, Відповідач не виконував своєчасно взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячне погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 03.06.2025 за ним рахується заборгованість в загальному розмірі 104 051,84 грн., з яких: За кредитним договором №2001069621301 від 04.07.2018 року: -46987,17 грн. - заборгованість за кредитом; -36299,28 грн. - заборгованість за процентами; За кредитним договором №1001837755801 від 16.03.2021 року: -12072,61 грн. - заборгованість за кредитом; -8689,12 грн. - заборгованість за процентами; У зв`язку з невиконанням умов договору Позивачем на адресу Відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) від 05.06.2025, однак у наданий строк заборгованість Відповідачем погашена не була. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (частина перша статті 627 ЦК України) Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Враховуючи, що між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитні договори, умови якого Позивачем були виконані шляхом надання Відповідачу кредитних коштів, та Відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість, нараховану станом на 03.06.2025 у розмірі 104 051,84 гривень. З урахуванням задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з Відповідача на користь Позивача також підлягає судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved