Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» в особі представника Матула В.Ю. звернувся до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що 22 лютого 2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено заява-договір №002/24855369-СК_S про надання кредиту та 11 квітня 2024 року укладено Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №999/25744398-VR. Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору загальна заборгованість станом на 30.09.2025 року за договором №002/24855369-СК_S про надання кредиту від 22.02.2024 року складає 32723,91 грн, з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 20 000,00 грн.; по річним процентам (в т. ч. прострочені) 12723,91 грн та заборгованість за Заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №999/25744398-VR складає 11160,26 грн., з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 7000,00 грн.; по річним процентам (в т. ч. прострочені) 4628,80 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем повернення чергової частини платежу по кредитному договору АТ «Таскомбанк» має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Враховуючи вищевикладене, банк звернувся до суду за захистом своїх прав і законних інтересів, та просив стягнути з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у розмірі 43884,17 грн., а також понесені судові витрати. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2026 року, вказана справа надійшла до провадження суді Вікторович Н.Ю. Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. Ухвала суду від 26 лютого 2026 року не отримана відповідачем та повернулась на адресу суду з поштового відділення. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, що 22 лютого 2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено заява-договір №002/24855369-СК_S про надання кредиту. 11 квітня 2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] укладено Заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №999/25744398-VR. Також, відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту. Зобов`язання щодо надання коштів банком виконані, проте відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до порушення прав позивача. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 30.09.2025 року за договором №002/24855369-СК_S про надання кредиту від 22.02.2024 року складає 32723,91 грн, з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 20 000,00 грн.; по річним процентам (в т. ч. прострочені) 12723,91 грн та заборгованість за Заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №999/25744398-VR складає 11160,26 грн., з яких заборгованість: по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 7000,00 грн.; по річним процентам (в т. ч. прострочені) 4628,80 грн Статтею 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтями 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050,1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Таким чином судом встановлено, що АТ «Таскомбанк» виконало свої обов`язки за заявою-договором№002/24855369-СК_S від 22.02.2024 року, за Заявою-договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №999/25744398-VRта надало відповідачу кредити, однак відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30.09.2025 року його загальна заборгованість складає 43884,17 грн. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовна заява АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь АТ «Таскомбанк» підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 43884,17 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2662,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved