Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

12 січня 2026 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 239. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 239. В період шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати із нею. Спільне життя з відповідачем не склалися, їх сімейні стосунки погіршувалися, вони перестали розуміти один одного. З липня 2025 року вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, їх сім`я фактично розпалася, у них відсутній спільний бюджет та спільні інтереси. Відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. На фоні постійних сварок вони втратили один до одного почуття, довіру та повагу, у зв`язку з чим шлюб збереженим бути не може. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, справу розглянути без її участі. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила справу розглядати без її участі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Оскільки позивач не ставить перед судом питання, щодо відновлення їй дошлюбного прізвища, тому після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позов задоволено, а позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI звільнена від сплати судового збору, так як є законним представником дітей з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення Серія [NUMBER] , наявного в матеріалах справи, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 1331 гривню 20 копійок.

Outcome: approved