Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

В провадження Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла вищезазначена позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд скасувати заборону відчуження житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 2070965, накладено відповідно до Договору застави № 2070965 від 10.06.2025 року Оріхівською державною нотаріальною конторою, з одночасним її припиненням в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження № 2070965 від 10.06.2025 року Оріхівською державною нотаріальною конторою, Тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2070965; Зареєстровано: 10.06.2005 року 10:27: 15 за № 2070965 реєстратором: Оріхівська державна нотаріальна контора,70500, Запорізька область, Пологівський район, м. Оріхів, вул. Шевченка, буд.15 ( 06141) 4-35-17, Підстава обтяження: позика, Б/н, Ощадбанк, м. Оріхів; Об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояніє: добудоване, статус: жиле, за адресою: [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] ; Причина відсутності коду: архівний запис; Архівний номер: 2229211ZAP112, архівна дата: 12.01.2001, дата виникнення: 04.06.1988, № реєстра: 71312-245, внутр. № 5601F52D22F24B2A4D59, коментарій: р.50, який належить [PERSON] ( РНОКПП: [NUMBER] ) на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06 липня 2004 року з правом реєстрації припинення обтяження в відповідних органах та установах. Окрім того позивач просить суд стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] сплачений позивачем судовий збір, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] (згідно із Свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 06.07.2004 року, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 16.06.2004 року № 734) належить житловий будинок на праві приватної власності, загальною площею 55,5 кв.и., що розташований за адресою: [ADDRESS] . При зібранні документів для оформлення компенсації за пошкоджене житло, з`ясувалося, що вказаний житловий будинок знаходиться під заставою. Звернувшись до органу нотаріату (до приватного нотаріуса в м. Запоріжжя), останнім було доведено до відома Позивача в усній формі, що зняти заставу на нерухоме майно можливо виключно надавши заставодержателем оригіналу договору застави на житловий адресою: [ADDRESS] та про неможливість його зняття без зазначеного договору. Позивач, звернувшись до філії - Запорізького обласного управління AT "Державний Ощадний договору Банк України", отримав усну відповідь, що вирішити дану справу в поза судовому порядку не вийде оскільки не залишилося договору-застави, для вчинення реєстраційної дії, щодо зняття обмеження у вигляді заборони розпоряджатися своїм майном. Також позивач зазначає, що третя особа - не здійснює діяльність за місцем свого нотаріального округу, перебуває в стані припинення. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2025 року дослівно зазначено: «Тип обстеження: заборона (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження: 2070965; Зареєстровано: 10.06.2005 10:27:15 за № 2070965 реєстратором: Оріхівська державна нотаріальна контора, 70500, Запорізька обл. Пологівський р-н., м. Оріхів, вул. Шевченка, 15, (06141) 4-35-17; Підстава обтяження: позика, Б/н, Ощадбанк м. Оріхів; Об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, за адресою: [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] ; Причина відсутності коду: архівний запис; Архівний номер: 2229211ZAP112, Архівна дата: 12.01.2001, Дата виникнення: 04.06.1988, № реєстр., 71312-245, внутр. № 5601F52D22F24B2F4D59, комментарий: р.50». Отже, станом на дату подання даного позову існує заборона на вільне розпорядження Позивачем своїм майном, що перешкоджає Позивачу отримати компенсацію за пошкоджене житло. Оскільки Відповідачем своєчасно не було подано Третій особі необхідного пакету документів, для вчинення реєстраційної дії, щодо зняття (припинення) обмеження у вигляді заборони розпоряджатися своїм майном - Позивач дійшов до висновку, що в позасудовому порядку вирішити дане питання не вбачається за можливе. Також зазначають, що з моменту укладення Договору-позики та Договору застави минуло більше 37 року та всі зобов`язання Позивачем перед Відповідачем виконані ще в 90- х роках, a обтяження невиправдано існує до сьогодні, протиправним відносно права власності особи. За наведених підстав Позивач вирішив здійснити захист свого цивільного права на вільне розпорядження майном звернувшись до суду з вимогою про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном шляхом скасування заборони щодо відчуження нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності. Ухвалою суду від 26.08.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 04.11.2025 року та витребувано у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», договір застави від 04.06.1988 року виданого Оріхівською державною нотаріальною конторою, який було укладено між [PERSON] та Державним трудовим ощадним банком СРСР (правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України»), а також будь-яку інформацію щодо вжиття заходів на предмет застави - житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2025 року представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов [PERSON] залишити без задоволення. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує, що будь-яких боргових відносин між позивачем та АТ «Ощадбанк» не має. За інформацію, що міститься у базах даних відповідача, у позивачки відсутні невиконанні кредитні зобов`язання перед банком. Нерухоме майно в заставі банку не перебуває. Крім того, представник АТ «Державний ощадний банк України» зазначає, що банк не є належним відповідачем по справі. А також просить не стягувати судові витрати пов`язані з розглядом справи. 15.09.2025 року до матеріалів справи надійшов лист на виконання ухвали суду від 26.08.2025 року, у якому відповідач повідомляє про відсутність в АТ «Ощадбанк» інформації щодо договору застави від 04.06.19888 року, виданого Оріхівською державної нотаріальною конторою, який укладений між [PERSON] та Державним трудовим, ощадним банком СРСР. 16.09.2025 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідно до пояснень по суті спору наданих представником відповідача на позовну заяву - інформація, що є в базах даних, які знаходяться у веденні підрозділів центрального апарату АТ «Ощадбанк» за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] відсутня будь-яка заборгованість перед АТ «Ощадбанк» станом на дату надання вищевказаного Відзиву на позовну заяву, а також відсутні будь-які претензії майнового характеру. Натомість, Відповідач наголошує на тому, що «Ощадбанк в м. Оріхів» не має відношення до Відповідача, що фактично є недостовірною інформацією. З доданих до позовної заяви та неспростованих Відповідачем доводів Позивача вбачається, що Позивачем в позовній заяві у якості відповідача зазначено АТ «Державний Ощадний банк України», як особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Таким чином, зазначають, що АТ «Державний Ощадний банк України» є належним відповідачем у даній справі, оскільки дана юридична особа є правонаступником «Державного трудового ощадного банку СРСР», яке існувало на час укладення договору застави від 04.06.1988 року, що стало підставою для обтяження належного Позивачу житлового будинку. 25.09.2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просять відмовити у задоволенні позову. Підготовче судове засідання 04.11.2025 відкладено на 21.01.2026 року у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті. Ухвалою суду від 21.01.2026 року закрито підготовче судове засідання, судове засідання призначено на 16.03.2026 року. Витребувано від Запорізького обласного нотаріального архіву (код за ЄДРПОУ: 39558004, місцезнаходження: 69005, Запорізька область, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 20, тел.: +380 (97) 535-21-44, e-mail: derzharhiv-zp@i.ua) копію Договору застави від 04.06.1988 року виданого Третьою особою - Оріхівською державною нотаріальною конторою, який було укладено між [PERSON] та Державним трудовим ощадним банком СРСР», або інші документи, записи, інформація, що стосуються вказаного Договору застави на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . 06.02.2026 від Запорізького обласного державного нотаріального надійшла інформація на виконня ухвали від 21.01.2026. У судове засідання 16.03.2026 року учасники справи не з`явилися. Представник відповідача направив заяву про розгляд справи за його відсутності. У заявах по суті справи представник відповідача просить розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06.07.2004 року, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 16.06.2004 року № 734 належить житловий будинок на праві приватної власності, загальною площею 55,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10-12). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2025 року дослівно зазначено: «Тип обстеження: заборона (архівний запис); Реєстраційний номер обтяження: 2070965; Зареєстровано: 10.06.2005 10:27:15 за № 2070965 реєстратором: Оріхівська державна нотаріальна контора, 70500, Запорізька обл. Пологівський р-н., м. Оріхів, вул. Шевченка, 15, (06141) 4-35-17; Підстава обтяження: позика, Б/н, Ощадбанк м. Оріхів; Об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, за адресою: [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] ; Причина відсутності коду: архівний запис; Архівний номер: 2229211ZAP112, Архівна дата: 12.01.2001, Дата виникнення: 04.06.1988, № реєстра, 71312-245, внутр. № 5601F52D22F24B2F4D59, комментарий: р.50» (а.с. 19). Згідно з листом відповідача від 04.09.2025, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» повідомляє про відсутність у товаристві інформації щодо договору застави від 04.06.1988, виданого Оріхівською державною нотаріальною конторою, який укладено між [PERSON] та Державним трудовим ощадним банком СРСР (а.с. 50). За відповіддю Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 04.02.2026, згідно справи № 449 « Реєстри для реєстарції заборон» Оріхівської державної нотаріальної контори за 1982-1997 року за 1988 рік на стор. 19 прописано: «1. Пор. № 50; 2. Найменування банку та інших органів, за вимогою яких накладена заборона, номер і дата документу: "Ореховский сбербанк"; 3. Дата одержання документу: 4.06.; 4. Дата накладення заборони 4.06.; 5. Прізвище, ім`я та по батькові особи, на будинок якої накладена заборона і місце знаходження будинку " [PERSON] [ADDRESS] "; 6. Дата направлення документу з написом про накладення заборони: 4.06.88; 7. Дата і номер повідомлення, що є підставою зняття заборони: погашення держмита; 8. Стягнення держпошлини або звільнення від сплати такої: - 0,50; 9. Примітка: підпис». Відмітка про зняття заборони відсутня. В справі № 1 "Алфавітна книга заборони (арешту) майна" Оріхівської державної нотаріальної контори за 1954-1997 роки на стор. 7 прописано: " [PERSON] "; Прізвище, ім`я та по батькові особи, на будинок якої накладена заборона № за реєстром: 50/1988;Заборону знято: Відсутній запис». Відмітка про зняття заборони відсутня. Справи: „Листування щодо накладення заборони" за 1988 рік Оріхівської державної нотаріальної контори, на підставі яких вносилась інформація до Реєстрів для реєстрації заборон на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву Оріхівською державною нотаріальною конторою не передавались. Відповідач у заявах по суті справи також стверджує, що будь-яка заборгованість позивача перед АТ «Ощадбанк» відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина перша ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічна норма була закріплена в ст. 216 ЦК УРСР, що був чинний на момент укладення та виконання вказаного зобов`язання. Відповідачем вищезазначене не спростовано, більш того, відповідач у відзиві наголошує на тому, що позивач не має заборгованості перед банком. За таких обставин, збереження у державному реєстрі архівного запису про обтяження № 207096 є безпідставним та порушує майнове права позивача як власника житлового будинку, що згідно зі ст. 391 ЦК України є підставою для їх усунення шляхом скасування таких обтяжень та виключення відповідних відомостей з реєстрів. Оцінюючи доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Щодо належного відповідача та пред`явлення позову до правонаступника кредитора. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Відповідно до п.2 Постанови Верховної Ради України від 20.03.1991 р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк», Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами. Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) - постанова Вищого господарського суду України від 29.09.2009 року у справі №2/112. Крім того, пряма вказівка на безпосереднє правонаступництво банківських установ міститься в постановах Кабінету Міністрів України від 09.01.2008 року №1 «Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР», від 23.04.2012 року №346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» (пункт 1). Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31 грудня 1991 року відомо, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно до Закону України від 20 березня 1991 року «Про банки та банківську діяльність» і входить в банківську систему України. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 року за № 876 "Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України" на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установлено, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. 02 червня 2011 року внесено зміни до Статуту Банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне». Постановою КМУ від 5 червня 2019 р. № 568 «Питання акціонерного товариства Державний ощадний банк України» затверджено статут такого банку, згідно якого цей банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31 грудня 1991 р. за № 4. З наведеного вбачається, що відповідач АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником Ощадного банку СРСР в інтересах і за повідомленням якого було накладено спірний арешт, а отже є кредитором і належним відповідачем у цій справі. Щодо посилання представника АТ «Ощадбанк» на недоведеність факту накладення обтяжень на майно та відсутність порушення прав позивача, то такі твердження спростовуються зібраними у справі доказами. Як встановлено матеріалами справи, на житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] накладено обтяження № 2070965. Оскільки АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником усіх прав та обов`язків кредитора, посилання відповідача на відсутність інформації у його власних базах даних не може бути підставою для заперечення факту існування публічних обтяжень, зареєстрованих у встановленому законом порядку. Згідно із ст. 377 ЦК УРСР 1963 року позикові операції банків і державних трудових ощадних кас регулюються законодавством Союзу РСР Відповідно до статті 383 ЦК УРСР 1963 року позички громадянам видаються банками СРСР у випадках і в порядку, що визначаються законодавством Союзу РСР. На час накладення заборони законодавством було визначено, що накладені заборони та арешти підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Главою 6 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, передбачено таке: 134. Державний нотаріус за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладає заборону їх відчуження: 1) за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку; 2) при посвідченні договору довічного утримання; 3) при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; 4) в усіх інших випадках, передбачених законом. 135. Накладання заборони провадиться шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, підприємства або організації про видачу позички. Один примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку, підприємству або організації, що видали позичку, а другий - залишається у справах державної нотаріальної контори. Накладання заборони за договором довічного утримання та про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться шляхом відповідного напису про це на договорі. 136. Накладання заборони реєструється державним нотаріусом в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладання арешту на нерухоме майно, а також приватних нотаріусів, які посвідчили угоду, що буде підставою для накладання заборони відчуження майна. При накладанні заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку відчуження і арештів нерухомого майна (додаток N 6). 137. Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позички, повідомлення про припинення договору застави, а також припинення (у зв`язку зі смертю відчужувача чи набувача жилого будинку, за винятком випадку успадкування цього будинку спадкоємцями набувача) чи розірвання договору довічного утримання, державний нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Тобто, станом на 1995 рік повідомлення установи банку про видачу громадянину грошової позички слугувало визначеною законом підставою для накладення державним нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна. З прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-IV від 01.07.2004 року, на виконання Наказу Міністерства Інформаційний центр" Міністерства юстиції України було створено програмне забезпечення єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна та зобов`язано державні нотаріальні контори та приватних нотаріусів забезпечити належне перенесення інформації з паперових носіїв до бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції яка діяла на момент реєстрації заборони в реєстрі) обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, дані до розділу Державного реєстру прав вносяться в разі прийняття рішення про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. Державна реєстрація обмежень речових прав скасовується на підставі актів органів державної влади чи органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом, або у разі припинення відповідного договору, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. У разі виявлення невідповідності даних електронного файлу Державного реєстру прав документу, на підставі якого було зареєстровано речове право чи його обмеження, пріоритет мають документарні дані. За змістом статті 74 Закону України «Про нотаріат», що є чинним на час розгляду справи, нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно зокрема, у зв`язку із повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту) чи рішенням суду. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ МЮУ № 296/5 від 22.02.2012), пункт 5 глави 15 Розділу ІІ: "Нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом." Суд зауважує, що Відповідач не звернувся до нотаріуса про із повідомленням про погашення позивачем позики навіть під час судового розгляду справи, тим самим допустив бездіяльність, що порушує майнові права позивача. Виходячи з вищевикладеного, наявність (заборони, обтяження), накладеного на нерухоме майно, порушується право позивача як власника, внаслідок чого він позбавлений змоги отримати компенсацію за пошкоджене житло, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1211,20 грн. У позові позивач зазначив, що докази понесених витрати за надання правової допомоги будуть надані в строки визначені ч.8 ст. 141 ЦПК України, а тому при ухваленні рішення суд не вирішує зазначене питання.

Outcome: approved