Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 39200,00 грн заборгованості за договором № 100977620 від 25 лютого 2021 року, 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору, а також 8000,00 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вказувало, 25 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 100977620, за умовами якого останній отримав кредит на суму 8000,00 грн. Позивач зазначає, що договір про надання кредиту підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. 07 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 100977620 від 25 лютого 2021 року. Загальна сума заборгованості за договором № 100977620 від 25 лютого 2021 року становить 39200,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованість за сумою кредиту, 31200,00 грн заборгованості за нарахованими процентами. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився; у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Представник відповідача надав суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що починаючи з 2021 року відповідачу почали телефонувати працівники колекторських фірм, які повідомили, що у неї є неповернуті кредити. Стосовно зазначеного факту [PERSON] 24 серпня 2023 року звернулася до Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області із заявою про шахрайство. [PERSON] є літньою жінкою і повідомляє, що онлайн кредитів не брала взагалі, у тому числі і в ТОВ «Мілоан», кредитного договору не укладала, коштів не отримувала. Інформація, яка зазначена в анкеті-заяві до кредитного договору, крім паспортних даних і номера телефону, не відповідає дійсності. [PERSON] повідомляє, що вона не має та не мала карткових рахунків із маскою [NUMBER] . Таким чином, позивачем не надано до суду належного, достовірного та достатнього доказу передачі саме [PERSON] коштів по кредитному договору, отже позовні вимоги не підтверджені документально. Оскільки відсутнє підтвердження передачі коштів 25 січня 2021 року від ТОВ «Мілоан» у сумі 8000,00 грн на банківський рахунок [PERSON] , то відповідно до частини другої статті 640 та частини другої статті 1046 ЦК України позивачем не доведено факт укладання кредитного договору № 100977620 від 25 лютого 2021 року. Для підтвердження вказаних обставин представник відповідача звернувся з клопотанням про витребування доказів, яке ухвалою від 19 грудня 2025 року суд задовольнив та витребував в АТ КБ «Приватбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] ; виписки по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] за період із 25 лютого 2021 по 05 березня 2021 року. Представник відповідача звернувся з заявою, у якій просив проводити розгляд справи без його та відповідача участі, просив урахувати викладені письмово його доводи. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Так, за умовами договору від 25 лютого 2021 року № 100977620 про споживчий кредит ТОВ «Мілоан» мало перерахувати [PERSON] 8000,00 грн з метою задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника строком на 30 днів з 25 лютого 2021 року, терміном повернення кредиту 27 березня 2021 року і сплати процентів за користування кредитом. 07 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 70-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 100977620 від 25 лютого 2021 року. До матеріалів позовної заяви позивач долучив копію платіжного доручення № 25638918 від 25 лютого 2021 року, призначення платежу «кошти згідно з договором № 100977620», кредитний рахунок № 414950ХХХХХХ0331, отримувач [PERSON] . Як убачається з відповіді АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-260212/60713 від 15 лютого 2026 року, наданої на виконання ухвали суду від 19 грудня 2025 року, на ім`я [PERSON] не було емітовано карту № [NUMBER] . Отже, до позовної заяви не додано жодних документів на підтвердження надання [PERSON] кредитних коштів. При цьому суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17, суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Отже, з урахуванням положень статті 1054 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Втім, банком не надано виписок за картковим рахунком позичальника або інших належних доказів на підтвердження видачі кредиту, його розміру та наявної заборгованості. Сам по собі наданий розрахунок заборгованості не є достатнім та належним доказом на підтвердження отримання кредитних коштів. Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed