Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

31 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» (далі ТОВ «Гроші 247» через свого представника Кравченка О.Ю. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціною позову 18 000,00 грн, в якому послалося на таке. 21 січня 2025 між ТОВ «Гроші 247» та [PERSON] в електронній формі, а саме за допомогою веб-сайту кредитодавця (https://groshi247.com/) шляхом ідентифікації споживача одноразовим ідентифікатором та надалі безготівкового перерахунку на номер особистого електронного платіжного засобу споживача кредитних коштів, було укладено Договір про споживчий кредит № 7877, за умовами якого Товариство надало позичальниці грошові кошти в сумі 6 000,00 грн строком на 29 днів, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом: 1,0% від суми кредиту, але не менше, ніш гривень копійок за перший день користування кредитом; 1,0% від суми кредиту щоденно за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. Позивач свої зобов`язання за умовами Договору виконав у повному обсязі та надав відповідачці у користування грошові кошти, натомість відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків не виконала, грошові кошти у визначені Договором строки не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15 грудня 2025 року становить 18 000,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - основний борг; 12 000,00 грн - відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Договором про споживчий кредит № 7877 від 21 січня 2025 року у сумі 18000,00 грн, а також понесені судові витрати у розмірі сплаченого позивачем судового збору на суму 2 422,40 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 грудня року справу передано у провадження судді Луцюка В.О. Відповідно до ухвали судді від 08 січня 2026 року, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами; відповідачці роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. За змістом ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Сторони, належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали. Представник позивача Кравченко О.Ю. у позові проти заочного розгляду справи заперечень не мав. Відповідачка правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 січня 2025 року між ТОВ «Гроші 247» та [PERSON] за допомогою вебсайту кредитодавця (https://groshi247.com/) укладено Договір про споживчий кредит № 7877 (далі Договір), в електронному вигляді, шляхом ідентифікації споживача та підписання договору одноразовим ідентифікатором db6912de (а.с. 8-10). Згідно з п. 2.1. Договору позикодавець надає позичальниці грошові кошти в сумі 6 000,00 грн, шляхом безготівкового перерахунку на номер особистого електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 2.5. Договору встановлено, що позика надається строком на 29 днів до 19 лютого 2025 року. Позика надається на споживчі цілі (п.2.8. Договору). Згідно з п.2.5.1. Договору, протягом строку дії кредиту розмір основних процентів складає: 1,0% від суми кредиту, але не менше ніж гривень копійок за перший день користування кредитом; 1,0% від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 2.3 цього Договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. Пунктом 2.5.2. Договору передбачено, що у разі, якщо споживач не повернув кредит у строк, встановлений умовами Договору нарахування процентів проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (порушення грошового зобов`язання). Згідно з п.8.1. Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту, що затверджені Товариством з обмеженою відповідальністю «Гроші 247» (далі - Правила), які регламентують порядок надання грошових коштів у позику Споживачам (а.с. 11-17). Уклавши цей Договір Споживач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується погоджується неухильно дотримуватись внутрішніх Правил Товариства, у тому числі, правил надання позики, текст яких розміщено на Сайті кредитодавця: https://groshi247.com/ -п.8.2. Договору. Підписавши Договір позичальниця підтвердила, що до укладення Договору отримала від кредитодавця інформацію, визначену у Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про споживче кредитування». Товариство виконано своє зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти, про що свідчить підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, наданого ТОВ «ПрофітГід» в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-765 від 02 жовтня 2023 року на підставі платіжної інструкції № 2606525625, згідно з якою 21 січня 2025 року успішно переказано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн на виконання умов кредитного договору № 7877 на платіжну картку № [NUMBER] , реквізити якої відповідають реквізитами, наданим відповідачем при укладенні Договору про споживчий кредит від № 7877 (а.с. 18). Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до переконання, що Договір про споживчий кредит № 7877 від 21 січня 2025 року між ТОВ «Гроші 247» та [PERSON] , укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положенням ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ТОВ «Гроші 247» виконало зобов`язання за Договором № 7877 від 21 січня 2025 року та надало у розпорядження [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн, в той же час відповідачка, яка взяла на себе обов`язок повернення кредиту та відсотків у строк до 19 лютого 2025 року, умови Договору щодо своєчасного повернення кредиту не виконала, та допустила виникнення заборгованості. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 7877 від 21 січня 2025 року, заборгованість [PERSON] станом на 15 грудня 2025 року становить 18 000,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - основний борг; 12 000,00 грн - відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України (а.с. 19-24). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зазначено, що плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами. Отже, проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз наведеної норми дозволяє зробити висновок, що сторони за домовленістю можуть погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України (на це звернув увагу Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2023 року у справі № 914/235/19). Звертаючись із позовом до суду, ТОВ «Гроші 247», просить суд стягнути з відповідачки відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами у сумі 12000,00 грн, нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 2.5.2 Договору про споживчий кредит від 21 січня 2025 року № 7877, згідно з яким у разі, якщо споживач не повернув кредит в строк, встановлений договором, нарахування процентів встановлених п. 2.5 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). Водночас нормою п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст.625 ЦК України за період, у який на території України введено воєнний стан, беручи до уваги положення пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, суд дійшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами у сумі 12 000,00 грн, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому у цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За такого з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит № 7877 від 21 січня 2025 року у сумі 7 740,00 грн, з яких: 6 000,00 грн основний борг; 1 740,00 грн відсотків за користування кредитом (в межах строку дії Договору). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного та

Outcome: partial