Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Сімутіна І.С. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договорам у розмірі 49 200,00 грн. та судові витрати у розмірі 3 028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 1 грудня 2020р. між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3279405. 30.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 30062021, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 30062021 в розмірі 49 200 грн., з яких: - 15 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 34 200 грн. сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула надані їй кошти в строки, передбачені кредитним договором, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Основ`янського районного суду міста Харкова від 16.12.2025 р. справу передано до розгляду судді Чорній Б.М. Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 18.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив позовної просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Крім того, 24.02.2026 року через систему «Електронний суд» надіслала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала. Зазначила, що жодного первинного документа, який би підтверджував індивідуалізований перехід права вимоги саме за спірним договором, укладеним із відповідачкою, суду не надано. На її думку, позивач не довів належності йому спірного права вимоги, що є самостійною підставою для відмови у позові. Згідно з умовами договору № 3279405 від 01.12.2020 строк кредитування становив 30 днів, а дата повернення кредиту визначена як 31.12.2020. За п. 1.4. договору строк надання Кредиту становить 30 календарних днів з дня його надання. Дата повернення Кредиту зазначається у Графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Отже, відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягало виконанню 31.12.2020, а прострочення настало з 01.01.2021. Позивач заявляє до стягнення 34 200 грн процентів при сумі основного боргу 15 000 грн. Із паспорта споживчого кредиту вбачається, що знижена ставка 1,43% на день (6 412,50 грн за 30 днів); стандартна ставка 1,90% на день (8 550,00 грн за 30 днів). Позивач не надав розрахунку ціни позову, не зазначив конкретні дати початку та завершення нарахування, не довів яку ставку відсотків та з яких підстав застосував та не підтвердив, що нарахування здійснено строго в межах 90 календарних днів, як цього вимагає пункт 3.1 договору. Крім того зазначила, що позивач звернувся до суду після спливу трирічної позовної давності, не довів правомірність та арифметичну обґрунтованість заявлених процентів. 03.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що обставини, на які посилається Відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. Також зазначає, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущені, тому клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу суду. 16.03.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначила, що подана позивачем відповідь на відзив не спростовує наведених у відзиві відповідачки самостійних підстав для відмови у позові, не містить нових належних і допустимих доказів переходу права вимоги за договором № 3279405 від 01.12.2020, не містить доказів належного повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги, не містить жодного належного покрокового розрахунку суми 34 200 грн процентів. Саме тому викладені у відповіді на відзив доводи не відхиляють заперечень відповідачки, а позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мають бути залишені без задоволення Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 01.12.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 3279405 про надання споживчого кредиту (далі - Договір). Кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора А426914 /а.с.5-8/. Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Відповідно до п.1.2. Договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.3. Договору Сума кредиту (загальний розмір) складає: 15 000,00 гривень. Тип кредиту кредит. Пунктом 1.4. Договору встановлено: Строк кредиту 30 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Відповідно до п.1.5. Договору - Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Знижена процентна ставка 1,43 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору( без пролонгації), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день від суми кредиту та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1 Договору. Пунктом 1.6. Договору встановлено, що мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Згідно з п.1.7. Договору денна процентна ставка на дату укладання Договору складає: за зниженою ставкою 521,55% річних. за стандартною процентною ставкою 695,40%. Разом з договором [PERSON] також підписала електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора А426914, чим засвідчила, що ознайомлена з Паспортом споживчого кредиту, відповідно до якого вказано, що сума кредиту 15 000,00 грн.; строк кредитування 30 днів; метою є споживчі цілі;знижена процента ставка, відсотків річних: (застосовується, якщо протягом строку кредитування (+3 дні) споживач здійснить повне погашення заборгованості) 521,55% річних (1,43% в день); стандартна процента ставка, відсотків річних: (застосовується, якщо протягом строку кредитування (+3 дні) споживач не здійснитьь повне погашення заборгованості, а також в період пролонгації та прострочення) 695,4% річних (1,90% в день); тип процентної ставки фіксована /а.с. 9-10/. 30.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 30062021 у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (копія витягу з Договору факторингу додається) /а.с.11-15/. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (копія Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу додається). Відповідно до Реєстру боржників від 30.06.2021 до Договору факторингу № 30062021 від 30.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в 49 200,00 грн., з яких: - 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 34 200,00 грн. сума заборгованості за відсотками /а.с.18/. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором- дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Так, із наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір № 3279405 від 01.12.2025 сторонами укладено в електронній формі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 41, ст. 49 Закону України «Про платіжні системи» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Проте, позивачем на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за договором позики №3279405 від 01.12.2020 не долучено належних доказів, передбачених статтями 41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують виконання позикодавцем взятих на себе зобов`язань щодо зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є здійснгеним та завершеним. Виписка за особовим рахунком клієнта (рух коштів) у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, підтверджує виконання за день операцій клієнтом. Усупереч наведеному такої виписки позивачем до позову не долучено. Розрахунок заборгованості за договором позики №3279405 від 01.12.2020, сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за вищевказаним договором, оскільки доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання ним кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем суду не надано. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Тобто, позивач не надав суду доказів здійснення транзакції у розмірі 15 000,00 грн. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Первісним кредитором) на картковий рахунок відповідача [PERSON] , а також квитанції про зарахування на картковий рахунок відповідача вказаної суми кредиту. При цьому, суд зауважує, що позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми на рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] . Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Суд також звертає увагу, що Договір факторингу з витягом з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суду не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявлено. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29.06.2021 у справі №916/2040/20). Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно із платіжною інструкцією № 141421 від 24.10.2025 при пред`явленні позовної заяви до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. /а.с.1/. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed