Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до Кам`янського районного суду Черкаської області із вказаним позовом до [PERSON] з підстав порушення відповідачем умов укладених договорів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 та 26 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договори про надання коштів у кредит для задоволення власних потреб. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 16/10/25, у відповідності до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, в тому числі до [PERSON] за вказаними договорами. Оскільки до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 32 795,00 грн, яку відповідач добровільно не погашає, позивач просить суд стягнути зазначену суму заборгованості за кредитними договорами, сплачену суму судового збору в розмірі 2 662,40 грн та 4 500,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 04 лютого 2026 року ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; витребувано докази у АТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст. 84 ЦПК України за клопотанням сторони позивача. Від представника позивача Ткаченко Ю.О. надійшла до суду заява про розгляд справи без участі представника позивача та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи й ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до таких висновків. 23 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71291122, з додатком (таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит), згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 4 000,00 грн строком на 30 днів з 23 травня 2025 року по 21 червня 2025 року, із процентною ставкою/день у розмірі 0,275% (фіксована), комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі становить 600,00 грн, у разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується пеня 4,00 %. Окрім того, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 15212692 до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71291122 від 23 травня 2025 року, згідно з якою дата повернення кредиту - 07 липня 2025 року, денна процентна ставка становить 1,00%, орієнтовна реальна процентна ставка - 1 324,66 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту - 5 490,00 грн, загальні витрати за кредитом - 1 490,00 грн. З довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) ідентифікувався при укладенні кредитного договору № 71291122 одноразовим ідентифікатором 55484, що мало місце 23 травня 2025 року о 14 год 12 хв 54 сек. Як вбачається з платіжної інструкції № 045321bd-c2f7-469b-a975-c1b4936c10fd, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» через ТОВ «ФК «Фінекспрес» перерахувало на рахунок [PERSON] № [NUMBER] (VISA) кошти в сумі 4 000,00 грн. Водночас 26 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір Кредитної лінії (Надійний) № 8356136, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн строком на 360 днів з 26 травня 2025 року по 21 травня 2026 року, із процентною ставкою у розмірі 0,95% (фіксована), комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 862,50 грн, неустойка нараховується в розмірі 250,00 грн за кожен день понадстрокового користування кредитом. З довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) ідентифікувався при укладенні кредитного договору № 8356136 одноразовим ідентифікатором 258672, що мало місце 26 травня 2025 року о 15 год 27 хв 49 сек. Як вбачається з платіжної інструкції № 0032066435487 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» через АТ «Юнекс Банк» перерахувало на рахунок [PERSON] № [NUMBER] кошти в сумі 5 000,00 грн. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 16/10/2025, з додатками, у відповідності до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до боржників за відповідним реєстром прав вимог. З платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № 579939281.1 та № 579939279.1 від 20 жовтня 2025 року вбачається, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перерахувало на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти за договором факторингу № 16/10/2025 від 16 жовтня 2025 року, згідно з Реєстром прав вимоги. Як вбачається з витягу з Реєстру заборгованості від 16 жовтня 2025 року до договору факторингу № 16/12/25 від 16 жовтня 2025 року, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 71291122 на суму 12 610,00 грн, з яких 4 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 560,00 грн сума заборгованості за процентами, 370,00 грн сума заборгованості за комісією, 7 680,00 грн сума заборгованості за пенею/неустойкою. Водночас за Реєстром заборгованості від 16 жовтня 2025 року до договору факторингу № 16/12/25 від 16 жовтня 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 8356136 на суму 20 185,00 грн, з яких 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 322,50 грн сума заборгованості за процентами, 862,50 грн сума заборгованості за комісією, 10 000,00 грн сума заборгованості за пенею/неустойкою. За розрахунком ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» щодо заборгованості за кредитним договором № 71291122 від 23 травня 2025 року за період з 15 жовтня 2025 року по 16 січня 2026 року [PERSON] має заборгованість в сумі 12 610,00 грн, з яких 4 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 560,00 грн сума заборгованості за процентами, 370,00 грн сума заборгованості за комісією, 7 680,00 грн сума заборгованості за пенею/неустойкою. Із розрахунку ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» щодо заборгованості за кредитним договором № 8356136 від 26 травня 2025 року за період з 15 жовтня 2025 року по 16 січня 2026 року вбачається, що [PERSON] має заборгованість в сумі 20 185,00 грн, з яких 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 322,50 грн сума заборгованості за процентами, 862,50 грн сума заборгованості за комісією, 10 000,00 грн сума заборгованості за пенею/неустойкою. За наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією від 22 лютого 2026 року за № 20.1.0.0.0/7-260216/71033-БТ, яка витребувана ухвалою суду від 04 лютого 2026 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карти: - № 4731210643011979 ( [NUMBER] ); - № [NUMBER] ( [NUMBER] ). З виписок АТ КБ «ПриватБанк» по вказаним рахункам за період з 23 травня 2025 року по 26 травня 2025 року та з 26 травня 2025 року по 29 травня 2025 року вбачається, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , користувався кредитними коштами та частково погашав кредитну заборгованість, що свідчить про визнання останнім факту укладення договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71291122 від 23 травня 2025 року та договору кредитної лінії (Надійний) № 8356136 від 26 травня 2025 року, а також те, що йому були відомі умови кредитування. Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитних договорів й договору факторингу; позивач доводить, що має місце порушення позичальником взятих на себе зобов`язань. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кредитні договори були укладені в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року в справі № 234/8084/20. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відтак, враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені судовим розглядом фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як позичальник, має заборгованість за кредитними договорами, право вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] повністю чи частково виконав зобов`язання за кредитними договорами як перед позивачем у справі, так і перед первісним кредитором. Відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів, не надав заперечень стосовно факту укладення спірних договорів і не спростував наявну заборгованість. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості підлягають до часткового задоволення: - за кредитним договором № 71291122 від 23 травня 2025 року в розмірі 4 930,00 грн, що складається із тіла кредиту - 4 000,00 грн, заборгованості за процентами - 560,00 грн, заборгованості за комісією - 370,00 грн; - за кредитним договором № 8356136 від 26 травня 2025 року в розмірі 10 185,00 грн, що складається із тіла кредиту - 5 000,00 грн, заборгованості за процентами - 4 322,50 грн, заборгованості за комісією - 862,50 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення пені/неустойки в сумі 7 680,00 грн за кредитним договором № 71291122 від 23 травня 2025 року та в сумі 10 000,00 грн за кредитним договором № 8356136 від 26 травня 2025 року, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Оскільки кредитні договори № 71291122 від 23 травня 2025 року та № 8356136 від 26 травня 2025 року були укладені в період дії в Україні воєнного стану, то нараховані позивачем пеня/неустойка за цими договорами не можуть бути стягнуті з [PERSON] та підлягають списанню позивачем, так як відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4 500,00 грн, суд зазначає таке. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження адвокатських повноважень та понесених позивачем витрат на правничу допомогу ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» надано договір № 25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року з додатками; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03 квітня 2018 року; ордер про надання правничої допомоги серії АХ № 1287257 від 03 вересня 2025 року; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579939289.1 від 27 жовтня 2025 року, згідно з якою ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перерахувало кошти адвокату Ткаченко Ю.О. в сумі 144 000,00 грн за актом № 6ФП приймання наданої правничої допомоги від 23 жовтня 2025 року за договором про надання правничої допомоги № 25/08/25/ФП від 25 серпня 2025 року без ПДВ. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на характер правовідносин у цій справі, яка є малозначною, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню до 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог, - 1 227,08 грн. (15 115,00 х 2 662,40 / 32 795,00). На підставі ст.ст. 512, 626, 627, 615, 625, 634, 1054, 1077, 1082ЦК України, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»,

Outcome: partial