Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У березні 2026 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просила встановити факт смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] на території російської федерації. Заяву обґрунтовувала тим, що вона є дочкою [PERSON] , яка [INFO] народилася в Донецькій області, місто Красногорівка, Мар`їнського району. [PERSON] [INFO] померла на території російсько федерації, про що органами країни агресора складено актовий запис про смерть та видане свідоцтво про смерть від 03 лютого 2025 року. Встановлення факту необхідно для реєстрації смерті матері за законодавством України, реалізації спадкових прав. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги з підстав викладених у заяві про встановлення факту смерті матері заявниці. Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку, що заява підлягає відхиленню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, дошлюбне прізвище [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Красногорівка, Мар`їнського району, Донецької області, [INFO] видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 03 лютого 2025 року відділом №11 в Рокитнянському районі, громадянка російської федерації, яка народилась [INFO] у м. Красногорівка, Мар`їнського району, Донецької області, померла [INFO] о 13 год. 45 хв. у с. Пролетарський, Рокитнянського району, Бєлгородської області, російської федерації. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Водночас, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь. Для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Таким чином, станом на день розгляду справи свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Із матеріалів справи встановлено, що факт смерті матері заявниці [PERSON] на території російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділ № 11 в Рокитнянському районі російської федерації склав актовий запис про смерть [PERSON] № 170259315001500004001 від 03 лютого 2025 року та видав відповідне свідоцтво серії [NUMBER] , копія якого є у заявниці. Слід зазначити, що вказаним свідоцтвом засвідчено смерть [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Красногорівка, Мар`їнського району, Донецької області. Цих відомостей достатньо для ідентифікації померлої, як матері заявниці. Установивши, що свідоцтво про смерть [PERSON] видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявниці, підстав для встановлення факту смерті немає. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23, від 24 грудня 2024 року у справі № 387/228/24, від 02 липня 2025 року у справі № 186/227/24, від 15 липня 2025 року у справі № 307/3991/23. За наведених обставин, враховуючи, що факт смерті [PERSON] підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим компетентними органами відповідно до законодавства іноземної держави, на території якої настала смерть, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту смерті в судовому порядку, а тому у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed