Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

27 жовтня 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Мариніну М. О. звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] з членами своєї родини постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 1997 року. У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до уповноважених органів Житомирської міської ради з метою приватизації кімнат, однак тоді йому повідомили, що займане ним житло включено до фонду житла для тимчасового проживання громадян на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23 липня 2008 року «Про формування житла для тимчасового проживання громадян». За час свого проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] здійснює всі зобов`язання наймача житла: утримує це житло, здійснює його ремонт, вносить плату за користування житлом, сплачує комунальні послуги. Пунктом 4 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ № 422 від 31 березня 2004 року, передбачено вичерпний перелік шляхів формування фондів житла для тимчасового проживання органами місцевого самоврядування. Відповідач вищевказаного Порядку при ухваленні спірного рішення не дотримався, адже станом на 23 липня 2008 року кімнати вже не були вільними, а тому не могли бути включеними до фонду для тимчасового проживання громадян. На підставі наведеного [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23 липня 2008 року «Про формування житла для тимчасового проживання громадян» у частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян кімнат за за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 11 листопада 2025 року від представника відповідача виконавчого комітету Житомирської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що кімнати №№ [NUMBER] , [ADDRESS] належать до фонду житла для тимчасового проживання громадян. Цей фонд призначений для тимчасового забезпечення житлом громадян у випадках, передбачених законодавством. Зазначені кімнати не були надані [PERSON] та його сім`ї на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради у постійне користування з видачею ордера на вселення, він проживав там тимчасово. Про особливості житла, в яке вселився [PERSON] , останньому було відомо ще при вселенні. 13 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою про продовження строку проживання терміном на один рік у житловому приміщенні віднесеному до фонду житла для тимчасового проживання громадян, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.12.2021 № 1456 «Про продовження строку проживання громадян у житлових приміщеннях віднесених до фонду житла для тимчасового проживання громадян та надання жилих приміщень, віднесених до даного фонду» продовжено строк проживання у житлових приміщеннях віднесених до фонду житла для тимчасового проживання громадян терміном на один рік: [PERSON] , на склад сім`ї чотири особи: (він, дочка [PERSON] , 1985 р.н., дочка [PERSON] ,1990 р.н., онук [PERSON] , 2008 р.н.) за адресою: [ADDRESS] . На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, виконавчий комітет Житомирської міської ради просить застосувати суд при розгляді справи позовну давність. Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] 22 грудня 2025 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає про [PERSON] є її батьком, з яким вони спільно проживають у кімнаті [ADDRESS] з 1997 року. [PERSON] вважає заявлені позовні вимоги підставними, просить позов задовольнити в повному обсязі Ухвалою суду, постановленою у підготовчому засіданні від 15 січня 2026 року та занесеною секретарем судового засідання до протоколу, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Заявою від 20 березня 2026 року представник позивача адвокат Мариніна М. О. просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. Представник відповідача [PERSON] заявою від 20 березня 2026 року також просить розгляд справи здійснювати за її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [PERSON] є громадянином України, народився [INFO] в селі Стовпів Чуднівського району Житомирської області, що підтверджено копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого в січні 2000 року Богунським РВ у м. Житомирі УДМС України в Житомирській області. У паспорті [PERSON] міститься штамп про реєстрацію місця проживання з 19 серпня 2005 року за адресою: [ADDRESS] . Крім того, є штамп про реєстрацію місця проживання з 25 січня 2008 рокуза адресою: [ADDRESS] . З копії листа № 23/1779 від 21 вересня 1989 року вбачається, що виконавчий комітет Житомирської міської ради народних депутатів Житомирської області надав дозвіл на тимчасове вселення (до отримання житлової площі) [PERSON] з сім`єю, яка складається з трьох осіб, в кімнату [ADDRESS] . Крім того, встановлено що виконавчий комітет Житомирської міської ради в серпні 1997 року погодив надати допомогу сім`ї [PERSON] у виділенні ще однієї кімнати у будинку [ADDRESS] . Листом виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15 серпня 1997 року підтверджено, що [PERSON] надано дозвіл на переселення з кімнати [ADDRESS] . З копії листа № 25/К-4827 від 25 грудня 2007 року встановлено, що виконком Житомирської міської ради надав дозвіл на реєстрацію [PERSON] з сім`єю 4 особи (він, дружина та 2 дітей) у кім. 14,15 у будинку [ADDRESS] терміном на 3 роки з обов`язковим проведенням розрахунків за комунальні послуги та по квартирній платі. Витягом з реєстру Житомирської територіальної громади від 04 жовтня 2025 року підтверджено, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації місця проживання 25 січня 2008 року. У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію спірного житлового приміщення. Листом від 07 жовтня 2025 року виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомляє [PERSON] , що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23 липня 2008 року «Про формування житла для тимчасового проживання громадян» кімнати 14,15 у будинку [ADDRESS] включені до Переліку будинків, квартир, кімнат віднесених до даного фонду. З копії рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23 липня 2008 року Про формування житла для тимчасового проживання громадян» з доданим до нього «Переліком будинків, квартир, кімнат віднесених до фонду житла тимчасового проживання громадян» встановлено, що кімнати 14,15 у будинку [ADDRESS] включені до відповідного фонду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статей 132-1, 132-2 Житлового кодексу України, до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. При цьому формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання і Порядок надання, користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 422 (далі - Порядок). Відповідно до п.4 Порядку (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), фонди житла для тимчасового проживання формуються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською і Севастопольською міськдержадміністраціями шляхом: будівництва нового житла; реконструкції існуючих житлових будинків та гуртожитків, а також переобладнання нежитлових будинків у житлові; передачі житла у комунальну власність; придбання житла. До фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення. Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Суд ураховує, що позивач [PERSON] разом зі своєю сім`єю на підставі дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради в 1997 році був вселений до кімнати 14,15 в буд. [ADDRESS] . З того часу, тобто з 1997 року, позивач постійно проживає у вказаному житлі, несе витрати на його утримання, сплачує комунальні послуги. Суд звертає увагу, що в грудні 2007 року виконком Житомирської міської ради надав дозвіл на реєстрацію місця проживання позивача з сім`єю у кім. 14,15 у будинку [ADDRESS] терміном на 3 роки. 25 січня 2008 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за вищевказаною адресою. Оскаржуване рішення відповідачем прийнято 23 липня 2008 року. Наведене свідчить, що станом на дату прийняття рішення про віднесення житла позивача до фонду для тимчасового проживання громадян відповідачу було достовірно відомо, що таке житло не є вільним, у вказаному житлі зареєстрована та фактично проживає сім`я [PERSON] . Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було дотримано встановленого законодавством Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, оскільки спірні кімнати не були вільними, а тому позов [PERSON] підлягає до задоволення. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України). Заявляючи про застосування у спірних правовідносинах строку позовної давності, представник відповідача зазначає, що з часу прийняття рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23 липня 2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» минуло 17 років. На підтвердження того, що позивачу було відомо про існування оскаржуваного рішення представник відповідача долучає до матеріалів справи копію заяви [PERSON] від 13 жовтня 2021 року про продовження строку проживання терміном на один рік у житловому приміщенні віднесеному до фонду житла для тимчасового проживання громадян, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.12.2021 № 1456 «Про продовження строку проживання громадян у житлових приміщеннях віднесених до фонду житла для тимчасового проживання громадян та надання жилих приміщень, віднесених до даного фонду» продовжено строк проживання у житлових приміщеннях віднесених до фонду житла для тимчасового проживання громадян терміном на один рік: [PERSON] , на склад сім`ї чотири особи: (він, дочка [PERSON] , 1985 р.н., дочка [PERSON] ,1990 р.н., онук [PERSON] , 2008 р.н.) за адресою: [ADDRESS] . Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що зміст заяви [PERSON] від 13 жовтня 2021 року дає підстави для висновку про обізнаність позивача щодо статусу його житла, зокрема, те, що його житло відноситься до фонду для тимчасового проживання громадян. А тому, з вказаної дати позивач міг дізнатись про наявність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23 липня 2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян». Документального підтвердження того, що позивач знав або міг знати про наявність оскаржуваного рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради до 13 жовтня 2021 року матеріали справи не містять. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності слід відраховувати, починаючи з 13 жовтня 2021 року. Суд ураховує, що станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом був чинним п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. З наведеного слідує, що в період з 24 лютого 2022 року по 04 вересня 2025 року перебіг строків позовної давності був зупинений. А тому, позивачем не пропущено строк позовної давності при звернені до суду з цим позовом. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved