Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 22.04.2024 між позивачем та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4584292, який укладено в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», сума кредиту становить 10300 грн на строк 360 днів, 1,625% в день на 30 днів, проте позичальником не виконано умов договору і до нього застосовано ставку 2,5 % в день. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 25.11.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Отже, до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до Відповідача за договором. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.11.2024 року № 45621, строк дії Договору № 4584292 від 22.04.2024 не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати факторингу 26.11.2024 року донараховано відсотки за (142 календарних днів). 10300 грн * 2,5 % = 257,5 грн* 142 календарних дні = 36565 грн, відсотки нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», ані на рахунки первісного кредитора. Фактично таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4584292 від 22.04.2024 загальною сумою 103000,15 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 10300 грн, нарахованих процентів первісним кредитором 56135,15 грн. 10300 грн * 2,5 % = 257,5 грн* 142 календарних дні = 36565 грн, відсотки нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Дану суму заборгованості, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідачем на позовну заяву надано відзив, де зазначено, що позов визнає частково з наступних підстав. Відповідач не погоджується з позивачем щодо розміру заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами по кредитному договору №4584292 від 22.04.2024 в розмірі 56135,15 грн, нараховані первісним кредитором та 36565 грн, нараховані ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» які останній вважає, що нараховані ним правомірно та підлягають до стягнення, виходячи з наступного. 22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Даним Законом, серед іншого були внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір №4584292 було укладено 22.04.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, то проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день. Водночас, позивач не привів умови Договору позики до відповідності Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 2,5 % в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Разом з тим, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що: «Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним». Таким чином, вважає, що умови кредитного договору, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1% в день є нікчемними. Такими пунктами є п.п. 1.4.1, 1.4.2 кредитного договору. Дані пункти є нікчемними в силу приписів ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1 %, але вважає, що в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності вищезазначених пунктів про нарахування процентів проценти в Договорі позики є неузгодженими. З урахуванням нікчемності пунктів Договору позики, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», відповідач вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1048, ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, відсотки повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Згідно позовної заяви позивач нараховував проценти з 22.04.2024 по 17.04.2025. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 та 2025 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 15.03.2024 по 25.04.2024 14,50 %, з 26.04.2024 по 13.06.2024 13,50 %, з 14.06.2024 по 25.07.2024 13,00 %, з 26.07.2024 по 19.09.2024 13,00 %, з 20.09.2024 по 31.10.2024 13, 00 %, з 01.11.2024 по 12.12.2024 13,00 %, з 13.12.2024 по 23.01.2025 13,50 %, з 24.01.2025 по 06.03.2025 14,50 %, з 07.03.2025 по 17.04.2025 15,50 %. Дана позиція була висвітлена в Постанові Херсонського апеляційного суду 13.05.2025 по справі № 766/21115/24 та у провадженні Подільського районний суд міста Полтави по справі № 553/2187/25. Відповідач вважає необхідним здійснити контр-розрахунок по відсоткам за офіційною обліковою ставкою (% річних) НБУ: за період з 15.03.2024 по 25.04.2024 облікова ставка становить 14,5 % та розраховується в наступному порядку: 1) 14,5/366 = 0,040 %; 2) 4 (днів) *0,040 = 0,16 %; 3) (10300/100) * 0,16 = 16,48 грн розмір відсотків за користування кредитом за період з 22.04.2024 по 25.04.2024. За період з 26.04.2024 по 13.06.2024 облікова ставка становить 13,5% та розраховується в наступному порядку: 1) 13,5/366 = 0,037 %; 2) 49 (днів) *0,037 = 1,813 %; 3) (10300/100) * 1,813 = 186,80 грн розмір відсотків за користування кредитом за період з 26.04.2024 по 13.06.2024. За період з 14.06.2024 по 12.12.2024 облікова ставка становить 13 % та розраховується в наступному порядку: 1) 13/366 = 0,036 %; 2) 182 (днів) *0,036 = 6,552 %; 3) (10300,00/100) * 6,552 = 684,95 грн. розмір відсотків за користування кредитом за період з 14.06.2024 по 12.12.2024. За період з 13.12.2024 по 23.01.2025 облікова ставка становить 13,5% та розраховується в наступному порядку: 1) 13,5/365 = 0,037 %; 2) 42 (днів) *0,037 = 1,554 %; 3) (10300,00/100) * 1,554 = 160,07 грн розмір відсотків за користування кредитом за період з 13.12.2024 по 23.01.2025. За період з 24.01.2025 по 06.03.2025 облікова ставка становить 14,5 % та розраховується в наступному порядку: 1) 14,5/365 = 0,04 %; 2) 42 (днів) *0,04 = 1,68 %; 3) (10300,00/100) * 1,68 = 173,04 грн розмір відсотків за користування кредитом за період з 24.01.2025 по 06.03.2025. За період з 07.03.2025 по 17.04.2025 облікова ставка становить 15,5% та розраховується в наступному порядку: 1) 15,5/365 = 0,043 %; 2) 42 (днів) *0,043 = 1,806 %; 3) (10300,00/100) * 1,806 = 186,02 грн. розмір відсотків за користування кредитом за період з 07.03.2025 по 17.04.2025. Враховуючи вищезазначений контр-розрахунок, загальний розмір відсотків за період з 22.04.2024 по 17.04.2025 (період стягнення позивачем) за користування кредитом за кредитним договором №4584292 становить 1407,36 грн, що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) та не порушує Закону України «Про споживче кредитування». Правомірним буде стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4584292 від 22.04.2024 в розмірі 11707,36 грн, яка складається з: 10300 грн розмір тіла кредиту, 1407,36 грн розмір правомірно нарахованих відсотків. Позивач просить покласти на відповідача зобов`язання компенсувати витрати на судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Правова допомога у розмірі 10000 грн. є необґрунтованою та завищеною відносно складності справи. Зазвичай у подібних справах фігурує сума у розмірі 2000-3000 грн. Подібний висновок був і у провадженні Подільського районного суду міста Полтави по справі № 553/2187/25, де відповідач у відзиві також просив стягнути з позивача 9500 грн на правову допомогу та де суд визначив правову допомогу у розмірі 9500 грн не обгрунтованою та зменшив до 3000 грн і розподілив між сторонами. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначено про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач до суду не з`явилася, повідомлявся про виклик до суду у встановлений цивільним процесуальним законодавством спосіб, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представником позивача заявлено клопотання про витребування з АТ «ПУМБ» інформації щодо належності відповідачу платіжної картки та підтвердження факту перерахування кредитних коштів. Суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не заперечує отримання ним кредитних коштів і тому необхідності робити запит до банку немає. Представником позивача надана відповідь на відзив, а відповідачем заперечення на відповідь на відзив. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 09.12.2025 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження, призначений розгляд справи по суті на 06.03.2026. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 22.04.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4584292, який підписано електронним підписом відповідача. Відповідно до умов договору, на умовах встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 10300 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору. Згідно п.п. 1.4, 1.4.1, 1.4.2 договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору; знижена процентна ставка 1,63 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо клієнт до 21.05.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Відповідно до п. 3.1 договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». В пункті 3.2 договору вказано, що до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана в Графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. 25.11.2024 між позивачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 25/11/2024, Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, що є Додатком № 1 до Договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 4584292 у сумі 71585,15 грн, з яких: 10300 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 56135,15 грн сума заборгованості за відсотками, 5150 грн сума заборгованості за штрафами/неуйстойками. V. Оцінка суду Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договорів сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Як унормоване в ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зміст статей 610, 612 ЦК України, регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджене укладання між сторонами спірних правочинів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Спірний договір був укладений 22.04.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», отже, денна процентна ставка у відповідності до ч. 5 ст. 8 цього Закону, не може перевищувати 1 %. Відповідно до контррозрахунку заборгованості, наданому відповідачем у відзиві на позовну заяву, заборгованість за кредитним договором №4584292 від 22.04.2024 складається в розмірі 11707,36 грн з яких: 10300 грн розмір тіла кредиту, 1407,36 грн розмір правомірно нарахованих відсотків. В зазначеному контррозрахунку заборгованості враховується нарахування процентів за обліковою ставкою НБУ за період заборгованості. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач порушив умови укладеного ним договору № 4584292 від 22.04.2024, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки, а тому суд, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, але в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки проценти в договорі є неузгодженими між сторонами, проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період. Так розмір облікової ставки (% річних) що в 2024 - 2025 роках становив: за період з 15.03.2024 по 25.04.2024 облікова ставка становить 14,5 %, за період з 26.04.2024 по 13.06.2024 облікова ставка становить 13,5%, за період з 14.06.2024 по 12.12.2024 облікова ставка становить 13 %, за період з 13.12.2024 по 23.01.2025 облікова ставка становить 13,5%, за період з 24.01.2025 по 06.03.2025 облікова ставка становить 14,5 %, за період з 07.03.2025 по 17.04.2025 облікова ставка становить 15,5%. Враховуючи вищезазначений контр-розрахунок, загальний розмір відсотків за період з 22.04.2024 по 17.04.2025 (період стягнення позивачем) за користування кредитом за договором № 4584292 від 22.04.2024 становить 1407,36 грн. Тому суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком заборгованості, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає 10300,00 грн, заборгованість за відсотками 1407,36 грн, а всього 11707,36 грн. Враховуючи те, що відповідач не сплатив кредит, проценти за користування ним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4584292 від 22.04.2024 в сумі 11707,36 грн, відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За змістом п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому суд вважає, що вимоги позивача про нарахування інфляційних втрат та 3 % річних після набрання рішенням суду законної сили задоволенню не підлягають з огляду на введення на території України з 22.02.2022 воєнного стану, який діє і на теперішній час. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позову сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються частково, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 275,27 грн. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві зазначив, що правова допомога у розмірі 10000 грн є необґрунтованою та завищеною відносно складності справи. Зазвичай у подібних справах фігурує сума у розмірі 2000-3000 грн. Подібний висновок був у рішенні Подільського районного суду міста Полтави по справі № 553/2187/25, де відповідач у відзиві також просив стягнути з позивача 9500 грн на правову допомогу, а суд визначив правову допомогу у розмірі 9500 грн не обгрунтованою та зменшив до 3000 грн і розподілив між сторонами. На думку суду, оскільки позовні вимоги задоволено частково, то пропорційно задоволених вимог витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню, складають 1136,36 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial