Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

29.09.2025 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 25.07.1992 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що відносини з дружиною погіршились в 2022 році, між ними часто виникали сварки та скандали з приводу ведення домашнього господарства, виховання дитини, інших побутових питань. Після повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, позивач вступив до лав ЗСУ, а відповідачка разом з дитиною евакуювались з м. Нікополя. Через відсутність спілкування приблизно навесні 2022 року відносини між подружжям були остаточно зруйновані. Вже тривалий час сторони не спілкуються, позивач фактично утворив нову сім`ю. Майновий спір відсутній. [PERSON] зазначає, що спільне проживання з відповідачкою є неможливим та суперечить його інтересам, а тому на примирення не згоден. За таких обставин вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним і просить його розірвати. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.11.2025 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.15-16). Згідно тексту позовної заяви, позивач просить розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.4). 17.11.2025 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява, згідно якої вимоги чоловіка щодо розірвання шлюбу вважає передчасними та такими, що були здійснені ним під впливом сторонніх осіб, просила відтермінувати розгляд справи. Крім того зазначила, що між подружжям існує майновий спір, не врегульоване питання щодо утримання малолітньої дитини та питання щодо службової квартири [ADDRESS] , яку вони отримали, як військовослужбовці (а.с.24-25). Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 25.07.1992 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововоронцовського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №32 (а.с.5). Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.6). Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені навесні 2022 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, а тому шлюб носить формальний характер. Подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, кожен з них живе своїм окремим життям і власними інтересами, втрачено всі духовні та фізичні зв`язки. На примирення позивач не згоден. На теперішній час він фактично утворив нову сім`ю, таким чином, подальше збереження сім`ї суперечить його інтересам. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору, що передбачено частиною 3 ст. 106 СК України. У своєму відзиві відповідачка не надала суду достатніх доводів щодо можливості збереження шлюбу. А тому суд приходить до висновку, що наявність невирішеного майнового спору та питання щодо утримання спільної дитини вирішуються подружжям добровільно або в іншому судовому порядку, та не можуть бути підставою для відтермінування розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність є одною з основних його засад. Враховуючи, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача, а також на те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд виснує, що його необхідно розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. При цьому, позивач не наполягав на відшкодуванні судового збору.

Outcome: approved