Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 28.11.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою за допомогою «Веб-сайту», який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1477-1716. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 13 000 грн, строк кредитування - 300 днів; базовий період 14 днів; знижена % ставка 0,90 % в день; стандартна % ставка - 1% в день, комісія за видачу кредиту 20% від суми кредиту. Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця. Станом на 29.12.2025 загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 26 577,74 грн, з яких 6 743,24 грн прострочена заборгованість за кредитом, 16 369,74 грн заборгованість за нарахованими процентами, 2 196,76 грн заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України, 1 268 грн заборгованість по комісії, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 662,40 грн. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.02.2026 справу прийнято до провадження та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, направив клопотання про розгляд справи без участі представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялась про час та місце розгляду справи. Відзив не подала, будь-яких заяв до суду не направляла. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-287 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] 28.11.2024 укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1477-1716 (продукту «CreditKasa) та підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором А7711. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювальну кредитну лінію (далі кредитна лінія) на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом, у порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало відповідачці кредит для задоволення особистих потреб 13 000 грн (п.2.3, п.4.1), строк кредитування - 300 календарних днів (п.4.9); базовий період 14 календарних днів (п.4.4); знижена % ставка 0,90 % в день (п.10.2); стандартна % ставка - 1,00 % в день (п.4.6), комісія за видачу кредиту 20,00% (п.4.7). Згідно з п.4.2 Договору спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної в п.4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного засобу. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту №1477-1716 від 28.11.2024 «Укр Кредит Фінанс» 28.11.2024 було здійснено перерахування коштів через систему LiqPay в сумі 13 000 грн згідно з Договором №1477-1716 від 28.11.2024 на банківську картку відповідачки. Ці обставини також підтверджено квитанцією №2553618326 системи платежів LiqPay. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, заборгованість відповідачки за Кредитним договором №1477-1716 від 28.11.2024 станом на 29.12.2025 складає 26 577,74 грн, з яких 6 743,24 грн прострочена заборгованість за кредитом, 16 369,74 грн заборгованість за нарахованими процентами, 2 196,76 грн заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України, 1 268 грн заборгованість по комісії. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Законом України «Про електронні довірчі послуги» визначено правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, нарахованими процентами та заборгованості по комісії, яка передбачена умовами кредитного договору. Що стосується нарахування процентів річних на підставі ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 05.06.2020 у справі №922/3578/18 зазначив, що положення ст.625 ЦК України дозволяють сторонам на власний розсуд визначати лише розмір процентів саме річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, що обмежує свободу сторін укладати договори, визначаючи іншу методику нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно зі ст. ст. 693, 536, 625 ЦК України. Системний аналіз ч.2 ст.536, ч.2 ст.625 та ст.627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч.2 ст.625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, у розмірі певного проценту за кожний день прострочення). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16). Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами річних нарахованих на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 2 196,76 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка [PERSON] не повернула своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, тому позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1477-1716 від 28.11.2024 станом на 29.12.2025 у розмірі 24 380,98 грн, з яких 6 743,24 грн прострочена заборгованість за кредитом, 16 369,74 грн заборгованість за нарахованими процентами, 1 268 грн заборгованість по комісії. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 91,73% (24 380,98х 100 : 26 577,74), судовий збір слід стягнути в розмірі 2 442,22 грн (2 662,40 х 91,73% : 100).

Outcome: partial