Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] [PERSON] 18.06.2025 року в системі „Електронний суд" сформував позовну заяву в інтересах [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю в ДТП, відшкодування моральної шкоди, яка була зареєстрована у канцелярії суду 19.06.2025 року (т.1, а.с.1). Даний зміст позовної заяви був обгрунтований тим, що водій [PERSON] , керуючи автомобілем „ZXAUTO", модель „LANDMARK", д.н.з. [NUMBER] , та рухаючиюсь 29.11.2024 року близько 13-40 годин на автомобільній дорозі „Р-19" по вулиці Беркутова в с. Халепя Обухівського району Київської області від центру села в напрямку с. Трипілля, порушивши вимоги п.2.3; 12.1 (б) ПДР України не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним автомобіля, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, що призвело до виїзду на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом „HYUNDAI KONA", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , завдавши тілесних ушкоджень як водію вказаного останнім автомобіля, так і її пасажиру [PERSON] , яка перебувала підчас ДТП на передньому пасажирському сидінні. Внаслідок ДТП [PERSON] була доставлена і госпіталізована до Обухівської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування, де їй була надана медична допомога. 2.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості по даній ДТП і розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12024111230002366 за ч.1, ст.286 КК України Обухівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції у Київській області. 2.04.2025 року Обухівським районним судом Київської області було винесено ухвалу, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на ч.1, ст.286 КК України у зв`язку з його примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження №12024111230002366 було закрито. В період лікування позивачка [PERSON] витратила 24 766 грн. 08 коп., а також їй завдано моральної шкоди на загальну суму 200 000 грн., які вона просить стягнути з [PERSON] на її користь разом з судовими витратами в судовому порядку (т.1, а.с.1-8). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 року о 15:01:00 того ж дня вказані матеріали позовної заяви були розподілені судді Колеснику О.М. (т.1, а.с.43-44). 26.06.2025 року суддею Колесником О.М. була отримана відповідь №1519128 з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації відповідача [PERSON] (т.1, а.с.45). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 27.06.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання на 30.07.2025 року на 9-15 годин (т.1, а.с.46-47). 29.07.2025 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] зареєстрував в канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі на підставі того, що автомобіль „ZXAUTO", модель „LANDMARK", д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] в день ДТП, був застрахований в ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" згідно полісу №219838291, відповідно до змісту якого ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 320 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн.; франшиза - 3 200 грн. Таким чином, позов поданий до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у його задоволенні. Крім того, позивач та її представник не довели суду, що в момент ДТП [PERSON] перебувала в автомобілі „HYUNDAI KONA", д.н.з. [NUMBER] , що саме в цьому автомобілі вона отримала тілесні ушкодження, які лікувала з 29.11.2024 року, і що майнова і моральна шкода їй була завдана в наслідок зазначеної вище ДТП. Крім того, надані медичні документи позивачем не засвідчені належним чином медичними установами, як того вимагають відомчі накази профільного Міністерства, частина наданих фіскальних чеків не базується на рекомендаціях та рецептах лікарів, що не підтверджує необхідності їх придбання. Також проведене позивачем МРТ-дослідження головного мозку не було рекомендовано лікарями. Сума моральної шкоди, заявлена позивачем, є необгрунтованою та безпідставною, і не підтверджена будь-якими доказами (т.1, а.с.73-82). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2025 року було залучено судом в якості 3-ї особи ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" (т.1, а.с.97-98). 8.08.2025 року в системі „Електронний суд" представник позивачки [PERSON] [PERSON] сформував нову редакцію позовної заяви в інтересах [PERSON] до ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна", 3-тя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю в ДТП, відшкодування моральної шкоди, яка була зареєстрована у канцелярії суду 11.08.2025 року (т.1, а.с.111). Сутність даної заяви є аналогічною за змістом первинної позовної заяви, за виключенням того, що позивач просить стягнути на її користь 24 766 грн. 08 коп. шкоди, завданої ушкодженню її здоров`я, 200 000 грн. моральної шкоди, судові витрати з ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна", а не з [PERSON] (т.1, а.с.116-120). Також 15.08.2025 року в системі „Електронний суд" представник 3-ї особи ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" Радоуцька А.С. сформувала пояснення 3-ї особи, які були зареєстровані у канцелярії суду того ж дня 15.08.2025 року (т.1, а.с.140). Зміст даних пояснень полягав у тому, що [PERSON] не зверталась до ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" з заявами про виплату їй страхового відшкодування за нанесену шкоду її здоров`ю в наслідок ДТП як потерпілій особі як на день подачі позову до суду, так і на день судового розгляду справи, тому підстави для страхових виплат відсутні (т.1, а.с.141-143). 6.10.2025 року в канцеляріїї суду були зареєстровані пояснення представника 3-ї особи [PERSON] адвоката Фетісова Є.П., які за своїм змістом аналогічні змісту його відзиву на позовну заяву (т.1, а.с.199-206). Також 3.11.2025 року в системі „Електронний суд" представник відповідача ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" Радоуцька А.С. сформувала відзив на нову редакцію позовної заяви, зміст якого є аналогічним змісту її ж пояснень в якості представника 3-ї особи ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна", направленного до суду раніше (т.2, а.с.1-4). 20.11.2025 року представник позивача Желудков В.В. сформував в системі „Електронний суд" відповідь на відзив ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна", який є аналогічним за змістом позовної заяви його ж довірителя Кухти І.В. (т.2, а.с.30-33). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 18.12.2025 року, задовольнивши клопотання представника позивача, було витребувано у Обухівській окружній прокуратурі Київської області копії матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №12024111230002366 від 2.12.2025 року по обвинуваченню [PERSON] на ч.1, ст.286 КК України (т.2, а.с.62-63). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2026 року було закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті на 9.03.2026 року на 10-30 годин (а.с.162-163). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . Желудков В.В. вимоги нової редакції позову підтримав, просив її задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту як первинного позову, так і даної заяви. Представник відповідача ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" Радоуцька А.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши суду пояснення аналогічні за змістом поясненням 3-ї особи та відзиву на нову редакцію позовної заяви, сформованих нею ж і описаних вище. В судовому засіданні представник 3-ї особи [PERSON] [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову, надавши суду пояснення аналогічні за змістом його відзиву на позовну заяву і його ж поясненням 3-ї особи. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „HYUNDAI KONA", д.н.з. [NUMBER] , 2019 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 28.09.2024 року ТСЦ 8048 (т.1, а.с.154-155; т.2, а.с.15-16). Власник автомобіля марки „ZXAUTO", модель „LANDMARK", д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , яким 29.11.2024 року керував водій [PERSON] в момент вчинення ДТП, судом не встановлений у зв`язку з ненаданням учасниками справи належних правоустановчих документів на транспортний засіб. Відповідно до ч.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено у судовому засіданні, водій [PERSON] , керуючи автомобілем „ZXAUTO", модель „LANDMARK", д.н.з. [NUMBER] , та рухаючиюсь 29.11.2024 року близько 13-40 годин на автомобільній дорозі „Р-19" по вулиці Беркутова в с. Халепя Обухівського району Київської області від центру села в напрямку с. Трипілля, порушивши вимоги п.2.3; 12.1 (б) ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним автомобіля, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, що призвело до виїзду на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом „HYUNDAI KONA", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , яка рухалась в межах своєї смуги руху в напрямку від с. Трипілля. Вказані обставини не заперечувались учасниками справи в судовому засіданні, визнані ними, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. 2.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості по даній ДТП (т.2, а.с.70) і розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12024111230002366 за ч.1, ст.286 КК України Обухівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції у Київській області (т.2, а.с.70-134). За приписами ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 2.04.2025 року Обухівським районним судом Київської області було винесено ухвалу, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на ч.1, ст.286 КК України у зв`язку з його примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження №12024111230002366 було закрито (т.1, а.с.21-23; 83; 102). Згідно ч.1, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначає ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як регламентовано ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За правилами ч.1, ст.16 Закону України „Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як встановлено судом, автомобіль марки „ZXAUTO", модель „LANDMARK", д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] був застрахований в ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" 14.03.2024 року страхувальником [PERSON] на підставі полісу №219838291 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т.1, а.с.84; 139; 145; т.2, а.с.6), за змістом якого встановлено ліміт страхової відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну в розмірі 160 000 грн., при цьому розмір франшизи складав 3 200 грн. Вказані обставини також підтверджуються і витягом з Державного реєстру МТСБУ, де зазначено, що поліс №219838291 станом на 29.11.2024 року є діючим (т.1, а.с.158; т.2, а.с.19). На час укладення вказаного страхового договору діяв Закон України від 1 липня 2004 року №1961-IV „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі якого і був укладений даний правочин. З 1 січня 2025 року почав діяти Закон України від 21 травня 2024 року №3720-IХ „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону України договори страхування, укладені до 1 січня 2025 року, залишаються чинними на тих умовах, на яких вони були підписані. Таким чином ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" продовжує виконувати свої зобов`язання і в 2025 році в межах укладеного з [PERSON] страхового договору від 14.03.2024 року. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"статтею 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього Закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 Закону України №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Як передбачає ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами п.3, ч.1, ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Системний аналіз вказаних норм права, а також інших норм, пов`язаних з даними правовідносинами наголошує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону України, цей страховик набуває зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму, виплаченого потерпілому страхового відшкодування. За змістом п.1.3, ч.1, ст.1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Як зазначено п.23.1, ст.23 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1, ч.1, ст.24 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Як регламентує п.35.1, ст.35 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п.35.2, ст.35 цього ж Закону України до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Як встановлено судом, а також і підтверджено представником відповідача ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" Радоуцькою А.С. в судовому засіданні, позивачка [PERSON] з моменту ДТП 29.11.2024 року і ні по дату подачі даного позову до суду, ні на час розгляду даної справи не зверталась до страховика ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" забезпеченого транспортного засобу марки „ZXAUTO", модель „LANDMARK", д.н.з. [NUMBER] , яким 29.11.2024 року керував [PERSON] . При цьому законодавець визначив чітки і конкретні строки такого звернення до страховика. Вказані обставини підтвердив у судовому засіданні і представник позивачки [PERSON] , зазначивши, що у нього відсутні такі відомості про звернення позивача до відповідача про витрату страхового лікування. В свою чергу, як вбачається з документів, наданих представником відповідача, водій [PERSON] , яка 29.11.2024 року керувала транспортним засобом „HYUNDAI KONA", д.н.з. [NUMBER] , в салоні якого за словами позивачки, знаходилась [PERSON] , 9.12.2024 року звернулась через адвоката Олексієнка М.М. до ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, надавши необхідні документи страховику (т.1, а.с.147-158; т.2, а.с.8-19). За описаних вище обставин у зв`язку з невиконанням вимог п.35.1, п.35.2, ст.35 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV позивачкою [PERSON] ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" не набуло обов`язку перед позивачкою сплачувати їй витрати, пов`язані з ушкодженням здоров`я. За змістом ч.1, ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1-2, ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами ч.1-2, ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як передбачено ч.1, ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1-2, ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як регламентовано ч.1-3, ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з виписки-епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №11022 (24) [PERSON] в період часу з 29.11.2024 року по 6.12.2024 року було проведено лікування медичними препаратами „Маніт", „Хармана", „Нейроксон", „Ріпронат", „Дексалгін", „Фіз. розчин", „Олфен", „Лізина есцинат", рекомендовано після виписки протягом 2 місяців з 6.12.2024 року по 6.02.2025 року приймати медичні препарати такі як „Прамістар", „Есцитап", а також за наявності болю „Дексалгін". Відповідно до п.1 Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 року №110 „Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкції щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форм власності та підпорядкування", затвердити: 1.1. Форму первинної облікової документації … 1.23. Форму первинної облікової документації №028/о „Консультаційний висновок спеціаліста" та Інструкцію щодо її заповнення, що додаються... Таким чином, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 року №110 встановлений виключний перелік форм первинної облікової документації та Інструкції щодо їх заповнення, що використовуються в усіх закладах охорони здоров`я незалежно від форм власності та підпорядкування. За змістом п.1, п.11 Інструкції щодо заповнення форм и первинної облікової документації №028/о „Консультаційний висновок спеціаліста", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 року №110 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 року за №683/20996 ця інструкція визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації №028/о „Консультаційний висновок спеціаліста". Форму №028/о заповнює і підписує лікар-консультант, висновок завіряється печаткою закладу охорони здоров`я, де проводилась консультація. Як вбачається з тексту консультаційного висновку спеціаліста, доданого позивачем до позовної заяви, він містить тільки підпис лікуючого лікаря [PERSON] і в ньому відсутній підпис завідувача відділення та печатка закладу охорони здоров`я, де проводилось лікування (т.1, а.с.26). Тобто, консультаційний висновок спеціаліста лікаря-невролога [PERSON] від 26.12.2024 року оформлений з порушенням вимог п.11 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №028/о „Консультаційний висновок спеціаліста", так як не містить печатки закладу охорони здоров`я і є недопустимим доказом в розумінні ст.78 ЦПК України. З тих же підстав суд визнає недопустимими доказами і консультативне заключення завідувачки відділення реабілітації та фізичної терапії нейрохірургічних хворих ДУ „Інститут нейрохірургії імені акад. А.П. Ромоданова НАМН України" лікаря-невролога [PERSON] (т.1, а.с.33), а також медичні документи видані лікарем КНП Обухівської міської ради „Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" [PERSON] від 27.12.2024 року, від 3.01.2025 року, від 10.01.2025 року, від 17.01.2025 року, від 24.01.2025 року, від 31.01.2025 року (т.1, а.с.27-32). Також суд визнає фіскальні чеки від 30.11.2024 року, від 15.12.2024 року, від 27.12.2024 року, від 8.01.2025 року, від 8.04.2025 року, від 28.04.2025 року та від 5.05.2025 року, надані позивачкою [PERSON] , неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки медичні препарати, придбані нею, не значаться у виписці-епікриз з медичної картки стаціонарного хворого №11022 (24) та/або інших медичних документах. Крім того, недопустимим доказом є і акт без номера здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ „Лікувально-діагнозтичний центр „Профімед", оскільки він не містить підписів уповноваженої особи виконавця ТОВ „Лікувально-діагнозтичний центр „Профімед" та замовника послуг (т.1, а.с.35). Аналізуючи докази, надані учасниками справи, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову в частині відшкодування 24 766 грн. 08 коп. шкоди, заподіяної її здоров`ю в ДТП,на підставі описаного вище. Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Як зазначається у Постанові Верховного Суду від 4.10.2023 року у справі №757/5351/21-ц, провадження № 61-5502св22 моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 15.05.2024 року у справі №686/13202/23 водночас потерпілий має довести належними доказами факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Оскільки будь-яке завдання відповідачем ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" позивачу [PERSON] моральних страждань і психологічних переживань, пов`язаних з ДТП, що сталась 29.11.2024 року, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і не доведені суду будь-якими доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України, тому не підлягають стягненню з ПрАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" на користь [PERSON] 200 000 грн. моральної шкоди в судовому порядку. Згідно ст.133; 137; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, тому не підлягає і задоволенню її вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат.

Outcome: dismissed