Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

15 грудня 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Власники нерухомого майна, обладнаного індивідуальними джерелами опалення, зобов`язані здійснювати оплату постачання теплової енергії, яка складається з: обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціювання внутрішньобудинкових систем опалення. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] технічно під`єднаний до інженерних мереж позивача та забезпечується постачанням теплової енергії. Відповідачі зареєстровані в житловому приміщенні [ADDRESS] . Квартира обладнана індивідуальними джерелами опалення, але відповідачі не звільняються від обов`язку відшкодувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, а також від плати за абонентське обслуговування. Відповідно до розрахунку за період з 01.11.2021 по 31.07.2025 відповідачі мають заборгованість у загальному розмірі 8596,43 грн, яка складається з основного боргу за спожиту послугу з постачання теплової енергії у розмірі 6841,49 грн., абонентське обслуговування - 25,02 грн., інфляційні втрати - 1053,58 грн., 3% річних у розмірі 307,10 грн., пеня - 369,25 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з них в судовому порядку. 30 грудня 2025 року судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі, які належним чином повідомлялися про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не скористалися своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію згідно з особовим рахунком і встановленими тарифами. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З 01 жовтня 2021 року на сайті позивача розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Підпунктом 11 пункту 40 зазначеного договору передбачено, що споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Згідно з п.п. 11 п. 41 типового договору у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги з теплопостачання до будинку [ADDRESS] , що підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія. Як видно із Актів з листопада 2021 по липень 2025 позивачем зафіксовані покази приладу за адресою: [ADDRESS] . Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію постачалася теплова енергія відповідачу, однак остання вчасно оплату за надані послуги не здійснювала, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з інформацією щодо Методики, яка використовувалась для нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії у [ADDRESS] . встановлено комерційний вузол обліку теплової енергії, тобто нарахування виконується за фактично використану теплову енергію. Розподіл теплової енергії у будинку здійснюється згідно з положеннями Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Відповідно до розрахунку обсягу спожитої теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2025 року за адресою: . [ADDRESS] площа житлового приміщення 66,7 м2, загальна опалювальна площа нежитлових приміщень 15019 м2, кількість поверхів 9,частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення МЗКта допоміжних приміщень будинку 10 %,частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення,витрачена на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення 15%, частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення, витрачена на загальнобудинкові потреби опалення будинку 20%. Нараховано заборгованість 6841,49 грн., абонентське обслуговування 25.02 грн. Внаслідок порушення відповідачами вимог чинного законодавства, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат 1053,58 грн, 3% річних 307,10 грн та пені 369,25 грн. Правильність нарахування зазначених сум підтверджується розрахунками, в тому числі детальним розрахунком послуги з теплопостачання. Розмір наданого позивачем розрахунку відповідачами не спростовано. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 наведеного вище Закону визначено, що комунальними послугами є, в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо). Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частини третьої споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №334/2789/15-ц визначене, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «;Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Пунктом 18 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (далі Правила) визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства від 28 грудня 2021 року №358) затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлений порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (пункт 1 розділу 1 Методики). Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень, здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об`ємів. Тому, згідно шостого розділу «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько- побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Пунктом 38 Правил №830 визначено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат на частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). У пункті 2 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства від 28 грудня 2021 року №358), наведено визначення таких термінів: загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Пунктом 7 розділу IV Методики передбачено, що незалежно від наявності опалювальних приладів у будівлі/ будинку, окрім підвалів, техпідпіль та горищ, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений розрахунково за формулою. У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку (п. 8 розділу IV Методики). Відповідно до п. 9 розділу IV Методики визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Згідно з п. 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Пунктом 2 розділу ІІІ Методики в редакції наказу від 22 листопада 2018 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що У разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 %; п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 %. Відповідно до п. 2 розділу V Методики в редакції наказу від 22 листопада 2018 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювані приміщення від: індивідуального теплового пункту без регулювання за погодними умовами - 15 %; індивідуального теплового пункту при регулюванні за погодними умовами - 5 %; автономної теплогенеруючої/когенераційної установки - 7 %; центрального теплового пункту або теплогенеруючої/когенераційної установки, яка не є автономною, - 8 %; квартирних/малих індивідуальних теплових пунктів - 4 % (за умови обладнання квартирними/малими індивідуальними тепловими пунктами всіх приміщень будівлі). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, що відповідачами не спростовано. Відповідачами не надано суду доказів неналежного надання позивачем послуг або його відсутності. Між сторонами договір на надання послуг з теплопостачання не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з правовою позицією Верхового Суду у справі №642/2858/16 від 06 листопада 2019 року відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати наданої послуги. Встановлено, що позивач свої обов`язки з надання послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку виконував належним чином, факт наявності заборгованості не спростований відповідачами. Відповідачі невиконують належнимчином покладеніна нихзаконом обов`язкиз оплати послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, що надає позивач. Відповідачі зобов`язані брати участь у цих витратах пропорційно займаній площі житла. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від здійснення оплати за такі послуги. Відповідачі оплату за надану позивачем послугу з опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціювання внутрішньобудинкових систем опалення будинку здійснюють не в повному обсязі, тому право позивача є порушеним і підлягає відновленню шляхом солідарного стягнення з відповідачів на його користь загальної суми заборгованості, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 3 028,00 грн у рівних частинах з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved