Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами. Свої вимоги мотивує тим, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, в шлюбних відносинах фактично не проживають з 2023 року. Ухвалою від 09.10.2025 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу з викликом сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.15). 03.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги повністю, при цьому звертає увагу, що позивачем не зазначені будь-які причини та підстави розірвання шлюбу, вказує, що позивачем не вчинено будь-яких дій, направлених для позасудового врегулювання спору. Також зазначає, що вони мають повнолітню доньку та спільне майно у вигляді домоволодіння на яке, на думку відповідача, позивач закріпить право одноосібної власності після розірвання шлюбу. Враховуючи викладене просить надати строк на примирення, в тому числі для врегулювання майнових питань та не поновлювати її дошлюбне прізвище (а.с. 20-23). Заперечення на відзив від позивача у встановлений судом строк не надходили. Ухвалою суду від 21.11.2025 за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам було надано строк на примирення до 21.02.2026, провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом строку (а.с.40). Ухвалою судді від 23.02.2026 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 17.03.2026 з викликом сторін (а.с.45). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, повідомив, що примирення між ним та відповідачем не можливе, оскільки тривалий час між ними відсутнє взаєморозуміння. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 13.09.2003, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). В позові зазначено, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, сторони фактично не проживають в шлюбних відносинах з 2023 року, та відповідно до п. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позивач зазначає, що спір щодо поділу майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю, буде вирішуватися окремо. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, є підставою для задоволення позовних вимог. Оскільки відповідач змінила прізвище під час реєстрації шлюбу та не клопоче про його зміну на дошлюбне після розірвання шлюбу, суд залишає прізвище відповідача « [PERSON] ». Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved