Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач просить: 1)зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення суду від 17.09.2019 на користь відповідача [PERSON] на утримання їхньої неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зменшивши їх з 1/3 до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно; 2)зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення суду від 27.07.2023 на користь відповідача [PERSON] на утримання їхньої неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зменшивши їх з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування зазначив, що у зв`язку з народженням другої дитини загалом утримувані з нього аліменти становлять 58% його заробітку, що значно змінило його матеріальний стан. Вказав, що офіційно працює з 09.06.2021, на даний час отримує мінімальну заробітну плату 7090 грн на місяць. Враховуючи вищенаведене просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачів (а.с. 1-4). 24.12.2025 відповідач [PERSON] подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилалась на те, що аліменти на утримання їхньої дитини було стягнуто за судовим наказом, який позивач не оскаржував, з 11.05.2023 по день подання позовної заяви до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не звертався. З 21.07.2023 позивач був обізнаний про стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 58% та жодних дій щодо зменшення їх розміру до 29.04.2024 не вчиняв, отже мав матеріальну змогу утримувати двох дітей у визначеному судом розмірі. Також посилалась на те, що матеріальний стан позивача не погіршився, розмір заробітної плати навіть зріс. Зазначила, що зараз їй надходять аліменти у розмірі 2000 грн, а отже заробітна плата на теперішній час складає не менше 8000 грн. Вважала, що позивачем не доведено погіршення його матеріального стану. Тим більш, стягуваний розмір аліментів на їхню дитину не є його належним забезпеченням на достатньому рівні необхідному для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку сина, сума сплачуваних аліментів є навіть меншою від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 90-92). Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити (а.с. 76). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 44, 50), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явилась (а.с. 56-57, 68-69, 88-89, 100-101), причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідач [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином шляхом надсилання судової повістки до її електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документа 23.01.2026 (а.с. 99), однак в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, поважності причин неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідачів у розгляді справи. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 17.09.2019 № 610/2462/19 (2/610/840/2019) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на час ухвалення рішення працював у ТОВ "ДІВІЯ ТРЕЙД", мав стабільний заробіток, який за період з 01.10.2018 по 31.07.2019 становив 47374,13 грн. Проти стягнення з нього визначеного розміру аліментів не заперечував (а.с. 6-9). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Судовим наказом Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21.07.2023 № 194/1031/23 (2-н/194/59/23) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Відповідно до довідки № 01/1202 від 12.02.2024 [PERSON] працює у ТОВ "ОКТАНТ ТРЕЙД" з 09.06.2021 на посаді завідувача складу (а.с. 16). З довідки про доходи [PERSON] встановлено, що станом на 08.02.2024 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 йому було нараховано 82657,92 грн заробітної плати, яка у грудні 2023 року складала 7090 грн (а.с. 17). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) раніше встановленого розміру аліментів. Виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України, ст. 183 СК України). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що після винесення рішення суду від 17.09.2019 та судового наказу від 21.07.2023 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей у нього змінилося матеріальне становище - він став сплачувати аліменти у розмірі 58% від його заробітку, це при тому, що він отримує мінімальну заробітну плату. Тому він не має можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Судом встановлено, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача [PERSON] змінилися обставини, що впливають на визначений розмір аліментів у зв`язку з тим, що у позивача змінився сімейний та матеріальний стан, а саме після стягнення аліментів на утримання молодшої дитини в розмірі 1/3 частини заробітку, в нього народився ще один син, якого він теж зобов`язаний утримувати, в тому числі сплачувати аліменти на підставі судового наказу. Ця обставина свідчить про зміну сімейного стану платника аліментів та погіршення його майнового стану, що впливає на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Водночас, позивачем не доведено, що після стягнення з нього аліментів судовим наказом від 21.07.2023 погіршилось його матеріальне становище. Тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів на утримання старшого сина позивача [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач офіційно працює та отримує заробітну плату, навіть більшу, ніж на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів від 17.09.2019. Отримання позивачем мінімальної заробітної плати, з якої він сплачує відповідну частину аліментів, не може свідчити про погіршення його майнового стану. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені частки від заробітку позивача, до якої треба зменшити розмір аліментів на утримання молодшої дитини, суд враховує, що розмір аліментів на утримання старшої дитини залишається незмінним - 1/4 частка від заробітку (доходу), оскільки підстав для його зменшення суд не вбачає, тому, задля забезпечення рівних умов двох дітей, суд вважає, за можливе зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідача [PERSON] на утримання їхньої з позивачем дитини у розмірі 1/3 частки доходу позивача, до 1/4 частки, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та буде не таким надмірним для позивача. Ще більше зменшення розміру аліментів буде непропорційним та несправедливим у порівняні з аліментами на іншу дитину. За цим рішенням обидві дитини будуть у рівних умовах, отримуючи аліменти у розмірі 1/4 частки кожна. Тим більш, 1/4 від заробітку позивача для утримання кожної дитини становить майже 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які і так в обов`язковому порядку будуть стягуватися з позивача, незалежно від його доходу. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Внаслідок задоволення позову в частині вимог до [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за такою вимогою покладаються на вказаного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial