Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Херсонська обласна кредитна спілка «Єдність», в особі свого представника, звернулася в грудні 2024 року до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 58 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах споживчого кредиту від 29.06.2021 року в загальному розмірі 26124,31 грн., з яких: 14486,25 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 11638,06 грн. заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 3500,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.06.2021 року між Херсонською обласною кредитною спілкою «Єдність» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 58 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.06.2021 року, за умовами якого позикодавцем надано позичальнику на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості грошові кошти в сумі 25000,00 грн. терміном на 24 місяці, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з основного договору, 29.06.2021 року між позикодавцем, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 58. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, станом на 31.12.2023 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 26124,31 грн., з яких: 14486,25 грн. заборгованість за кредитом; 11638,06 грн. заборгованість за відсотками. У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду із цим позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.02.2025 року прийнято до провадження справу за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи не надходило. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, зокрема шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик до суду за адресою реєстрації місця проживання відповідачів. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 82-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалися. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст.280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом було встановлено, що 29.06.2021 року між Херсонською обласною кредитною спілкою «Єдність» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 58 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 25000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 29.06.2023 року. Додатково 29.06.2021 року [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою, становить 48% річних за фактичне число календарних днів користування кредитом і не може бути збільшена без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням для отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Згідно п. 5.1.3 Договору, позичальник зобов`язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіка платежів. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В порядку ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 29.06.2021 року між Херсонська обласна кредитна спілка «Єдність» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки № 58, відповідно до умов якого останні набули статусу поручителів та добровільно взяли на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за належне та своєчасне виконання позичальником, [PERSON] , своїх зобов`язань за основним договором. Зазначеним договором поруки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, поручителі несуть перед кредитором відповідальність у порядку та обсязі, визначених умовами договору та вимогами чинного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 1 Договору поруки встановлено, що поручителі та позичальник відповідають як солідарні боржники та відповідають по зобов`язаннях позичальника в повному обсязі. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). За таких обставин, кредитний договір між позикодавцем та позичальником є укладеним з моменту отримання кредитних коштів саме позичальником. Факт отримання [PERSON] грошових коштів підтверджується ордером № 264 до заяви на видачу готівки від 29.06.2021 року. Таким чином, з відповідача, [PERSON] , підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 58 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.06.2021 року, заборгованість в загальному розмірі 26124,31 грн., з яких: 14486,25 грн. заборгованість за кредитом; 11638,06 грн. заборгованість за відсотками. Що стосується вимог позивача до поручителя, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Шляхом підписання договору поруки № 58 від 29.06.2021 року, [PERSON] та [PERSON] усвідомлено та добровільно прийняли на себе зобов`язання відповідати перед Кредитором за належне виконання [PERSON] умов кредитного договору, а також за наслідки їх порушення. Таким чином, у зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, на поручителів покладається обов`язок нести відповідальність перед кредитором у визначеному договором та законом обсязі. За таких обставин позовні вимоги до поручителів є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання виконав не в повному обсязі, доказів погашення заборгованості суду не надано, контррозхрахунку також не надано, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Згідно з п. 6 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Судові витрати позивача на оплату послуг адвоката підтверджуються наявними в матеріалах справи: копією договору про надання юридичних послуг № 48, укладеного 12.11.2024 року між Херсонською обласною кредитною спілкою «Єдність» та Адвокатським об`єднанням «Астра Ліберта»; копією додаткової угоди № 2 від 28.11.2024, відповідно до п. 3 якого вартість послуг адвоката становить 3500,00 грн.; копією детального опису наданих послуг АО «Астра Ліберта» Херсонській обласній кредитній спілці «Єдність» в судовій справі по стягненню заборгованості з боржників за договором про споживчий кредит № 58 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 29.06.2021 року; копію платіжної інструкції № 148 від 02.12.2024 року про сплату на користь АО «Астра Ліберта» грошових коштів у сумі 3500,00 грн.; ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ від 1138738 від 29.11.2024 року. Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Від відповідача заперечень щодо розміру понесених судових витрат не надходило. При цьому, аналізуючи обґрунтованість та пропорційність розміру таких витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), вважає, що надані представником позивача документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а розмір витрат на правову допомогу у цій справі в 3500,00 грн. на дотримання принципу співмірності є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З платіжної інструкції № 146 від 02.12.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., які підлягають стягненню у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 274, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625, 626, 629, 1050, 1054 ЦК України,-

Outcome: approved