Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, в обґрунтування вимог позивач зазначає, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Підприємство засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. Оскільки квартира [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України Про житлово-комунальні послуги. Відповідачі є власниками квартири, розташованої у [ADDRESS] та абонентами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ, користуються комунальними послугами (послуги по теплопостачанню), однак не в повному обсязі сплачують вартість спожитих послуг. Між позивачем і відповідачами встановилися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги. На підприємстві позивача на ім`я відповідального наймача/власника відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Будинок, де розташована квартира обладнаний лічильником. ОКП «Донецьктеплокомуненерго» надавало відповідачам послугу по теплопостачанню, однак відповідачі не сплачують послуги опалення, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на дату подання до суду даної позовної заяви, до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» не надходило жодних звернень споживачів по квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , щодо не проведення стягнення за теплову енергію з наданням документів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022р. № 206 (зі змінами), а тому у позивача є право звернення до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованості за теплову енергію в сумі 52917,39 грн. за період від 01.01.2022 року до 30.12.2025 року, поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням кореспонденції у розмірі 90,00 грн., та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2662,40 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. 02.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на позов, які обґрунтовані наступним. Відповідачка [PERSON] не погоджується із позовними вимогами та вважає їх такими, що суперечать чинному законодавству України з огляду на наступне. З 16 березня 2022 року вона фактично проживає у Швейцарській Конфедерації у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації проти України та не користується житлово-комунальними послугами за адресою: [ADDRESS] . Факт її перебування за межами України підтверджується документами про перетин державного кордону України та документами, що підтверджують перебування відповідачки [PERSON] за кордоном. 23.01.2025 року відповідачкою було направлено до КП Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») документи, що підтверджують її перебування за межами України, а також подано письмове звернення з проханням залишити позов без розгляду у зв`язку із застосуванням Постанови КМУ № 206. Незважаючи на надані докази та обґрунтоване звернення, 29.01.2025 року позивач письмово повідомив про відмову прийняти надані документи та відмовив у задоволенні її прохання. Отже, позивач був належним чином повідомлений про всі істотні обставини справи, однак свідомо проігнорував їх та продовжив судове провадження. На спірні правовідносини поширюється дія Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Відповідно до пункту 1 зазначеної Постанови на період дії воєнного стану забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року, у разі якщо споживач покинув місце проживання. Відповідачка зазначає, що підпадає під дію цієї норми, що виключає можливість судового стягнення заявленої заборгованості. Крім того, відповідач зазначає, про те, що позов подано всупереч прямій забороні, встановленій нормативним актом Кабінету Міністрів України, який є обов`язковим до застосування судами. Ігнорування наданих доказів та відмова позивача залишити позов без розгляду свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку. Отже, вимоги позивача в частині заборгованості, нарахованої після 24.02.2022, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову КП Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" в частині стягнення заборгованості, нарахованої після 24 лютого 2022 року та застосувати Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 як норму прямої дії. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням поведінки позивача. 02.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшло заперечення на позов, яке обґрунтоване тим, що відповідачка [PERSON] , не погоджується з позовними вимогами позивача та вважає їх такими, що суперечать чинному законодавству України, з огляду на наступне. З 02 березня 2022 року вона фактично проживає за межами України у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації проти України та не користується житлово- комунальними послугами за адресою: [ADDRESS] . Факт її перебування за межами України підтверджується документами про перетин державного кордону України та документами про легальне перебування за кордоном. 23.01.2025 року відповідачкою [PERSON] було направлено до КП Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») документи, що підтверджують її перебування за межами України, а також подано письмове звернення з проханням залишити позов без розгляду у зв`язку із застосуванням Постанови КМУ № 206. Незважаючи на надані докази та обґрунтоване звернення, 29.01.2025 року позивач письмово повідомив про відмову прийняти надані документи та відмовив у задоволенні мого прохання. Отже, позивач був належним чином повідомлений про всі істотні обставини справи, однак свідомо проігнорував їх та продовжив судове провадження. На спірні правовідносини поширюється дія Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Відповідно до пункту 1 зазначеної Постанови на період дії воєнного стану забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року, у разі якщо споживач покинув місце проживання. Відповідач зазначає, що підпадає під дію цієї норми, що виключає можливість судового стягнення заявленої заборгованості. Крім того, відповідач зазначає про те, що позов подано всупереч прямій забороні, встановленій нормативним актом Кабінету Міністрів України. Ігнорування наданих доказів та відмова позивача залишити позов без розгляду свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку. Отже, вимоги позивача в частині заборгованості, нарахованої після 24.02.2022, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову КП Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») в частині стягнення заборгованості, нарахованої після 24 лютого 2022 року. Застосувати Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 як норму прямої дії. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням поведінки позивача. Крім того, 09.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. З 17 березня 2022 року вона фактично не проживає на території України, у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації проти України, та постійно перебуває за межами України, а саме у Швейцарській Конфедерації. Починаючи з вказаного періоду, вона не проживає та не користується житлово-комунальними послугами, що надаються КП «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ»), за адресою: місто Слов`янськ, вул. Вокзальна, 61-20 Також м. Слов`янськ Донецької області, де вони проживали до вимушеного виїзду, входить до переліку територіальних громад, на яких ведуться (велися) бойові дії, що підтверджується відповідними наказами Міністерства розвитку громад та територій України. До спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Відповідно до пункту 1 Постанови № 206, на період дії воєнного стану забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року, у разі якщо споживач або члени його сім`ї покинули місце проживання, що підтверджується відповідними документами, зокрема документами про перетин державного кордону України. Зазначена норма є нормою прямої дії та не передбачає можливості її ігнорування виконавцем послуг. 23 січня 2025 року відповідачкою [PERSON] до КП Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») були надані докази, що підтверджують їх перебування за межами України, та заявлено вимогу залишити поданий позов без розгляду як такий, що поданий з порушенням вимог Постанови КМУ № 206. Однак 29 січня 2025 року КП ОКП " Донецьктеплокомуненерго " повідомило про відмову у прийнятті наданих доказів та відмовило у залишенні позову без розгляду, посилаючись на відсутність довідки Державної прикордонної служби України. 30.01.2026 року відповідачем до КП ОКП "Донецьктеплокомуненерго" було направлено письмове заперечення з наданням документів, що підтверджують перебування за межами України, та з вимогою залишити позов без розгляду відповідно до Постанови КМУ № 206. Листом від 05.02.2026 року позивач відмовився прийняти надані докази та відмовив у задоволенні зазначеної вимоги, що свідчить про ігнорування вимог чинного законодавства та формальний підхід до врегулювання спору. Така позиція позивача є необґрунтованою та протиправною, оскільки: Постанова КМУ № 206 не встановлює виключного переліку доказів; формулювання «зокрема» прямо вказує на невичерпний характер підтверджуючих документів; надані документи є належними та допустимими доказами відповідно до процесуального законодавства. Нарахування та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період після 24 лютого 2022 року є незаконним, здійсненим без правових підстав та таким, що не підлягає судовому захисту. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог КП Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») в частині стягнення заборгованості, нарахованої після 24 лютого 2022 року. Застосувати до спірних правовідносин Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 як норму прямої дії. 09.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. З березня 2022 року вона фактично проживає за межами України, а саме в Республіці Польща, у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації проти Починаючи з вказаного періоду, вона не проживає та не користується житлово-комунальними послугами, що надаються КП «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ»), за адресою: місто Слов`янськ, вул. Вокзальна, 61-20 Також м. Слов`янськ Донецької області, де вони проживали до вимушеного виїзду, входить до переліку територіальних громад, на яких ведуться (велися) бойові дії, що підтверджується відповідними наказами Міністерства розвитку громад та територій України. До спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Відповідно до пункту 1 Постанови № 206, на період дії воєнного стану забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року, у разі якщо споживач або члени його сім`ї покинули місце проживання, що підтверджується відповідними документами, зокрема документами про перетин державного кордону України. Зазначена норма є нормою прямої дії та не передбачає можливості її ігнорування виконавцем послуг. 23 січня 2025 року відповідачкою до КП Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») були надані докази, що підтверджують їх перебування за межами України, та заявлено вимогу залишити поданий позов без розгляду як такий, що поданий з порушенням вимог Постанови КМУ № 206. Однак 29 січня 2025 року КП ОКП " Донецьктеплокомуненерго " повідомило про відмову у прийнятті наданих доказів та відмовило у залишенні позову без розгляду, посилаючись на відсутність довідки Державної прикордонної служби України. 30.01.2026 року відповідачем до КП ОКП " Донецьктеплокомуненерго " було направлено письмове заперечення з наданням документів, що підтверджують перебування за межами України, та з вимогою залишити позов без розгляду відповідно до Постанови КМУ № 206. Листом від 05.02.2026 року позивач відмовився прийняти надані докази та відмовив у задоволенні зазначеної вимоги, що свідчить про ігнорування вимог чинного законодавства та формальний підхід до врегулювання спору. Така позиція позивача є необґрунтованою та протиправною, оскільки: Постанова КМУ № 206 не встановлює виключного переліку доказів; формулювання «зокрема» прямо вказує на невичерпний характер підтверджуючих документів; надані документи є належними та допустимими доказами відповідно до процесуального законодавства. Нарахування та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період після 24 лютого 2022 року є незаконним, здійсненим без правових підстав та таким, що не підлягає судовому захисту. З урахуванням викладеного відповідачка [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог КП Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») в частині стягнення заборгованості, нарахованої після 24 лютого 2022 року. Застосувати до спірних правовідносин Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 як норму прямої дії. 11.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» Марухової А.В. надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована наступним. 20.01.2026р. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення заборгованості за теплову енергію солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що є власниками майна за адресою: [ADDRESS] , за період 01.02.2022 30.11.2025 роки. Відповідачі надали відзови на позовну заяву, а також закордонні паспорти. Довідку про те, що вони-відповідачі є внутрішньо-переміщеними особами не надано. Таким чином, не дотримано умов визначених Постановою КМУ №206 які дають право відповідачам на заборону стягнення з них заборгованості за надані комунальні послуги. Позивачі акцентують увагу суду, що: надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про перетин державного кордону України підтверджує факт виїзду особи за межі України у відповідну дату. Водночас такий документ не містить відомостей щодо дати повернення в Україну та не підтверджує безперервне перебування особи за кордоном протягом усього заявленого періоду. Відповідно до положень Постанови №206 заборона стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги застосовується за умови належного документального підтвердження факту відсутності споживача (та/або членів його сім`ї) у житловому приміщенні у відповідний період, зокрема шляхом подання документів, що дозволяють встановити конкретний період такої відсутності. Надана копія паспорта не підтверджує період фактичного перебування за межами України; факт неповернення в Україну у межах заявленого періоду; фактичне неспоживання комунальної послуги. Відповідачами не доведено належними та допустими доказами того, що весь спірний період відповідачі знаходилися за межами України. Окрім того, представник відповідача звертає увагу, що у 1 людини може бути взагалі 2 паспорти, і тобто відмітка про виїзд може бути у 1 паспорті, а про в`їзд у іншому Також не надано належну довідку, а саме переведену належним чином на українську мову за період з 2022 року по 2026 рік про перебування за кордоном відповідно до Постанови КМУ №206 які дають право відповідачам на заборону стягнення з них заборгованості за надані комунальні послуги. Щодо оплати за послуги з теплопостачання зазначається, що Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України, визначено, що централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Виробники послуг з централізованого опалення несуть витрати із забезпечення нормативної температури повітря у приміщенні незалежно від факту проживання у квартирі споживачів. Отже, позивач в опалювальний період забезпечує постачання теплоносія споживачам відповідно до норм та стандартів в обсязі відповідно до теплового навантаження будівлі (житлового будинку). Рівень температури теплоносія, яке виробляє позивач, відповідає температурному графіку теплової мережі подавального трубопроводу. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами та правилами, а також правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами. Копії рішень про початок та закінчення опалювального періоду за спірний період долучено до позовної заяви. На підставі викладеного представник позивача позов підтримує в повному обсязі та просить його задовільнити. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. В Обласному комунальному підприємстві «Донецьктеплокомуненерго», на ім`я відповідачки [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 397482026 від 01.10.2024 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Закону України "Про теплопостачання" ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Розпорядженнями начальника Слов`янської міської військової адміністрації, від 19.10.2022 р. №184 «Про початок опалювального періоду 2022-2023 рр.», від 19.10.2023 р. №1845 «Про початок опалювального періоду 2023-2024 рр.» від 02.09.2024 р. №1596 «Про початок опалювального періоду 2024-2025 рр.», які містяться в матеріалах справи підтверджено початок опалювального періоду для населення та інших споживачів у відповідні періоди. Крім того, матеріали справи містять також відповідні акти про підключення будинку [ADDRESS] до мереж опалення у період 2021-2025, що підтверджується факт надання відповідачам послуги в опалювальному періоді. Згідно довідки від 19.12.2025 року виданої директором ВО ОКП «ДТКЕ» «ЦППК та КО» Вострецовою Г.В. станом на дату видачі даної довідки жодних звернень споживачів за особовим рахунком № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS] щодо не проведення стягнення з виданням документів відповідно до Постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 року № 206 (зі змінами) до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго». З розрахунку заборгованості, який наявний в матеріалах справи вбачаються, що за надану теплову енергію за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] ) за період з 01.02.2022 року по 30.11.2025 року мається заборгованість за теплову енергію в сумі 52917,39 грн. Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору . Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Згідно статті 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Як вбачається з скріншоту сторінки сайту ОКП «ДТКЕ», на виконання вимог зазначеного закону позивачем було розміщено (опубліковано) типовий договір на офіційному сайті ОКП «ДТКЕ» , на що також в своїй позовній заяві посилається позивач. Співвласники житлового будинку за вищевказаною адресою не уклали з позивачем відповідний договір у визначений законом строк. Тому вважається, що з відповідачами укладено індивідуальний договір, який є публічним договором приєднання. Факт приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, та факт отримання відповідної послуги. Від споживача (відповідач у справі) не надходило заяви про укладення письмового договору, тому між відповідачем та позивачем встановилися договірні відносини з приводу надання та користування тепловою енергією без укладення письмового договору. Отже, договір про надання послуг з постачання теплової енергії вважається укладеним на підставі ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189 та між позивачем та відповідачами встановилися договірні відносини. Разом з цим, ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що споживач споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором та не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Тобто, згідно із зазначеними вище нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23). Відповідно до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що сторони по справі у своїх заявах не заперечують щодо встановлених між сторонами договірних відносин з приводу надання та користування тепловою енергією. Проте, відповідачі заперечують проти стягнення з них заборгованості, зазначаючи, що [PERSON] з березня 2022 року фактично проживає за межами України, а саме в Республіці Польща, [PERSON] з 17 березня 2022 року фактично проживає за межами України, а саме у Швейцарській Конфедерації. У зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації проти України, починаючи з вказаного періоду, вони не проживають та не користуються житлово-комунальними послугами, що надаються ОКП «Донецьктеплокомуненрго» за адресою: місто Слов`янськ, вул. Вокзальна, 61-20, де вони проживали до вимушеного виїзду, також м. Слов`янськ входить до переліку територіальних громад, на яких ведуться (велися) бойові дії, що підтверджується відповідними наказами Міністерства розвитку громад та територій України. Вказують, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Відповідно до пункту 1 Постанови № 206, на період дії воєнного стану забороняється стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року, у разі якщо споживач або члени його сім`ї покинули місце проживання, що підтверджується відповідними документами, зокрема документами про перетин державного кордону України. З огляду на викладене, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому відповідач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно п.32,35,37 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до Постанови КМУ від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Тобто, зі змісту вказаної Постанови вбачається, що для її застосування у спірних правовідносинах, щодо заборони стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року для споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання існує умова, щодо надання виконавцю комунальних послуг у паперовій або електронній формі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або інших документів що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу). Як передбачено зазначеною вище Постановою КМУ № 206, відповідачі зверталися з відповідними заявами від 23.01.2026 року до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» щодо припинення нарахування та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в період воєнного стану, вказуючи про те, що з березня 2022 року вони фактично проживають за межами території Україна та не користуються житлово-комунальними послугами в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . З наданих на зазначені заяви відповідей ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 29.01.2026 року вбачається, що надані відповідачами копії документів, не можуть бути враховані підприємством, відповідно, наразі ОКП «ДТКЕ» не має підстав застосувати до відповідачів положення Постанови №206 в частині заборони стягнення заборгованості. Крім того, відповідачами було надано копії заперечень від 30.01.2026 року на вищезазначений лист ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в яких відповідачі просили визнати надані ними документи достатніми для підтвердження факту їх перебування за межами України, застосувати до спірних правовідносин Постанову Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року, припинити нарахування заборгованості за період дії воєнного стану, відкликати поданий до суду позов про стягнення заборгованості як такий, що поданий з порушенням вимог чинного законодавства України. З відповіді ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до відповідачів від 05.02.2026 року вбачається, що враховуючи надані відповідачами документи, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не має підстав для застосування до споживачів за вищезазначеною адресою положень Постанови №206 щодо тимчасової заборони на стягнення заборгованості. За цих підстав відсутні й підстави для відкликання поданої позовної заяви про стягнення заборгованості. На підтвердження зазначених у відзиві на позов обставин відповідачкою [PERSON] було надано копію закордонного паспорта з відмітками про перетин кордону, копію документа AUFENTHALTSTITEL, копію заяви адресованої до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про припинення нарахування стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги від 23.01.2026 року, копія відповіді на вказане звернення від 29.01.2026 року № М-31, лист Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби з інформацією про перетин державного кордону України в період з 22.01.2022 року по 30.01.2026 року, копію заперечення на лист Комунального підприємства Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» від 30.01.2026 року, копію листа ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 05.02.2026 року № М-46. Відповідачкою [PERSON] на підтвердження доводів викладених у відзиві на позовну заяву суду було надано наступні докази: копію закордонного паспорта з відмітками про перетин державного кордону, копію документа PESEL UKR, копію звернення до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 23.01.2026 року, копію відповіді на вказане звернення від 29.01.2025 року, відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби з інформацією про перетин державного кордону України в період з 22.01.2022 року по 30.01.2026 року, на лист Комунального підприємства Донецької обласної державної адміністрації обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» від 30.01.2026 року, копію листа ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 05.02.2026 року № Н-47. Дослідивши надані відповідачами докази суд приходить до наступник висновків. Відповідачі не є внутрішньо-перемішеними особами, проте як зазначено відповідачами у відзиві на позовну заяву, вони з березня 2022 року фактично проживають за межами України. Так, відповідачкою [PERSON] для підтвердження факту перебування за межами України, а саме в Швейцарії надано документ під назвою AUFENTHALTSTITEL викладений іноземною мовою. Крім того, відповідачкою [PERSON] для підтвердження факту перебування за межами України, а саме в Республіці Польща надано документ під назвою « [INFO] ». Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 25 квітня 2019 року «Про забезпечення функціонування української мови як державної», єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної мови» органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про нотаріат» консульські установи України засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу. Відповідно до ст. 79 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. За вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тобто, для оцінки письмових доказів суд повинен розуміти зміст таких документів. Враховуючи викладене та той факт, що надані відповідачками копії документів під назвами «AUFENTHALTSTITEL» та «Роwiadominie o nadaniu numeru PESEL», викладені іноземною мовою без перекладу на українську мову, суд не буре до уваги вказані докази, оскільки позбавлений можливості оцінити належність, допустимість, достовірність кожного такого доказу. Щодо надання відповідачами копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, як доказу про перетин Державного кордону України суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3, 4 розділу ІІ Порядку проставлення відміток про перетинання державного кордону України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.08.2019 року № 714, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.09.2019 року за № 1017/33988 у паспортних документах громадян України, іноземців та осіб без громадянства відмітки проставляються на вільних сторінках, призначених для них, починаючи з останньої: «В`їзд» - з правого боку (під час кожного в`їзду на територію України); «Виїзд» - з лівого боку (під час кожного виїзду з території України). Відмітки «В`їзд», «Виїзд» відповідно до напрямку руху не проставляються у паспортних документах громадян України, за винятком випадків їх особистого звернення з метою проставлення такої відмітки. Таким чином, виходячи з наведеного наявність відповідних відміток у паспортних документах громадянина України не є обов`язковою, та проставляється у паспортних документах лише у випадках особистого звернення громадян України з метою проставлення такої відмітки, внаслідок чого надані відповідачками копії паспорту громадянам України для виїзду за кордон не є належним доказом підтвердження перебування, або проживання відповідачів за межами України. Беззаперечним є той факт, що відповідно до Постанови КМУ № 206 відповідачі мають право надати виконавцю комунальних послуг документи що підтверджують факт перетинання державного кордону України ( на виїзд з України і в`їзд в Україну» у відповідний період часу. Проте, зі змісту зазначеної Постанови вбачається, що перелік документів, які споживач може пред`явити виконавцю послуги не є вичерпним, а саме це можуть бути: довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу. Тобто споживач повинен підтвердити факт його відсутності в житловому приміщенні. Як вбачається з наданих відповідачками [PERSON] та [PERSON] листів Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вони дійсно у період часу з 2022 по 2026 рік неодноразово перетинали державний кордон України. Так, відповідно до листа начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Євгенія Власова № 19.3.2/М-4712/4844 від 02.02.2026 року вбачається, що [PERSON] в період з 17.03.2022 року по 09.01.2026 року неодноразово перетинала кордон України, а саме: -17.03.2022 року здійснила перетин кордону України, пункт пропуску «Ужгород», напрям - виїзд, характеристика транспортного засобу [NUMBER] , -11.09.2022 року здійснила перетин кордону України, пункт пропуску «Мостиська», напрям - в`їзд, характеристика транспортного засобу - 716 ПЕРЕМИШЛЬ - КИЇВ; -24.09.2022 року здійснила перетин кордону України, пункт пропуску «Краківець», напрям - виїзд, характеристика транспортного засобу - 716 ПЕРЕМИШЛЬ - КИЇВ; -22.12.2022 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу - 36 ПЕРЕМИШЛЬ ОДЕСА; -04.01.2022 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -20.03.2023 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу - 36 ПЕРЕМИШЛЬ ОДЕСА; -04.04.2023 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -07.06.2023 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Ягодин (зал.ст)», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу - 68 ВАРШАВА-КИЇВ; -03.07.2023 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -15.12.2023 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу - 36 ПЕРЕМИШЛЬ ОДЕСА; -06.01.2024 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -06.03.2024 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу - 36 ПЕРЕМИШЛЬ ОДЕСА; -08.04.2024 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -26.12.2024 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу - 36 ПЕРЕМИШЛЬ ОДЕСА; -10.01.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 89 КИЇВ-ПЕРЕМИШЛЬ; -12.04.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу - 36 ПЕРЕМИШЛЬ ОДЕСА; -01.05.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -13.07.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Краківець», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу [NUMBER] ; -28.07.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -23.09.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу 36 Перемишль -Одеса -10.10.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям виїзд, характеристика транспортного засобу - 35 ОДЕСА-ПЕРЕМИШЛЬ; -24.12.2025 року здійснила перетин кордону, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу 52 Перемишль -КИЇВ Проаналізувавши зміст наданого листа суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] неодноразово перетинала державний кордон України в напрямку як «Виїзд» так і «В`їзд», в тому числі в напрямку «В`їзд», що свідчить про перебування відповідачки на території України також частково в періоди пред`явлення позивачем вимоги щодо оплати послуг за теплову енергію, а саме частково в опалювальні періоди. Будь-яких інших належних, достовірних та допустимих доказів, а саме з місця тимчасового проживання, роботи, навчання в тому числі за межами України, які б беззаперечно підтвердження факт відсутності проживання відповідачки [PERSON] в квартирі, розташованою за адресою: [ADDRESS] та не користування послугами позивача суду не надано. Крім цього, відповідачкою [PERSON] на підтвердження того, що вона фактично проживає за межами України, а саме в Республіці Польща надано лист начальника Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України № 19.5.2/Н-4727/5478 від 05.02.2026 року. Зі змісту вказаного листа вбачається, що у межах повноважень, наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до пунктів 12, 15 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614 (далі База даних), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, надається витяг з наявною у цій Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 22.01.2022 по 30.01.2026 громадянином України. Відповідно до наявної інформації, дійсно [PERSON] неодноразово перетинала державний кордон України, а саме: -23.10.2022 року здійснила перетин кордону України, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу 32 ПЕРЕМИШЛЬ - ЗАПОРIЖЖЯ, -04.11.2022 року здійснила перетин кордону України, пункт пропуску «Мостиська», напрям - виїзд, характеристика транспортного засобу 31 Запоріжжя-Перемишль; - 02.03.2023 року здійснила перетин кордону України, пункт пропуску «Мостиська», напрям в`їзд, характеристика транспортного засобу 90 ПЕРЕМИШЛЬ - КИЇВ, -20.03.2023 року здійснила перетин кордону України, пункт пропуску «Мостиська», напрям - виїзд, характеристика транспортного засобу 89 КИЇВ-Перемишль; Також у вказаному листі зазначається про те, що з початком військової агресії російської федерації проти держави Україна Державною прикордонною службою України забезпечено безперешкодне перетинання державного кордону на виїзд з території України громадянами України, дітьми та іншими вразливими категоріями осіб, що евакуювались із зони бойових дій. З цією метою в окремих випадках, починаючи з 24 лютого 2022 року за рішенням старшого зміни прикордонних нарядів в кожному окремо взятому пункті пропуску через державний кордон України, в залежності від обставин, що складалися (скупчення осіб, які прямують на виїзд з України, наявність персоналу, який залучався до несення служби, технічних можливостей та спроможностей пункту пропуску тощо) приймались рішення щодо спрощення прикордонного контролю. Зокрема, таке спрощення під час виїзду за кордон дітей та жінок могло передбачати лише проставлення спеціальних відміток Держприкордонслужби в паспортних та інших документах громадян України без внесення інформації про таких осіб до Бази даних. Водночас повідомляють, що усі питання, які виникають щодо некоректно внесеної інформації або відсутності інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у зазначений період, можливо отримати безпосередньо у органі охорони державного кордону, на ділянці якого відбувалося перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України. При собі бажано мати підтверджуючі документи міграційна картка, паспортний документ за яким відбувалося перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України з відмітками посадової особи (за наявністю). Відповідачкою [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначено, що з березня 2022 року вона фактично проживає за межами України, а саме в Республіці Польща. Проте, проаналізувавши зміст наданого листа судом встановлено, що згідно з інформацією з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» міститься лише та інформація, яка була надана у відповідному листі, а саме, першою датою в`їзду на територію України є 23.10.2022 року. Дата виїзду з території України, яка передувала даті в`їзду на територію України в листі відсутня. Крім цього, в листі зазначено, що в разі некоректно внесеної інформації або відсутності інформації про перетинання державного кордону України, у зазначений період заявниці рекомендовано звертатися у органи охорони державного кордону, на ділянці якого відбувалося перетинання державного кордону України. Будь-яких інших належних, достовірних та допустимих доказів, а саме з місця тимчасового проживання, роботи, навчання в тому числі за межами України, які б беззаперечно підтвердження факт відсутності проживання відповідачки в квартирі розташованою за адресою: [ADDRESS] та не користування послугами позивача суду не надано. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачами не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень стосовно позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачений тягар утримання майна, відповідно до якого власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем доведено, що відповідачі не здійснюють оплату за надані комунальні послуги теплової енергії за період з 01.02.2022 року по 30.11.2025 року та за особовим рахунком № [NUMBER] мається заборгованість у розмірі 52917,39 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Отже, позовні вимоги підлягають повному задоволенню та на користь позивача з відповідачів необхідно стягнути заборгованість за теплову енергію у розмірі 52917,39 грн. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2026 року складає 3328,00 грн. Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2662,40 грн. (3328 х 0,8), який сплачений позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідачів. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2662 грн. 40 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів і тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 2662,40 грн. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на суму 90,00 грн. тому ці витрати слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Таким чином з відповідачів підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору 2662,40 грн., витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі 90,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved