Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, тривалий час у родині відсутнє взаєморозуміння та підтримка, що є необхідними передумовами для існування подружніх відносин. Взаємини поступово погіршувалися, втрачено почуття кохання, поваги та довіри, які становлять основу шлюбу. У сторін принципово різні підходи до розподілу сімейних обов`язків, організації побуту та до життєвих цінностей у цілому. Це призвело до неможливості вести спільне сімейне життя. Спільне господарство не ведеться, два роки проживають окремо , подружні стосунки не підтримують. Примирення неможливе. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про визнання позову в порядку ч 4 ст. 206 ЦПК України, просила справу розглянути в її відсутність. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2002 року, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] Згідно з ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно статей 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем подано суду заяву про визнання позову, визнання позову не суперечить закону, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved