Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] звернувся у грудні 2025 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами та судових витрат. Позов обґрунтовував тим, що 10.04.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №450798453. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнтів за плату на умовах визначених цим договором. 03.01.2019 року між ТОВ « Таліон плюс » та ТОВ «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №20190103 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнтів за плату на умовах визначених цим договором. Відповідно до реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 року до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 14 095 грн., з яких: 5 000 грн. сума заборгованості по основному боргу; 9 095 грн. сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28.05.2020 року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. 17 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Фінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10000543455. 11.05.2021 року між ТОВ «Інвест Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11052021, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвест Фінанс» права вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 11.05.2021 до Договору факторингу №11052021 від 11.05.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6 545,5 грн., з яких: 2 700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 845,5 грн. - сума заборгованості за відсотками. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Про судове засідання відповідач повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 21 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] укладено договір №45078453. Відповідно до п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, без конкретної споживчої мети, на суму 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з п. 1.4 договору. Згідно з п. 1.2 договору строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 днів, тобто до 10.05.2019 року. Кредит надається строком на 30 днів (п. 1.3 договору). Відповідно до п. 1.4. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 цього договору. Згідно з п. 1.5. договору з врахуванням положень п. 1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 620,50 відсотків річних чи обумовлення про можливість іншим способом отримання коштів. Однак, суд зазначає, що в договорі відсутні відомості щодо будь яких реквізитів платіжного засобу позичальника на який перераховуються йому грошові кошти. В п. 5 кредитного договору - реквізити сторін, в графі позичальник зазначено [PERSON] (мовою оригіналу), наведені паспортні дані, податковий номер та електронна пошта. Однак, одноразовий ідентифікатор не вказаний, час підписання договору також не вказаний. Додатком № 1 до договору є графік розрахунків, відповідно до якого дата платежу 21 травня 2019 року, сума кредиту - 5000,00 грн., нарахований процент 2 550 грн., разом до сплати 7 550 грн.. Одноразовий ідентифікатор не вказаний, час підписання договору також не вказаний. 13.05.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] укладено додаткову угоду №450798453, за умовами якого, сторони дійшли згоди, у зв?язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №450798453 від 10.04.2019 року на наступну кількість днів: тридцять, тобто до 11.06.2019 року. Згідно п.3 додаткової угоди, починаючи з 10.05.2019 року, позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 процентів від суми кредиту. У п.5 додаткової угоди вказано, що всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов?язковість до виконання. 28 листопада 2018 року ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога » та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, однак вказаний договір наданий на 2 сторінках (перша і остання), повний текст договору у матеріалах даної цивільної справи відсутній. Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Однак, до матеріалів позовної заяви не додано доказів, що ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги саме за кредитним договором №45078453. 03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20190103, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 8 від 28.05.2020 року до Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право вимоги до відповідача. Згідно з розрахунком заборгованості, який надано представником позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 450798453 від 10 квітня 2019 року становить в сумі 14 095 грн., яка складається з: 5000 грн. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 9 095 грн. - сума заборгованості за відсотками, при чому період нарахування відсотків за первісним позовом відсутній, а сума відсотків за додатком №1 до договору є вищою. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Отже, вВ обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості із [PERSON] за кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало суду: копію кредитного договору № 450798453 від 10 квітня 2029 року з додатком № 1, копію розрахунку заборгованості, копії договорів про відступлення права вимоги, копію витягу з реєстру боржників до договору факторингу. Однак, вказані документи підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги попереднім кредитором за вказаним кредитним договором останньому кредитору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», але вони не є належними та допустимим доказами надання [PERSON] кредиту за кредитним договором № 450798453 від 10 квітня 2019 року. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду ні первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] та користування ними останнім, ні документів, які б надавали можливість ідентифікувати відповідача за підписаним договором. З досліджених матеріалів справи, слідує, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того факту, що саме [PERSON] переходив на сайт установи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», був ознайомлена з усіма істотними умовами договору, підтвердив його, вказав суму, яку він хоче отримати, залишав свої контактні дані (адресу електронної пошти, тощо), та підписав вказані договори. Крім того, в договорі відсутні відомості щодо реквізитів платіжного засобу позичальника на який перераховуються грошові кошти, про що вказано вище. В матеріалах справи відсутня довідка про ідентифікацію особи відповідача, а отже не підтверджено особу позичальника . Невід`ємною частиною договору є правила за п.4.1, які також не долучені позивачем. Зокрема, відсутні докази того, що [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн., як зазначено в договорі. Відсутні докази перерахування кредитних коштів на платіжні засоби позичальника. При підписанні електронного договору зазначається одноразовий ідентифікатор, який наводиться в алфавітно-цифровій послідовності, що отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Відсутність одноразового ідентифікатора в кредитному договорі викликає обґрунтовані сумніви щодо його дійсності. Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №450798453 від 10.04.2019 року 17.05.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] було укладено договір № 10000543455 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Позичальнику кредит у гривні, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору, сума на який надається кредит 2 700 грн. Тип кредиту кредит. Строк Надання кредиту 30 календарних днів. Дата повернення кредиту вказана в Графіку платежів/розрахунків, що є Додатком №1 до Договору. (п. 1.3 Договору) Відповідно до п. 1.6 Договору Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 547,5% річних. Кредитний договір відповідно до п.9.10 кредитного договору, підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.10 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Разом з тим, зі змісту вказаного договору вбачається, що відповідач не отримував такого ідентифікатора, адже не здійснював підписання договору. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Інвест Фінанс» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п. 2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Інвест Фінанс» суми кредиту. 11.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс`та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», укладено Договір факторингу №11052021, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс`передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвест Фінанс`Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно Витягу до Реєстру боржників від 11.05.2021 до Договору факторингу №11052021 від 11.05.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 6 545,5 грн., з яких: 2 700 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 845,5 грн. - сума заборгованості за відсотками, при цьому нарахування відсотків не відповідає графіку платежів, в якому визначена сума 1 215 грн., а розрахунок заборгованості первинного кредитора не надавався. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування, однак за який період нараховувались відсотки не зазначено, Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 10000543455 від 17.05.2019 року про надання споживчого кредиту не надано доказів, передбачених ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги»,ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», щодо зарахування коштів на рахунок саме відповідача, дані такого рахунку, а також те, що такий переказ є завершеним. Отже достеменно, не спираючись на припущення, за відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, не можливо встановити перерахування коштів позивачем на картковий рахунок саме відповідача, та як наслідок підтвердити виконання позивачем умов договору про надання споживчого кредиту № 10000543455 від 17.05.2019 року та факт укладення сторонами такого договору та ідентифікації відповідача. Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання позивачем умов договору про надання споживчого кредиту № 10000543455 від 17.05.2019 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів саме відповідачу, відсутні підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 10000543455 від 17.05.2019 року. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів ні в розмірі 5 000 грн. ( за кредитним договором №450798453 від 10.04.2019 року), ні 2 700 грн. (за договором №100000543455 про надання споживчого кредиту від 17.05.2019 року) та згідно якого можна було б встановити суму, яку фінансові установа надали/перерахували відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Таким чином, враховуючи, що доказів отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5 000 грн. ( за кредитним договором №450798453 від 10.04.2019 року) та 2 700 грн. (за договором №100000543455 про надання споживчого кредиту від 17.05.2019 року) та користування ними відповідно до умов вказаних договорів, суду не надано, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed