Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

18.03.2023 заявник [PERSON] звернулась з вищевказаною заявою до суду, в якій зазначає, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , і перебувала в шлюбі з [PERSON] з 17.07.2023 по 20.03.2025. Проте [PERSON] систематично з`являється за місцем проживання заявниці і вчиняє по відношенню до неї сварки, ображає її, нецензурно висловлюється в її бік, погрожує фізичною розправою, вчиняє фізичну розправу, наносить тілесні ушкодження. Заявниця постійно потерпає від психологічного та фізичного насильства з боку колишнього чоловіка, що підтверджується постановами суду, актом ДСНС. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] вимушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису, задля припинення протиправної поведінки відносно неї та просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань не ближче ніж на 100 метрів та до місця її проживання ( [ADDRESS] ), заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Провадження у справі відкрито 18.03.2026 та призначено заяву до розгляду. [PERSON] надала письмову заяву про розгляд заяви без її участі та просила суд її задовольнити. [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у спосіб, передбачений ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомлено. Відповідно до приписів ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надані заявником, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/8459/24 від 02.10.2024 заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців і встановлено тимчасові обмеження його прав. В цьому рішенні встановлено перебування сторін в шлюбі з 17.07.2023 і системне вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] і притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Також, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/886/25 від 18.03.2025 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП за фактом потрапляння до квартири дружини 18.12.2024 о 09:27, з перевагою сили, розбивши вікно і по телефону словесно її ображав, принижував, погрожував фізичною розправою, вчинив повторно, протягом року. Також, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області по справі №487/6259/24 від 20.03.2025 шлюб між сторонами розірвано. Також, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/522/25 від 14.05.2025 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку передбаченого ст.390-1 КК України та призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на один рік за умисне невиконання обмежувального припису винесеного рішенням суду від 02.10.2024 по справі №487/8459/24. Також, постановою суду від 08.10.2025 у справі №487/6561/25 [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП за фактом домашнього насильства по відношенню до [PERSON] , що відбулось 12.08.2025 біля 00-06год. за адресою: [ADDRESS] , в результаті якого образливо висловлювався на адресу колишньої дружини [PERSON] з використанням нецензурної лексики, принижував, погрожував фізичною розправою, порушив дію ТЗП серії АА №608843 від 12.08.2025 та накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк сім діб. Також, постановою суду від 08.10.2025 у справі №487/6703/25 [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за фактом домашнього насильства по відношенню до доньки [PERSON] , що відбулось 28.08.2025 біля 16-50год. в результаті якого образливо висловлювався на адресу доньки [PERSON] з використанням нецензурних слів, погрожував фізичною розправою та накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк п`ять діб. Відповідно до акту про пожежу від 18.02.2026 адреса об`єкта пожежі [ADDRESS] , місце виникнення пожежі вхідні двері у квартиру [ADDRESS] , причина пожежі підпал. Листами №СЕД-9477-2025 від 17.01.2025, №135493-2025 від 06.08.2025, №156945-2025 від 08.09.2025, №161052-2025 від 15.09.2025, №30036-2026 від 23.02.2026 Миколаївське РУП ГУНП в Миколаївській області повідомляло [PERSON] , що за фактом порушення обмежувального припису, вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] заяви її зареєстровані, розглянуті, на правопорушника складено протоколи про адміністративне правопорушення, складались ТЗП (наприклад на 5 діб 28.08.2025 до 02.09.2025, на три доби з 18.02.2026 до 21.02.2026) і рекомендовано звертатись до поліції в разі вчинення відносно неї протиправних дій. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживала з [PERSON] на протязі півтора років і в період шлюбу та після його розірвання останній по відношенню до неї вчиняє домашнє насильство на такі випадки щоразу приїздить поліція. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що відносно неї з боку заінтересованої особи чиниться насилля психологічного та фізичного характеру на підтвердження чого надається рішення судів зазначених вище. Також заявник в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] систематично чинить по відношенню до неї насилля психологічного та фізичного характеру, щоразу вона зверталась до правоохоронців за фактами насилля. Крім того, [PERSON] притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності у зв`язку із вчиненням домашнього насильства відносно [PERSON] . Заявник, заінтересована особа є особами, на яких розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошує п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборону вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Встановивши фактичні обставини справи, в сукупності з дослідженими належними та допустимим доказами, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про доведеність факту домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на те, що заінтересована особа [PERSON] не надає належної оцінки агресивності своїх дій, суд дійшов висновку про вірогідність та існування ризику продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, яке мало непоодинокі випадки. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄКПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зроблено висновок, що відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Суд вважає співмірним та оправданим таке тимчасове втручання в особисті права заінтересованої особи, строком на 6 (шість) місяців, що не завдасть істотної шкоди правам заінтересованої особи. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника строком на 6 (шість) місяців та покладення на нього обов`язку, зокрема, встановленого п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved