Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

14 травня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю у ньому понад шість місяців. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є основним наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру, який був виданий для її проживання та двох її доньок [PERSON] та [PERSON] . Пізніше у квартирі було зареєстровано ще двох дітей [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , а також сина [PERSON] [PERSON] . Але більше 10 років [PERSON] разом із сином у квартирі не проживають, оскільки виїхали на постійне місце проживання до іншої країни, через що знятися із реєстрації добровільно вони не можуть. Позивачка оплачує комунальні послуги, в тому числі і за відповідачів. Наразі [PERSON] та члени її сім`ї мають намір приватизувати квартиру для придбання іншого житла на першому поверсі для зручності пересування її онука [PERSON] , який через інвалідність перебуває у інвалідному візку. 28 травня 2025 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 03 липня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи від позивачки є заява про розгляд справи у її відсутності, підтримання позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи. У судовому засіданні 07жовтня 2025 року позивачка суду пояснила, що її донька [PERSON] із сином проживають у росії, вона спілкується з ними у телефонному режимі, про слухання справи їм відомо. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення адресатам з довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України, оскільки зареєстроване місце їх проживання невідомо, тому відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не звертався. Третя особа - Одеська міська рада свого представника у судове засідання не забезпечила, із клопотаннями не зверталися, письмових пояснень не надавали. Враховуючи неявку належним чином повідомлених відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Як встановлено у ході судового розгляду, 15 травня 1985 року на підставі рішення виконкому Центральної районної Ради народних депутатів міста Одеси від 15 лютого 1985 року № 81 [PERSON] був виданий ордер на зайняття житлової площі у квартирі [ADDRESS] , для проживання сім`єю у складі трьох осіб: [PERSON] та двох її доньок: [PERSON] та [PERSON] . Пізніше у доньки [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Інша донька позивачки - [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». У подружжя [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Наразі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] з 26 серпня 1997 року, [PERSON] з 26 січня 2007 року, [PERSON] з 27 серпня 1996 року, [PERSON] з 15 жовтня 2008 року та [PERSON] з 14 серпня 1985 року. Фактично у спірній квартирі наразі проживає позивачка з донькою [PERSON] та двома її дітьми: [PERSON] та [PERSON] , який є особою першої групи інвалідності з дитинства. Інша донька позивачки [PERSON] зі своїм повнолітнім сином [PERSON] у квартирі не проживають більше 10 років. Добровільно знятися із реєстраційного обліку не мають можливості, так як не проживають на території України. Факт не проживання відповідачів на спірній житловій площі більше шести місяців без поважних на те причин підтверджується актом, складеним сусідами позивачки [PERSON] (мешканкою квартири [ADDRESS] ), [PERSON] (мешканцем квартири [ADDRESS] ) та [PERSON] (мешканцем квартири [ADDRESS] ), підписи яких засвідчені головою правління ОСББ «Кримське», про те, що донька позивачки [PERSON] та її онук [PERSON] з листопада 2013 року не проживають у квартирі [ADDRESS] , їм відомо, що вони виїхали на постійне місце проживання до іншої країни. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] 08.11.2014 року уклала шлюб з [PERSON] з громадянином російської федерації. [PERSON] 16 січня 2021 року отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , а [PERSON] , [INFO] , отримав 26 січня 2021 року паспорт громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] ). За відомостями Державної прикордонної служби України за збереженою інформацією за останні 10 років [PERSON] , [INFO] , 07 січня 2021 року як пішохід перетнула державний кордон України у пункті пропуску КПВВ «Каланчак», в`їхавши на територію України, та 01 лютого 2021 року, виїхавши з України. 31 січня 2014 року на підставі письмової заяви матері [PERSON] її сина [PERSON] , [INFO] , було відраховано зі складу учнів Одеського ліцею № 14 Одеської міської ради у зв`язку з переїздом до росії, м. кримськ, школа № 2. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів За нормами ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Згідно з ст.71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. В силу ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як зазначено в частині 1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Крім того, норма ст. 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи встановлені обставини, непроживання відповідачів на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved