Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просить зменшити розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року та стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/8 частини від його доходу щомісячно, від дня винесення рішення та до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що він з 21.11.2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09.12.2015 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.04.2016 року стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] [INFO] у розмірі частини від його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 13.07.2021 року він уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу з якою народилася донька [PERSON] [INFO] . З народженням доньки змінилося його матеріальне становище, дитина потребує певних витрат та її утримання і виховання, а тому виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів, які він сплачує на утримання сина. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду. Від представника відповідача адвоката Олійника О.А. через систему «Електронний суд» надійшов до суду відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обгрунтування заперечень зазначив, що Київським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 53492280. Позивач систематично не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв`язку із чим має заборгованість зі сплати. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сума заборгованості станом на 31.11.2025 рік становить 199992 грн. 32 коп. Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати [PERSON] який проходить службу в ГУНП в Харківській області за 2025 рік Позивач має заборгованість за ВП № 53492280 станом на 01.01.2026 - 197 186 грн. 36 коп. Щодо доводів Позивача стосовно зміни сімейного стану та зміни матеріального становища, то Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення матеріального стану позивача з часу постановлення рішення Харківським районним судом Харківської області по справі № 635/2695/16-ц від 11 квітня 2016 року або ж доказів на підтвердження погіршення стану його здоров`я. Посилаючись на зміну сімейного стану, Позивач не надає будь-яких доказів майнового стану сім`ї. У матеріалах справи відсутні докази про погіршення матеріального стану Позивача та не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилася, а наявність другої дитини від іншого шлюбу та наявність інших утриманців, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідачка звертає увагу суду на те, що позивач, окрім примусової сплати аліментів, фактично не бере участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] . Усі питання, пов`язані з вихованням, розвитком, станом здоров`я та забезпеченням дитини, Відповідачка вирішує самостійно, без будь-якої допомоги з боку позивача. У разі хвороби дитини Позивач не надає додаткових коштів на лікування. Також позивач не бере участі у фінансуванні дозвілля дитини, придбанні харчування, одягу та взуття, які необхідно регулярно оновлювати з урахуванням активного росту дитини. Крім того, неповнолітня дитина - [PERSON] навчається у закладі загальної середньої освіти в очному (офлайн) форматі, а саме у Харківському приватному ліцеї Перша українська школа Харківської області, що зумовлює постійні додаткові витрати на проїзд до школи та зі школи, харчування, придбання канцелярського приладдя, навчальних матеріалів, одягу та взуття. Усі зазначені витрати Відповідачка несе самостійно, без фінансової участі позивача. Отже, за таких обставин зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 1/4 до 1/8 частини від усіх видів доходу позивача істотно погіршить матеріальне становище дитини та негативно вплине на рівень життя, необхідний для її повноцінного фізичного, розумового, духовного та морального розвитку. Представником позивача через систему «Електронний суд» надано відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що в позовній заяві чітко вказано про зміну сімейного стану позивача укладення шлюбу та народження дитини. Що стосується зміни матеріального стану позивача [PERSON] - так він погіршився, оскільки по сплаті аліментів мається у нього борг, що поставило родину у скрутне становище. При погашенні боргу [PERSON] зараз сплачує значні суми, і на утримання своєї родини йому залишається набагато менше грошей. Таким чином, в повному обсязі маються правові підстави для зменшення розміру аліментів. Борг по сплаті аліментів на утримання сина виник не з вини позивача [PERSON] . Аліменти стягувались та перераховувались відповідачу централізовано фінансовою службою ГУНП в Харківській області на підставі виконавчого листа № 635/2695/16-ц від 20.07.16 року, і саме ця структура не дотримувалась належного контролю, в результаті чого у [PERSON] виник борг. У зв`язку з виникненням у позивача [PERSON] боргу по сплаті аліментів позивач прийняв всі міри для найшвидшого погашення боргу. Так, на 01.01.2026 року борг складав 197186,36 гривен. За січень місяць 2026 року двічі перераховувались гроші в погашення боргу -15.01.2026 та 28.01.2026 року всього 25205,3 гривні. На 01.02.2026 року борг [PERSON] по сплаті аліментів складав 176841,83 гривень, а станом на 31.01.2026 складає 171981,06 гривень. Відносно того, що позивач [PERSON] , начебто, не бере участь у вихованні дитини зазначає, що непорозуміння з відповідачем -матір`ю дитини [PERSON] відносно можливості батька вільно спілкуватися з сином [PERSON] виникли давно, мати чинила перепони у їх спілкуванні. У зв`язку з цією обставиною ще в 2016 році [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації з заявою щодо його участі у вихованні сина та порядку побачень з ним. Це питання вільного спілкування з сином так і залишається невирішеним, оскільки мати чинить перешкоди досі. Таким чином, твердження відповідача про небажання [PERSON] спілкуватися з сином не відповідають дійсності. Стосовно твердження, що позивач [PERSON] начебто не надає додаткових коштів на лікування, на одяг та ін. Але щомісяця [PERSON] ( згідно розрахунків ВДВС) сплачує аліментів на 10000 гривен, а у відповідності до Закону України Про державний бюджет на 2025 рік прожитковий мінімум на дитину 10-11 років складав 3126 гривен, а у відповідності до Закону України Про державний бюджет на 2026 рік прожитковий мінімум складає 3512 гривен. Позивач сплачує щомісяця в рази більше. Крім того, додаткові витрати на лікування в разі недосягнення урегулювання питання сплачуються за рішенням суду за позовом про додаткові витрати. Але такого позову відповідач [PERSON] до позивача ніколи не подавала. Крім того, батько і мати повинні однаково в грошовій сумі забезпечувати дитину. Оскільки батько дитини [PERSON] тільки за січень 2026 року сплатив аліментів 25205,3 гривні, а взагалі щомісяця біля 10000 гривен, то і мати дитини повинна заробляти більше 10000 гривень на місяць, що б витрачати на дитину цю суму. Це і бути б рівні обов`язки батьків щодо дитини. Але довідки про розмір доходів відповідача суду і позивачу не надано. Стосовно того твердження, що відповідач [PERSON] не є забезпеченою особою, то необхідно зазначити наступне. [PERSON] не захотіла користуватися безкоштовною правничою допомогою, яка в відповідності до Закону України Про безоплатну правничу допомогу від 02.06.2011 року і працює в Україні майже 15 років, а уклала договір з адвокатом і згідно з інформацією у Відзиві її витрати на адвокатську допомогу складають 10000 гривен. Тому її твердження про малозабезпеченість не відповідають дійсності. А надані представником відповідача до відзиву Довідки про доходи позивача [PERSON] відсутні у вільному доступі і не є Декларацією та надані до суду без згоди самого [PERSON] , це суперечить вимогам Законів України Про захист персональних даних та Про інформацію. Представник відповідача через систему «Електронний суд» надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що сам по собі факт народження іншої дитини не є безумовною та автоматичною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач, приймаючи рішення про створення нової сім`ї та народження дитини, повинен був усвідомлювати наявність попередніх зобов`язань щодо утримання своєї дитини від попереднього шлюбу [PERSON] , які виникли раніше та мають пріоритетний характер. Рівність обов`язків батьків щодо дитини не означає зменшення гарантій для першої дитини у зв`язку з народженням іншої. Кожна дитина має право на належний рівень утримання відповідно до ст. 182 СК України та ст. 27 Конвенції ООН про права дитини. Крім того, позивачем не доведено істотного та об`єктивного погіршення його матеріального стану, зокрема втрати роботи, значного зменшення доходу, втрати працездатності або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку зі сплати аліментів у встановленому розмірі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позивач зазначає, що борг виник не з його вини та що він активно його погашає. Проте, відповідальність за належне та своєчасне виконання рішення суду покладається саме на платника аліментів. У разі неналежного перерахування коштів позивач мав можливість контролювати виконання рішення, звертатися до виконавчої служби або безпосередньо до роботодавця. Наявність заборгованості (понад 171 981 грн, 06 коп.) свідчить про тривалий період неналежного виконання обов`язку. Факт часткового погашення боргу не спростовує самого факту його існування та не створює правових підстав для зменшення розміру аліментів. Предметом розгляду даної справи є питання розміру аліментів, а не порядок участі у вихованні дитини. Навіть у разі наявності спору щодо спілкування з дитиною це не є підставою для зменшення її матеріального забезпечення. Протягом тривалого часу Позивач не вчиняв жодних активних дій щодо участі у житті та вихованні своєї дитини [PERSON] . Наявність розпорядження органу опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації від 09.03.2016 р. (розпорядження № 92) щодо участі Позивача у вихованні дитини та порядку побачень не свідчить про реальну та системну участь у житті дитини у наступні роки. Відповідно, посилання Позивача на нібито перешкоди у спілкуванні з дитиною не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення його від обов`язку належного утримання дитини. Щодо додаткових витрат на дитину та сплати аліментів Позивач стверджує, що щомісяця сплачує 10 000 грн аліментів і цього достатньо для утримання дитини. Ці доводи не відповідають фактичному стану речей. Дитина навчається у приватній школі, де навчання та супутні витрати щомісяця складають близько 1012 тис. грн, що покриває лише частину потреб дитини. Матір дитини забезпечує щоденне утримання, харчування, одяг, лікування, комунальні послуги, а також створює безпечне середовище в умовах воєнного стану, що додатково підвищує витрати на дитину та її розвиток. Таким чином, фактичні витрати матері значно перевищують внески позивача, а його твердження про достатність аліментів не відображає реальних потреб дитини і не може бути підставою для їх зменшення. Щодо «рівності обов`язків» батьків: Позивач помилково трактує положення ст. 141 Сімейного кодексу України, стверджуючи, що рівність обов`язків батьків щодо дитини означає необхідність витрачати однакові суми грошей. Така інтерпретація є юридично некоректною. Мати, з якою постійно проживає дитина, виконує щоденні обов`язки щодо її утримання, що включає: забезпечення харчування, одягу та предметів першої необхідності; сплату комунальних послуг та утримання житла; організацію навчання, додаткових освітніх занять та розвитку дитини; оплату медичного обслуговування, лікування та профілактичних заходів; створення безпечного та комфортного домашнього середовища. Усі ці витрати та дії є реальним виконанням обов`язків щодо утримання дитини. Крім того, позивач має заборгованість понад 170 000 грн та фактично не виконує своїх обов`язків щодо утримання дитини у повному обсязі, що підтверджує не фактичну «рівність внесків». В той же час, мати щоденно вкладає свій час, кошти та зусилля у виховання дитини, що є невід`ємною частиною виконання батьківських обов`язків. Таким чином, твердження позивача про «надмірність аліментів» і потребу їх зменшення на підставі нібито порушення рівності обов`язків є безпідставним і не відповідає нормам Сімейного кодексу України. Щодо витрат на правничу допомогу посилання позивача на те, що Відповідач мала змогу скористатися безоплатною правничою допомогою, є юридично нерелевантним. Відповідач має право на вибір представника, що є її конституційним правом, гарантованим ст. 59 Конституції України відповідно до якої кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Сам факт укладення договору з адвокатом та оплата послуг не свідчить про високий рівень матеріального забезпечення та не може бути підставою для зменшення аліментів на дитину. Використання безоплатної правничої допомоги це право, а не обов`язок Відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Борисова І.М. в судовому засідання позовні вимоги підтримала, зазначивши підстави, вказані у позові і у відповіді на відзив, просила позов задовольнити. Від представника відповідача адвоката Олійника О.А. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та її представника, просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд встанови наступні факти і відповідні їм правовідносини.. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2013 року, який був розірваний заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2015 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року по справі №635/2595/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] у розмірі частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] навчається у Харківському приватному ліцеї "Перша українська школа" Харківської області на офлайн навчанні з 09:00 до 17:30, вартість навчання 12000 на місяць, що підтверджується довідкою від 15.01.2026 року №15/01-27/26, копією Договору про надання освітніх послуг №516 від 25.06.2024 року, копією додаткової угоди до Договору, копіями платіжних доручень щодо сплати за навчання. 13 липня 2021 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Валківським відділом ДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Відповідно до повідомлення державного виконавця Київського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Гуртової від 17.11.2025 року №179929 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на сина [PERSON] станом на 31.10.2025 року складає 214738,22 гривень. У відповідності до розрахунку заборгованості державного виконавця Київського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Гуртової заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.11.2025 року становить 199992,32 гривень. Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Київського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Гуртової станом на 31.12.2025 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.12.2025 року складає 213716,04 грн. У відповідності до розрахунку заборгованості державного виконавця Київського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Гуртової заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.01.2026 року становить 171981,06 гривень. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов такого висновку. Згідно ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. У частині 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав що до неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання що до зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а статтями 11, 12 вказаного Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Якщо платник аліментів не має доходу взагалі, розмір аліментів обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що загальний розмір утриманих з нього аліментів становить значну частину його доходів. На даний час позивач не має можливості виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини його заробітку, так як у нього наразі інша сім`я, в якій народилася донька [PERSON] , яка потребує певних витрат на її утримання і виховання, що є зміною сімейного і матеріального стану позивача. Крім того, не з його вини виникла заборгованість по сплаті аліментів на сина, яку він активно сплачує, що значно погіршує його матеріальне становище. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти на сина у визначеному судом розмірі. Само по собі укладення шлюбу позивачем і факт народження у цьому шлюбі дитини не є безумовною та автоматичною підставою для зменшення розміру аліментів. Стосовно необхідності сплати заборгованості по аліментах, яка є значною і погіршує його матеріальне становище, то суд зазначає наступне. Суд погоджується з представником відповідача, що відповідальність за належне та своєчасне виконання рішення суду покладається саме на платника аліментів. У разі неналежного перерахування коштів позивач мав можливість контролювати виконання рішення, звертатися до виконавчої служби або безпосередньо до роботодавця, існування заборгованості по аліментах не створює правових підстав для зменшення розміру аліментів. Як вбачається із довідок про доходи [PERSON] за періоди з березня 2016 року по червень 2025 року, позивач отримував стабільну заробітну плату, яка є значно більшою за середній заробіток і мав змогу добровільно погашати заборгованість по аліментах. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному судом розмірі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Посилання позивача на існування перешкод з боку відповідача у його спілкуванні із сином, питання участі батька у вихованні дитини, не є предметом розгляду даної справи і безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, посилання позивача на рівність фінансових внесків батьків на утримання дитини є помилковим, оскільки обов`язки батьків щодо утримання дитини визначаються із врахуванням їх матеріального та сімейного стану, стану здоров`я, реальної участі у вихованні дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному судом розмірі. Суд звертає увагу на те, що відповідно розмір аліментів, які стягуються з позивача, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини сторін та суперечитиме її інтересам. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19. На думку суду вимога позивача про зменшення розміру аліментів буде значно звужувати законне право неповнолітнього [PERSON] на забезпечення його належного утримання, яке передбачене нормами СК України. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, а також їх достатність і взаємний зв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог про зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги позивача про зменшення розміру аліментів будуть значно звужувати законні права неповнолітньої дитини на належне утримання, які передбачені нормами СК України. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed