Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 серпня 2004 року Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, за актовим записом №323. В обґрунтування позову вказувала, що 07 серпня 2004 року Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, зареєстровано з відповідачем шлюб. Зазначає, що від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Уважає, що збереження сім`ї для неї є неможливим, оскільки між нею та відповідачем не має взаємних почуттів поваги та любові, подружніх відносин не підтримують та вже більше 10 років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому просить суд шлюб розірвати. 02 лютого 2026 року, в порядку п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 07 серпня 2004 року Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, за актовим записом № 323, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07 серпня 2004 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Cторони проживають окремо й подружніх стосунків не підтримують. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній її волі, розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін, суд дійшов висновку, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі на користь позивача в розмірі 1331, 20 грн.

Outcome: approved