Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Мироненко Вікторія Валеріївна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. Позов мотивовано тим, що позивачка з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. 06.01.2026 позивачкою було подано до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Адвокат позивачки повідомила, що старші діти [PERSON] та [PERSON] відвідують школу та мають інтереси відповідного віку, а молодша донька [PERSON] на даний час перебуває вдома в силу свого віку, по догляду за якою позивачка перебуває у декретній відпустці. Діти повністю перебувають на утриманні матері, відповідач не приймає участі в утриманні дітей, що слугувало підставою для звернення до суду. Адвокат позивачки зазначила, що позивачка, як мати, виховує дітей, займається їх розвитком, купує новий одяг та продукти харчування, однак інтереси та потреби дітей змінюються, а також, враховуючи факт перебування позивачки в декретній відпустці, вона позбавлена можливості працювати та потребує утримання і себе. Позивачці відомо, що відповідач фізично здоровий, працездатний, тому може забезпечувати достатній життєвий рівень своїм дітям та дружині. Позивачці неможливо в повні мірі забезпечувати нормальний рівень життя своїм дітям. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, та аліментів на утримання позивачки в розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення найменшою дитиною трьох років. Ухвалою суду від 15.01.2026 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 15.01.2026 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлене відповідачу неодноразово за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулось до суду із відмітками «адресат відсутній» за вказаною адресою. (а.с. 21-22, 24) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала суду від 15.01.2026 вважається врученою відповідачеві 04.02.2026. У строк, визначений судом ухвалою суду від 15.01.2026, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання, крім тих поданих адвокатом позивачки разом із позовом, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21.08.2012, актовий запис 1765. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 4) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.08.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 3021. (а.с. 10) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.07.2017 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2540. (а.с. 11) Також, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.02.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 294. (а.с. 12) Згідно довідки № 12, виданої 12.01.2026 головою квартального комітету (комітет мікрорайону) «Лівобережний», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з синами [PERSON] , [PERSON] та донькою [PERSON] . (а.с. 13) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживає діти, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 і ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані адвокатом позивачки разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі, в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 15.01.2026 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення викладені адвокатом позивачки у позові, а також докази надані разом із нею. Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2012, від якого мають трьох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю позивачкою по справі. Як вбачається з ЄДРСР, у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/460/26 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, рішення у якій станом на час розгляду даної справи не ухвалено. Також судом встановлено, що [PERSON] має право на своє утримання (аліменти) відповідачем, як особа з якою проживає їх спільна із відповідачем малолітня дитина віком до трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Однак, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, у нього відсутні на утриманні інші діти, непрацездатні дружина, батьки, дочка, син, як повідомила позивачка. При цьому судом прийнято до уваги, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивачки та/або повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем відомостей щодо: матеріального становища платника аліментів; стану здоров`я дітей та їх матеріального становища; наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. При цьому, позивачкою не було повідомлено суду про неможливість самостійно подати будь-які докази. Судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків незалежно від матеріального становища і неможливість його виконання не звільняє від такого обов`язку. Доказів того, що позивачка не має права на утримання у випадках визначених Сімейним кодексом України, а також того, що між сторонами було укладено письмовий договір про надання утримання - суду не надано. Таким чином судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачці, як особі з якою проживає їх спільна малолітня дитина віком до трьох років. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, слід врахувати необхідність утримання відповідачем й трьох малолітніх дітей. Тому, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 2 ст. 80 і ч. 1 ст. 183 СК України частка від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, а також другого із подружжя, яка буде стягуватися як аліменти одному з подружжя на визначається судом. Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дітей необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дітей. Розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дітей, забезпечувати їм потреби необхідні для їх віку, розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання трьох малолітніх дітей в розмірі частки від доходу платника аліментів. Розмір утримання матері дитини від її батька обумовлюється його можливістю надавати таку матеріальну допомогу. Однак в будь-якому разі, стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Відповідачем не надано належних доказів, які б у своїй сукупності вказували б на відсутність необхідності і можливості сплати ним аліментів на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено достатньо підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей в розмірі частки, а також на її утримання в розмірі частки, з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви і сплачуються щомісячно (ч. 3 ст. 77 та ч. 1 ст. 79 СК України). Отже суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачкою у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання трьох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей, є гарантією їх прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дітям повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дітей та їх людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Також суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною трьох років. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Також, в разі зміни згодом матеріального і (або) сімейного стану платника або одержувача аліментів, будь-хто з них не позбавлений права звернутися до суду на підставі ч. 3 ст. 80 СК України. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 91 СК України право на утримання може бути припинено у випадках, передбачених п. 2 і п. 4 ст. 83, ст.ст. 85, 87 і 89 цього Кодексу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», пред`явлення двох самостійних позовних вимог, задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 662, 40 гривень (по 1 331, 20 гривень за кожну вимогу). До ухвалення рішення у справі ні стороною позивача, ні стороною відповідача не повідомлено суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Учасниками справи не було зроблено заяву про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених інших судових витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved