Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

19 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № Р24.19742.004121125, відповідно до умов якого Банк надає Клієнту кредит на поточні потреби в сумі 62466 гривень, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом. Відповідач не виконав обов`язку та припинив повертати наданий кредит в строки передбачені кредитним договором. ПАТ «Ідея Банк» 17 жовтня 2018 року змінило свою назву на Акціонерне товариство «Ідея Банк» відповідно до законодавчих вимог України щодо перейменування публічних товариств, що не здійснювали публічних пропозицій акцій. На підставі Договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відбулося відступлення права грошової вимоги, в тому числі, за Кредитним договором № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року, і ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло прав кредитора [PERSON] за цим Кредитним договором. Від представника позивача Грибанова Дениса В`ячеславовича (повноваження на а.с. 35) 01 січня 2026 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов цей позов про стягнення заборгованості за Кредитним договором № Р24.19742.004121125, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] 19 липня 2018 року, в сумі 112220 гривень 52 копійки. На підставі положень ч. 6 ст. 187 ЦПК отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Мурованокуриловецького районного суду від 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі (а.с. 42). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та судову повістку відповідач отримав 16 січня 2026 року (а.с. 45). 28 січня 2026 року відповідач подав відзив (а.с. 46-49). З тексту відзиву слідує, що відповідач позов не визнає, оскільки: із ПАТ «Ідея Банк» мав правовідносини лише щодо зняття із кредитної картки 7 тисяч гривень, які повернув; судовим рішенням від 28.10.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року; крім того, вважає вимоги недоведеними належними доказами. Ухвалою суду від 29 січня 2026 року (зворот а.с. 59) підготовче засідання було відкладено з метою надання можливості позивачу ознайомитися з відзивом та скористатися правом відповіді на нього. 11 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача Злотіна Надія Олександрівна (повноваження на а.с. 72) подала відповідь на відзив (а.с. 63-70). ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає безпідставними і необґрунтованими аргументи відповідача, викладені у відзиві. Зокрема, позивач наголошує на такому: відповідачем не заперечується належними та допустимими доказами факт укладення договору; не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості; вважає подані разом з позовом докази достатніми для підтвердження своїх позовних вимог. Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року (зворот а.с. 74) завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання. Судове засідання 25 лютого 2026 року було відкладено за клопотанням відповідача (а.с. 77). Представник позивача до суду не з`явився, хоча про час і місце справи належним чином був повідомлений шляхом отримання судової повістки-повідомлення до електронного кабінету (а.с. 76). В той же час, у п. 2 прохальної частини відповіді на відзив (а.с. 70) представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Злотіна Н.О. просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. До суду також не з`явилася представник відповідача адвокат Майструк Н.Р., не повідомила про причину неявки. Однак, відповідач [PERSON] заявив в судовому засіданні 13 березня 2026 року, що буде захищати свої інтереси в суді самостійно. З урахуванням положень ч. 3 ст. 211 та п. 3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України на місці постановлено ухвалу про розгляд справи без участі представників позивача та відповідача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, заперечивши факт укладення з ПАТ «Ідея Банк» 19 липня 2018 року будь-яких Договорів. Так, [PERSON] заявив, що в ПАТ «Ідея Банк» він отримував кредитну картку, зняв, а потім повернув лише 7 тисяч гривень. Наголошує, що документи про погашення кредиту у 2021 році передав адвокату Майструк Н.Р. На запитання головуючої, чи його почерк і підписи на Кредитному договорі № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року і його додатках, [PERSON] заявив, що схожі на його, але «не знає, що він підписував, бо погано бачить він інвалід по зору з дитинства». Після дослідження письмових доказів у справі Баськов В.С. звернув увагу суду, що у 2021 році АТ «Ідея Банк» доводив, що він має борг 123858 гривень, а тепер чомусь лише 112220 гривень. Розглянувши справу, із заслуховуванням позиції відповідача та дослідженням поданих позивачем (а.с. 5-35) та відповідачем (а.с. 53-57) доказів, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення, з урахуванням такого: За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом установлено, що 19 липня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № Р24.19742.004121125 (а.с. 5-6), відповідно до умов якого визначено, що Банк надає позичальнику кредит у сумі 62466 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентами (п. 1.1); Банк надає кредит у день підписання даного договору на строк 48 місяців (п. 1.2.); за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 1,99 % річних (п. 1.3.); Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні, що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування (п. 1.7.); позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 19 дня/числі кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів (п. 2.1.); нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредиту нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту (п. 2.5.); цей договір є укладеним з дня його підписання та діє протягом строку кредитування (п. 5.2.). Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Кредитний договір № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року підписаний Позичальником особисто з використанням аналогу власноручно підпису (а.с. 9). Принаймні, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про те, що на Кредитному договорі не його особистий підпис, а в судовому засіданні при огляді Договору та доданих до позову інших документів, які підписувалися при його укладенні, заявив, що підпис у них схожий на його власний підпис, а почерк на документах належить йому. Крім того, у рішенні Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили 30 листопада 2021 року (а.с. 53-56), копію якого подав до суду відповідач, також встановлено факт наявності кредитних правовідносин між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] на підставі Кредитного договору № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає необґрунтованою заяву [PERSON] в цьому судовому засіданні про те, що він не мав договірних правовідносин з ПАТ «Ідея Банк» на підставі Кредитний договір № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , Банк надає позичальнику кредит у сумі 62466 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентами. Підпунктом 1.7. Договору погодили, що Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні, що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування. Як убачається із Виписки (а.с. 18-19) ПАТ «Ідея Банк» виконало свою частину зобов`язання за Кредитним договором, зокрема, здійснило видачу кредиту, шляхом зарахування на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] . З цієї ж Виписки вбачається, що [PERSON] здійснювач часткове погашення кредиту, згідно кредитного договору № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року, зокрема, особисто на загальну суму 18985 гривень (16.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 14.11.2018, 13.12.2018, 12.02.2019, 14.02.2019), а також на підставі п. 2.4. Кредитного договору Банк здійснив договірне списання грошових коштів з рахунку [PERSON] . Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року (справа № 911/3685/17), до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. В той же час, відповідно до Кредитного договору, його сторони погодили, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 19 дня/числі місяця, згідно Графіку щомісячних платежів (п. 2.1.). ПАТ «Ідея Банк» 17 жовтня 2018 року (а.с. 33) змінило свою назву на Акціонерне товариство «Ідея Банк» відповідно до законодавчих вимог України щодо перейменування публічних товариств, що не здійснювали публічних пропозицій акцій. Відповідно до Довідки-розрахунку, вчиненого АТ «Ідея Банк» станом на 07 липня 2023 року (а.с. 20), загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором складає 112220 гривень 52 копійки, з них: 56523 гривні 86 копійок заборгованість за основним боргом, а 55696 гривень 66 копійок заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками. Загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року нарахована у межах загальної вартості кредиту (п. 6.1.) та узгоджується із інформацією та графіком, що містяться у підписаних відповідачем при укладенні Договору Паспорті споживчого кредиту (а.с. 7) та додатку до нього (а.с. 8). У цьому судовому засіданні доведено, що сума боргу відповідачем не погашена у повному розмірі. Зокрема, суду не надано доказів протилежного, а сам відповідач заперечує факт укладення кредитного договору з ПАТ «Ідея Банк» 19 липня 2018 року. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази отриманням [PERSON] 19 липня 2018 року кредитних коштів від ПАТ «Ідея Банк» в сумі 62466 гривень. Інформація у Виписці з рахунку (а.с. 18-19) щодо кредитодавця, позичальника, дати транзакції, підстави для транзакції, номера рахунку, на який зараховувалися кредитні кошти, повністю відповідає номеру і даті кредитного договору, про стягнення заборгованості за яким заявлено цей позов, предмету (розмір кредиту) такого договору, номеру рахунку, який відкрито Позичальнику і зазначено в Кредитному договорі, та інше. Доказів протилежного, зокрема того, що відповідні кошти не були зараховані на рахунок позичальника, [PERSON] суду не надав. Позивач у цій справі не є первісним кредитором [PERSON] , а тому не утримує оригінали первинних документів (касові та меморіальні) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним із ПАТ «Ідея Банк» кредитним договором. Така обставина узгоджується із положеннями п. 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, відповідно до якого касові документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит. Узагальнюючи все вище наведене, суд вважає доведеним факт укладення [PERSON] кредитного договору 19 липня 2018 року із ПАТ «Ідея Банк» і кредитодавець виконав своє зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором. До такого рішення суд прийшов, в тому числі, з урахуванням правових позицій Верховного Суду. Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження: 14-308цс18) зроблено такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.». Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13. Зокрема, у цьому судовому рішенні зазначено: «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).» Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як зазначено у цьому судовому рішенні вище, ПАТ «Ідея Банк» з 17 жовтня 2018 року змінив назву на АТ «Ідея Банк». Ця інформація узгоджується із законодавством України, є публічною та підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 33). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 07 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 07072023 (а.с. 21-22), за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачеві право вимоги в розмірі заборгованості Боржників, які зазначені в Реєстрі Боржників (п. 2.2. Договору факторингу). Відповідно до витягу з Реєстру Боржників № 4 від 07 липня 2023 (а.с. 24), фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги до зазначеного під № 215 боржника за Кредитним договором № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року [PERSON] в сумі 112220 гривень 52 копійки, що складається із: заборгованості за основною сумою боргу 56523 гривні 86 копійок та заборгованості за відсотками - 55696 гривень 66 копійок. Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, на теперішній час ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є кредитором у зобов`язанні за договором № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 рокуі саме йому належить право вимоги за цим договором до [PERSON] . Фактично, всі заперечення сторони відповідача зводяться до суб`єктивної думки про неналежність чи недостатність доказів на ствердження певних обставин, якими обґрунтовано позов. Суд вважає, що наведеними вище нормами цивільного права, умовами Кредитного договору № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 року, практикою Верховного Суду повністю спростовано твердження сторони відповідача щодо належності та достатності доказів у цій справі. Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Позивач належними доказами довів наявність у [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № Р24.19742.004121125 від 19 липня 2018 рокустаном на 07 липня 2023 року у розмірі 112220 гривень 52 копійки, що складається із: заборгованості за основною сумою боргу 56523 гривні 86 копійок та заборгованості за відсотками - 55696 гривень 66 копійок. Відповідач таких доводів позивача не спростував належними доказами, а тому позов підлягає до беззаперечного задоволення. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив 3028 гривень судового збору (а.с. 4), його вимога задоволена повністю, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі. Доказів про наявність інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем суду не надано.

Outcome: approved