Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

До Шишацького районного суду Полтавської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (позивач) з позовом до [PERSON] (відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.01.2025 року, між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 167127 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»), відповідно до умов якого, первісний кредитор ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» надав позичальниці [PERSON] кредитні кошти в розмірі кредитного ліміту на суму 6667,00 грн., а позичальниця зобов`язався повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відповідачка скориставшись кредитними коштами, всупереч умовам договору, свої зобов`язання по їх поверненню не виконувала належним чином в зв`язку з чим має заборгованість у загальному розмірі 11 701,02 грн. Оскільки шляхом укладання договору факторингу, право вимоги за вищевказаним кредитом до відповідачки (боржниці) в кінцевому результаті перейшло до позивача яким є ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», то посилаючись на норми ЦК та ЦПК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вищенаведеному розмірі та понесені ним судові витрати у справі які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Ухвалою суду від 27 січня 2026 року, відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (але без виклику) сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. А також ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, та витребувано від АТ КБ «Приватбанк» письмові докази які містять банківську таємницю: про наявність рахунків та рух коштів на них які належать відповідачці. Копія вищевказаної ухвали була направлена на адресу відповідачки, поштовий конверт з вищезазначеними вкладеннями було повернуто на адресу суду з довідкою [PERSON] про причини повернення/досилання з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», отже відповідач копію ухвали не отримав, в зв`язку з тим, що не проживає за зареєстрованим місцем проживання, (зареєстроване місце проживання вказане позивачем у позові підтверджено інформацією наданою сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Шишацької селищної ради Полтавської області). Отже, відповідач в установлений законом порядок був повідомлений про дату та час розгляду справи відзив на позов, клопотань, заперечень або заяв стосовно розгляду справи не надав, до суду не з`явився. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.01.2025 року. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 167127 (кредитний договір), який було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису а саме шляхом введення одноразового ідентифікатора 435ef4e0. Відповідно до умов кредитного договору, первісний кредитор ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» надав відповідачці (позичальниці) на умовах строковості, зворотності, платності грошові (кредитні) кошти в сумі 6667,00 грн., кредитні кошти були надані позичальниці наступним чином: 5000,25 грн. - шляхом зарахування на рахунок картки яка належить відповідачці [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), 1666,75 шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно умов кредитного договору. В свою чергу відповідачка зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними, що в повній мірі підтверджується матеріалами справи (в тому числі витребуваними доказами від АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів на відкритому рахунку відповідачки). Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідачка скористувалась кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконував належним чином в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість яка за підрахунками первісного кредитора ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» становить 11 571,02 грн. яка складається з: заборгованості по тілу 6667,00 грн., заборгованості по відсотках 3903,02 грн., заборгованості за комісією 501,00 грн., заборгованості за штрафними санкціями 500,00 грн. 16.04.2025 року, між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №16042025, згідно умов даного договору та відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги Б/Н від 04.06.2025 року та Акту прийому передачі Реєстру Боржників Б/Н від 04.06.2025 року, відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №167127 від 11.01.2025 року, за яким боржником значиться відповідачка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за результатами дослідження та оцінки доказів у справі, суд вважає, що позивач отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в грошовому зобов`язанні, зазначені в кредитному договорі №167127 від 11.01.2025. З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконував належним чином і станом на момент подачі позову у нього утворилася заборгованість за підрахунками позивача у загальному розмірі 11 571,02 грн. Наведений розрахунок заборгованості суд вважає належним та допустимим доказом по даній справі із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц, які підлягають застосуванню судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Разом з тим позивач у прохальній частині позову просить стягнути з відповідача меншу суму заборгованості без врахування штрафних санкцій в розмірі (500,00 грн.), а саме 11 071,02 грн., що не порушує процесуальні права сторін, а в зв`язку з дією на території України воєнного стан є цілком закономірним. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договори відступлення права вимоги, які дають право ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість яка виникла внаслідок неналежного виконання взятих відповідачем зобов`язань за зазначеним кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно платіжної інструкції № 34778 від 20.01.2026 року, при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у вищевказаному розмірі. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачки понесених судових витрат на правочинну допомогу в розмірі 7000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, копія протоколу погодження вартості послуг, копія додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги, копія акту прийому-передачі наданих послуг на суму 7000 грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами, а розмір вказаних витрат відповідає характеру та обсягу дій, вчинених адвокатом, не є завищеними чи необґрунтованими та є цілком пропорційними предмету спору, а тому вони на підставі ст. 133, ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача в повному обсязі. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пов`язані з розглядом справи у загальному розмірі 9662,40 грн. (2662,40грн. + 7000грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved