Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 18.04.2024між товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1382-4415. Зазначений кредитний договір, разом із правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 20 000 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 2,50 % в день. В подальшому відповідач порушив вищезазначені умови кредитного договору та не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання. Станом на 02.09.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 162 500 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 20 000 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 142 500 гривень. Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 70 000 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в сумі 92 500 грн. Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 20 000 грн.; прострочену заборгованість за нарахованими процентами 72 500 грн, а всього 92 500 грн. Представник [PERSON] адвокат Скользнєва В.В. надала відзив на позовну заяву в якому зазначала, що позивачем не надано до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та АТ КБ "ПриватБанк", яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача, а саме, договору № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019 року. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" як кредитних на рахунки АТ КБ "ПриватБанк" для здійснення переказу коштів на виконання вимог договору про відкриття кредитної лінії № 1382 4415 від 18.04.2024 року для подальшого переказу їх відповідачу. Лист АТ КБ "ПриватБанк" не є належним доказом, оскільки не відображає, що номер рахунку належить отримувачу, його прізвища, імені та по батькові, РНОКПП особи, отже з`ясувати кому були перераховані кошти неможливо. Наголошувала, що підстави для задоволення позову відсутні, з огляду на не доведеність позивачем факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній в позовній заяві. Зазначала, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 72 500 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 20 000 грн за договором кредитної лінії № 1382-4415 від 18.04.2024 року, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, а тому просила суд зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру половини отриманих відповідачем кредитних коштів, тобто не більше ніж 10 000 грн заборгованості за відсотками. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» надав додаткові письмові пояснення в яких зазначав, що документи про рух коштів клієнта по рахунку, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом. Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, Позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який бухгалтерський документ по рахунку [PERSON] чи будь яких документів про отримання чи використання Відповідачем кредитних коштів є неможливим. Наголошували, що перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний [PERSON] під час заповнення заявки. Лист (довідка) про перерахування коштів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо видачі кредиту [PERSON] за договором № 1382-4415 від 18.04.2024 та довідка про перерахування суми кредиту 1382-4415 від 18.04.2024 року є достовірними і належними доказами перерахування відповідачу коштів у сумі 20 000 грн. Також зазначали, що нарахування відсотків відбувалось у відповідності до умов договору та строку кредитування, а умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 14.01.2026 у задоволенні клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність. Представник [PERSON] адвокат Скользнєва В.В. надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2024між товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1382-4415. Зазначений кредитний договір, разом із правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 20 000 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 2,50 % в день. Кредитні кошти у розмірі 20 000 грн перераховані 18.04.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , номер якої вказаний позичальником при укладенні договору, за допомогою системи платежів LIGPAY, платіж № 2451317478. Надані позивачем лист та довідка містять інформацію про перерахування коштів на банківську картку, визначену відповідачем в договорі, що у сукупності з іншими доказами у справі, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу. В свою чергу, відповідачем не надано заперечень того, що на картку № [NUMBER] не було перераховано грошових коштів від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" у загальному розмірі 20 000 грн, як і доказів того, що даний платіжний засіб відповідачу не належить. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України. На офіційному веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://navse.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим, за останнім утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 02.09.2025загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 162 500 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом 20 000 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 142 500 гривень. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 92 500 грн, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом 20 000 грн; простроченої заборгованість за нарахованими процентами 72 500 грн. Згідно розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом нараховувалися за денною ставкою 2,5 відсотків. За змістом пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» за період з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки за договором споживчого кредиту не може перевищувати 2,5 відсотка, за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 не може перевищувати 1,5 відсотка, а з 20 серпня 2024 року не може перевищувати 1 відсотка денної процентної ставки. Нарахування процентів за денною ставкою 2,5 відсотків починаючи з 22 квітня 2024 року є неправомірним. У свою чергу, починаючи з 22 квітня 2024 року - денна ставка має становити не більше 1,5%. Отже, за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентів становить 36 000 грн (20 000,00грн х1,5%=300 грн.; 119 днів х 300 грн. = 35 700 грн). Відповідно, починаючи з 20 серпня 2024 року, денна ставка має становити не більше 1%. Отже, за період з 20 серпня 2024 року по 11 лютого 2025 року включно розмір процентів становить грн (20 000 грн х 1% = 200 грн.; 175 день х 200 грн. = 35 000 грн). Усього, заборгованості по відсоткам, з урахуванням законодавчих обмежень та нікчемності положень договору, згідно яких позивач нараховував більший розмір відсотків, складає 72 700 грн (2 000 грн + 35 700 грн +35 000 грн). Водночас, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial