Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

11.12.2025 до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява [PERSON] до Великокопанівської сільської ради про визнання права власності. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку з господарським та будівельними спорудами [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори 12.05.1993, а також власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1134 га на підставі державного акту ЯК №334240. Рішенням №75633136 від 18.10.2024 державного реєстратора Атамась І.І. відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Відповідно до рішення направлено запит до державного реєстратора КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» та отримано відповідь, що надати запитувану інформацію немає змоги, так як робота Олешківської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час не відновлено. Оскільки позивач є власником майна, але його право підлягає визнанню в порядку ст. 392 ЦК України, просить суд визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.12.2024 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача О. Соловйов 09.02.2026 надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так, позивач взагалі не звертався ні до відповідача, ні до державного реєстратора, який перебуває в трудових відносинах з відповідачем, щодо нерухомого майна, розташованого на території Великокопанівської територіальної громади. Відповідно до ч.1 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Отже, належним способом захисту прав позивача є оскарження рішення державного реєстратора. Крім цього, Великокопанівська сільська рада не може задовольнити інтереси позивача, оскільки не є особою, що має приватний інтерес на спірний будинок, а тому не є належним відповідачем у справі. Представник відповідача вважає, що належним способом захисту прав позивача є звернення зі скаргою або позовом про зобов`язання вчинити реєстраційні дії. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику, яка надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Великокопанівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарським та будівельними спорудами [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори 12.05.1993, а також власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1134 га на підставі державного акту ЯК №334240. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №75570726 державним реєстратором Атамась І.І. здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6525080200:01:027:0016, площею 0,1134 га Рішенням №75633136 від 18.10.2024 державного реєстратора Атамась І.І. на підставі п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Направлено запит до державного реєстратора КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР та отримано відповідь, що надати запитувану інформацію немає змоги, так як робота Олешківської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час не відновлено. На даний час право власності на будинок, що належить позивачу, не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. У цій справі позивач був вимушений звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період із січня 1993 року, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевим органам державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку із тим, що територія міста Олешки знаходиться в тимчасовій окупації , а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved