Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.1993 між ним та [PERSON] , укладено шлюб. Від шлюбу із відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, внаслідок різних поглядів на життя, характерів, уподобань, подружнє життя не склалось, зникло почуття любові, взаємної згоди та бажання жити подружжям. Між ними постійно виникали сварки на побутовому та особистому підґрунті, вони не могли дійти взаємної згоди у вирішенні різних сімейних питань, і на ґрунті напружених відносин зазначені сварки та непорозуміння переростали у тривалі конфлікти. З часом їх із відповідачем відносини лише загострювались, а спроби примирення були невдалими. За таких обставин протягом останніх півтора роки шлюбні відносини між подружжям фактично припинились; проживаючи в одному будинку, вони не пов`язані взаємними правами та обов`язками, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства, проживають кожен сам по собі, і об`єднує їх лише спільне утримання та виховання дітей. У зв`язку з цим, на сьогоднішній день подружнє життя не можливе, шлюб існує формально та примирення між ними виключається. Ухвалою суду від 23.09.2025 розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін повідомлені належним чином. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Водночас, від відповідача надійшла заява про надання строку на примирення. Ухвалою суду від 01.12.2025 сторонам надано строк для примирення на 2 місяці; провадження у справі зупинено до 01.02.2026. Під час строку, наданого для примирення, та після завершення такого, до суду від сторін заяв чи клопотань не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 27.10.1993 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Заслучненською сільською радою Красилівського району Хмельницької області, актовий запис № 12. У шлюбі подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачено ч.1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вказані положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд враховує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Протягом наданого судом строку на примирення сторони не примирились, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, з огляду на відсутність добровільності перебування у шлюбі. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Однак сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Приймаючи до уваги причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, суд вважає позов обґрунтованим, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення. Отже, слід розірвати шлюб між сторонами. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 1211,20 грн. Суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві просить судові витрати не стягувати з відповідача. На це суд зауважує, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою та не залежить від думки позивача, а покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Натомість питання отримання виконавчого листа щодо примусового стягнення судового збору є суб`єктивним правом позивача, оскільки виконавчий лист видається судом саме за його заявою. Таким чином, вирішити питання щодо розподілу судових витрат суд має згідно вимоги законодавства. Проте подальша реалізація такого стягнення залежить тільки від волевиявлення позивача, вимоги якого задовольняються судом. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved