Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач, ТОВ «АН «Рестріелт», звернулось до суду з позовом, шляхом подання його в системі «Електронний суд» до відповідача, [PERSON] , в якому просить суд стягнути з останньої на свою користь заборгованість за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій станом на 09.06.2025 в розмірі 16724,60 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4713,46 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Житловий будинок за вказаною адресою відноситься до приватного житлового фонду та перебуває на балансі ТОВ «АН «Рестріелт». При цьому, ТОВ «АН «Рестріелт» до 2024 року здійснювало витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на підставі «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01 серпня 2011р., що опублікований в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011 року, а з 16.04.2024 року здійснює такі витрати на підставі «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024 року», що опублікований в газеті «Інфо Сіті» від 16.04.2024 року №46-47 (805-806). Власники квартир житлового будинку сплачують на користь ТОВ «АН «Рестріелт» компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу, ТОВ «АН «Рестріелт» з метою належного виконання умов публічних Договору-2021, а в подальшому Договору-2024 було укладено договори з відповідними комунальними підприємствами міста Харкова, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення, електропостачання, тощо, які спрямовані на забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців житлового будинку. Отже, Позивач здійснює витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а власники мають компенсувати такі витрати за тарифами відповідних комунальних підприємств. Відносини між ТОВ «АН «Рестріелт» та Відповідачем, є договірними та ґрунтуються на підставі «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024року», що опублікований в газеті «Інфо Сіті» від 16.04.2024 року №46-47 (805-806), з переліком житлово-комунальних послуг та розміром щомісячного відшкодування, передбачених його додатками. Позивач власні зобов`язання за вищевказаним договором виконує у повному обсязі, жодних скарг чи претензій від Відповідача не надходило. Однак, Відповідачем не виконуються власні зобов`язання за Договором, а саме не сплачуються належні щомісячні платежі на користь Позивача. Так, станом на 09.06.2025 року заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 16724,60 грн., що підтверджується наданим в додатках розрахунком. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ухвали суду від 23.03.2026, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 431795570 від 18.06.2025 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №27703636) [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься до приватного житлового фонду та перебуває на балансі ТОВ «АН «Рестріелт». Відповідно до умов публічного «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01 серпня 2011р., що опублікований в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011 року ТОВ «АН «Рестріелт» здійснює витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а власники квартир, на виконання умов вказаного Договору, сплачують на користь ТОВ «АН «Рестріелт» компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За змістом пункту 1 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024року», що опублікований в газеті «Інфо Сіті» від 16.04.2024 року №46-47 (805-806) (Договір - 2024), споживач доручає, а Управитель (Балансоутримувач) приймає на себе зобов`язання по здійсненню витрат необхідних для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкових територій, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів (при їх установці та користуванні), освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, гарячого (за наявності) та холодного водопостачання, водовідведення, опалення, електропостачання, тощо) (далі - послуги) у житлових будинках, перелік яких додається до даного договору (Додаток №1), а споживач зобов`язаний своєчасно відшкодовувати Балансоутримувачу забезпечення утримання такі наведених витрати, вище що необхідні для будинків і споруд та прибудинкових територій, а також витрати пов`язанні з виконання такого доручення, у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Додатком №1 до Договору-2024, встановлений перелік будинків, балансоутримувачем яких є ТОВ АН«Рестріелт», серед яких значиться і будинок за адресою: [ADDRESS] . Розділом №1, Додатку №2 до Договору-2024 передбачений розрахунок щомісячного відшкодування, що підлягає сплаті споживачами житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Розділом №2 Додатку №2 до Договору-2024 передбачений розрахунок (загальний для всіх будинків за переліком згідно Додатку№1) відшкодування комунальних послуг (опалення, водопостачання холодної води, водовідведення, тощо), що підлягає сплаті споживачами на користь управителя (балансоутримувача). Таким чином, на момент звернення до суду позивач ТОВ «АН «Рестріелт» є балансоутримувачем житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно ст. 322 ЦПК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до статей 64,66,67,162 ЖК України власники квартир, наймачі повинні своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Стаття 179 ЖК України передбачає, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. №45, власник або наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором чи законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 1 ч.1ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч.1ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Пунктом 1 ч. 2статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1статті 626ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ч. 1ст. 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1ст. 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною - частина 1ст. 642 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем, шляхом публікації в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011 року Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 серпня 2011р., шляхом публікації в газеті «Інфо Сіті» від 16.04.2024 року «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024року», було зроблено пропозицію укласти договір, вказана пропозиція була повністю та безумовно прийнята відповідачем, що підтверджується фактом здійснення платежів на користь позивача. Отже, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 серпня 2011р. споживач доручає, а балансоутримувач приймає на себе зобов`язання по здійсненню витрат необхідних для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкової територій, а споживач зобов`язаний своєчасно відшкодовувати балансоутримувачу такі витрати, а також витрати пов`язані з виконанням такого доручення у строк і на умовах, що передбачені цим договором. Згідно з п. 4 вказаного публічного договору від 01.08.2011 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Відшкодування споживачем витрат балансоутримувача здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з п. 5 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2024 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Відшкодування Споживачем витрат Управителя (Балансоутримувача) здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 05 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 3ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як власник нерухомого майна, зобов`язана сплачувати компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1ст. 611 ЦК України). В силу статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконуються зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов публічного договору від 01.08.2011 року, 01.04.2024 року. В свою чергу, відповідач, в порушення умов публічного договору, за отримані послуги належним чином не сплачує належну компенсацію, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість у сумі 16724,60 грн. Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У рішенні у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. В ході судового розгляду відповідачем не надані будь-які докази на спростування вказаних обставин, своєї незгоди або будь-яких заперечень щодо наданого позивачем розрахунку суду не надано. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку що, позов ТОВ «АН «Рестріелт» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно приписів ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Частиною 2ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В постановах ВС від 16.05.2019 №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18, від 22.10.2020 у справі №910/9187/19, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 09.07.2019 у справі №923/726/18, від 26.02.2020 у справі №910/14371/18, ВС дотримується тієї позиції, що від учасника справи вимагається надання суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особо, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то у разі встановлення оплати гонорару у фіксованому розмірі, достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. В постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 21.03.2019 у справі № 914/359/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 23.03.2021 у справі № 903/330/20, від 18.11.2021 у справі № 918/370/21, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21, від 30.11.2021 у справі № 925/331/20, від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19, від 03.02.2022 у справі № 910/17183/20 Верховний Суд виходить з того, що коли договір про надання правової допомоги передбачає фіксований розмір гонорару, то акт прийняття-передачі робіт (послуг) або звіт адвоката може не містити кількість часу, витраченого адвокатом на надання послуг, фіксований розмір гонорару виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. ВС у постанові від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19 також дійшов висновку: якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим. Оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Костиря Геннадієм Анатолійовичем, що здійснює діяльність у статусі фізичної особи підприємця, укладено Договір про надання правничої допомоги № 14/07-23-2 від 14.07.2023. Згідно пункту 1.1 Договору про надання правничої допомоги № 14/07-23-2 від 14.07.2023, Виконавець зобов`язуються за завданням Замовника у встановленому цим договором порядку, на платній основі, провести комплекс робіт (послуг) по захисту майнових інтересів Замовника, у спосіб: стягнення на користь Замовника заборгованості перед ним власників квартир, житлових та нежитлових приміщень багатоквартирних житлових будинків, в тому числі розташованого за адресою: [ADDRESS] . У пункті 3.1. договору сторони погодили, що вартість робіт за цим договором складається з основної та додаткової винагороди. Пунктами 3.2, 3.3 цього ж договору передбачено, що основна винагорода Виконавця за цим договором складає: 3000 (три тисячі) грн. - за складання та звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості на користь Замовника з одного із Боржників зі списку боржників визначеному у «Завданні» (наданому в порядку п.4.2 цього Договору), сума заборгованості якого становить не більше 20 000 (двадцяти тисяч) грн. Як вбачається із змісту «Завдання», Відповідач внесена до списку боржників переданого в роботу Виконавцю, для здійснення відносно нього позовної роботи. Пунктом 3.4 Договору передбачено, що додаткова винагорода (Гонорар успіху) Виконавця складає 10 (десять)% від суми стягнених з кожного з Боржників на користь Замовника грошових коштів або матеріальних цінностей в процесі виконання робіт за цим Договором. Така додаткова винагорода сплачується Замовником на користь Виконавця, протягом 7-ти днів з моменту отримання Замовником від Боржника(ів) кожної частини грошової суми або матеріальних цінностей заборгованості, передбаченої п. 1.1 цього Договору та «Завданні», складеному та переданому Виконавцю, в порядку визначеному п. 4.2 цього Договору Положення даного пункту розповсюджується виключно на тих Боржників, які зазначені у списку Боржників, що міститься у «Завданні» Замовника, складеному та переданому Виконавцю, в порядку визначеному п. 4.2 цього Договору. Актом № 15 від 14.07.2023 приймання - передачі виконаних робіт (послуг) за Договором № 14/07-23-2 про надання правничої допомоги адвокатом від 14.07.2023, та розрахунку їх вартості сторони погодили вартість виконаних робіт та їх наступний розрахунок: додаткової винагороди у розмірі 1672,46 грн., ознайомлення з наданими документами, що підтверджують наявність заборгованості [PERSON] , а також компенсація витрат за отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 41,00 грн, всього 4713,46 грн. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Суд,

Outcome: approved