Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.04.2025 року справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.08.2025 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва, оскільки відповідач, як внутрішньо-переміщена особа (ВПО), проживає у Дарницькому районі міста Києва, що підтверджується інформацією з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. В обґрунтування позову зазначив, що 30.01.2024 року він та відповідач [PERSON] уклали усний договір позики, у відповідності до якого відповідач позичив у нього грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики, відповідач [PERSON] власноруч написав розписку, у відповідності до якої він зобов`язався повернути позику у строк до 09.03.2024 року. Разом з тим, в обумовлений строк відповідач позичені кошти не повернув. На його прохання сплатити борг хоча б частково, відповідач відмовився та згодом взагалі перестав виходити на зв`язок, що стало підставою для звернення позивача до суду. З огляду на викладене, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за борговою розпискою у загальному розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 1-35). Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін (а.с. 74-76). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Константинов О.Г. підтримали позов з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, викликався до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверти повернулись до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі обставини. Судом встановлено, що 30.01.2024 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали усний договір позики. Підтвердженням факту укладення договору позики та отримання відповідачем коштів є розписка від 30.01.2024 року (а.с. 24). Зі змісту розписки вбачається, що відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн., які зобов`язався повернути у строк до 09.03.2024 року. Разом із тим, у встановлений строк відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув. Суд також встановив, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували часткове чи повне погашення заборгованості як у досудовому порядку, так і після відкриття провадження у справі, сторонами суду не надано. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність у відповідача невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) також свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане позичальником. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача [PERSON] виникло право звернення до суду за захистом порушених прав та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договорами позики та таке право підлягає судовому захисту. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності із ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Факт укладання договору позики між сторонами підтверджується розпискою, в якій зазначена сума коштів, яка була надана відповідачу [PERSON] позивачем [PERSON] із зазначенням кінцевого строку виконання зобов`язань за даною розпискою щодо повернення суми позики (09.03.2024 року). Під час розгляду справи вказані обставини не були будь-яким чином спростовані відповідачем. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу судових витрат. Одночасно з позовною заявою позивач подав клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, оскільки він є переселенцем і не працює, а тому не має доходу, що підтвердив відповідними доказами. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі; з підстав зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити їх від сплати. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.01.2026 року про відкриття провадження у справі, суд відстрочив позивачу [PERSON] сплату судового збору за подачу позовної заяви до Дарницького районного суду міста Києва про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1 211,20 грн. до дати винесення рішення у справі судом. До ухвалення рішення у справі судовий збір позивачем сплачено не було. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved