Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» подав до суду позовну заяву до [PERSON] , в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №18.05.2025-100001993 від 18.05.2025 у розмірі 19 723,62 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Стислий зміст позовних вимог. 18.05.2025 між [PERSON] (надалі відповідач) та ТОВ «Споживчий центр» (далі - кредитодавець, кредитор) укладено кредитний договір (оферту) № 18.05.2025-100001993 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримала від кредитора кредитні кошти в розмірі 8 000 грн на строк 140 днів зі сплатою процентної ставки у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 20 % від суми кредиту та складає 1 600 грн. ТОВ «Споживчий кредит» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредит у визначений строк не повернула, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилася заборгованість у розмірі 19 723,62 грн, яка складається з: 8 000 грн тіла кредиту, 8 960 грн процентів, 283,62 грн комісії (пов`язаної з наданням кредиту) та 2 480 грн неустойки. Разом з тим відповідач вчинила дії, що свідчать про визнання боргу, а саме здійснила часткову сплату за кредитним договором на суму: 2 000 грн від 14.06.2025; 3 076,38 грн від 19.06.2025. Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором №18.05.2025-100001993 від 18.05.2025 у розмірі 19 723,62 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позиція відповідача. Відповідач обставин та підстав позову не спростувала, відзиву на позовну заяву не подала. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2025 справу за позовною заявою ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Самбірського міськрайонного суду Львівської області. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.01.2026 позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Турківського районного суду Львівської області. Ухвалою Турківського району суду Львівської області від 11.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 23.02.2026 о 16:30 год, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Турківського району суду Львівської області від 23.02.2026 судове засідання у справі відкладено на 16.03.2026 о 16:30 год, у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання. У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, зазначивши у позовній заяві про розгляд справи без участі позивача та його представника на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, у судове засідання 23.02.2026 та 16.03.2026 повторно не з`явилася. Причин неявки не повідомила, відзиву не подала, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надала, свою позицію не виклала, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористалася. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення № R 067099405934 та № R 067110623744, [PERSON] повістки про виклик в судове засідання на 23.02.2026 та 16.03.2026 отримала особисто. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 16.03.2026 вирішено проводити заочний розгляд справи № 303/9621/25 на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр», судом встановлені такі обставини. 18.05.2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) №18.05.2025-100001993 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) та заявки кредитного договору, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача [PERSON] . Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором Е584. Відповідно до умов цього договору позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн, строком на 140 днів за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту 1 600 грн; неустойка 80 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного зобов`язання; орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 7 910,02%; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 17 781,92 грн; загальні витрати за споживчим кредитом 9 781,92 грн. На виконання умов договору 18.05.2025 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 8 000 грн шляхом перерахунку на платіжну карту відповідача № [NUMBER] (номер транзакції в системі iPay.ua - [NUMBER] ), що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №81-2411 від 24.11.2025. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №18.05.2025-100001993 від 18.05.2025 заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 19 723,62 грн, з яких: 8 000 грн - основний борг; 8 960 грн - проценти; 283,62 грн - комісія; 2 480 грн - неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 18.05.2025 по 04.10.2025. Всупереч умовам кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 525, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Застосовані судом норми права та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються загальними положення ЦК України. Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2статті 639 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. Підписання договору відповідачем підтверджується змістом договору, додатків до договору, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача. Отже, суд вказує, що факт укладення договору саме з [PERSON] доведено належними та достатніми доказами. При цьому, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, не здійснює платежів для сплати суми заборгованості по кредиту та відсотках, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання, на підставі чого утворилась заборгованість. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 8 000 грн. Натомість, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість. Відповідно дост.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Як згадувалось вище, відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Споживчий центр», вбачається, що нарахування [PERSON] процентів здійснено у відповідності до умов кредитного договору за період з 18.05.2025 по 04.10.2025, тобто в межах строку кредитування. Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. Таким чином, суд вважає, що відповідно до умов кредитного договору, позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку кредитування, що й відображено в розрахунку заборгованості. У правовідносинах з приводу яких позивачем порушено цей спір, у порушення означених вимог ЦК України, відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, у встановлені строки заборговані суми не повернула. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Споживчий центр» отриманої за вказаним договором суми кредиту у розмірі 8 000 грн та відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн та процентами в розмірі 8 960 грн за користування кредитними коштами, що були обумовлені умовами договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення комісії. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право позивача (як кредитодавця) встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту. Судом встановлено, комісія за надання кредиту відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення такої комісії до загальних витрат за кредитним договором. Зокрема, в пункті 7 кредитного договору сторони погодили комісію, пов`язану з наданням кредиту, у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 1 600 грн та є разовим платежем. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що є всі належні правові підстави вважати, що включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії від позивача є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, що регулює відносини, що склалися між позивачем та відповідачем. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії, в розмірі 283,62 грн, підлягають задоволенню. Щодо стягнення неустойки за кредитним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Таким чином, нарахована неустойка у розмірі 2 480 грн стягненню не підлягає. З огляду на те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором № 18.05.2025-100001993 від 18.05.2025, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» у загальному розмірі 17 243,62 грн, з яких: 8 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 8 960 грн - заборгованість по процентах та 283,62 грн комісія (пов`язана з наданням кредиту). Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Розподіл судових витрат. Судові витрати в цій справі складаються зі судового збору. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 117,90 грн, з розрахунку 17 243,62 грн (задоволені позовні вимоги) становлять 87,43 % заявленої суми позовних вимог; від суми сплаченого при поданні судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: partial