Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» звернулось в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором № 240126-004 від 26.01.2024 у розмірі 29096,81 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 26.01.2024 ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] уклали кредитний договір № 240126-004. Кредитні кошти Відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною Випискою. Станом на 11.11.2025 заборгованість за кредитним договором № 240126-004 від 26.01.2024, становить 29 096,81 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 9 210,53 грн, простроченої заборгованості за процентами 19 885,28 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник банку не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. 26.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» (надалі- Позивач, Кредитодавець, ТОВ «Кредитсервіс») та [PERSON] (надалі Відповідач, Позичальник, Боржник) укладено Кредитний договір № 240126-004 (надалі Кредитний договір). Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 9 210,53 на умовах строковості, зворотності, платності (надалі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором. Згідно із п. 5.3. Кредитного договору, Кредит надається Позичальнику шляхом перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок Позичальника. Відповідно до п. 5.4. Кредитного договору, Позичальнику надається кредит в розмірі передбаченому п. 3.1. Договору ( 9210,53 грн). Згідно із п. 5.5. Кредитного договору, Позичальнику перераховується на його картковий рахунок сума зазначена в пункті 3.2. Договору в день укладення Договору, а саме в розмірі 7 000 грн. Відповідно до п. 5.6. Кредитного договору, різниця між сумою зазначеною в п. 3.1. Договору та сумою зазначеною в п. 3.2. Договору є відсотками за перший день користування Кредитом, входить до тіла Кредиту і утримується з Позичальника за рахунок Кредиту в день видачі Кредиту. Згідно із п. 7.3. Кредитного договору, в договорі застосовується три види фіксованої річної процентної ставки: проценти за перший місяць користування кредитом 146,00 % річних, проценти з другого по останній місяць користування кредитом 361,35 % річних, та проценти при дотриманні акційних умов за кожен день користування кредитом в акційний період 146 % річних. Проценти за договором нараховуються щоденно на неповернуту суму кредиту (залишок по тілу кредиту). Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, Договір набуває чинності і діє 10 (десять) років з моменту укладення, але в будь-якому випадку до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Договором. Відповідно до п. 11.12. Кредитного договору, підписанням Договору Позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, безумовно акцептує і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Публічної пропозиції (оферти) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» укладення договору про надання кредиту на умовах продукту «РЕкредит» в редакції від 17.11.2023 р. яка є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно із пунктом 11.11.2. Кредитного договору, до укладення Договору отримав від Кредитодавця інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 8.4.5. Кредитного договору, Позичальник підписує Договір за допомогою введення отриманого одноразового цифрового ідентифікатора, в особистому кабінеті в електронній системі з укладення договорів Кредитодавця. Відповідно до Кредитного договору, Сторони домовились, що Кредитодавець при підписанні цього Договору та при укладенні додаткових угод до нього може використовувати факсимільне відтворення підпису (факсимілє), аналоги власноручних підписів їх уповноважених осіб за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного - числового підпису або іншого аналогу власноручного підпису. Кредитний договір № 240126-004 від 26.01.2024 року було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором R30617 (26.01.2024 15:15:58). Відповідно до платіжної інструкції № 228 від 26.01.2024, ТОВ «Кредитсервіс» перерахувало на рахунок [PERSON] 7000 грн кредитних коштів згідно договору № 240126-004 від 26.01.2024 (а.с. 25, зворот). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 240126-004 від 26.01.2024 та розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» за кредитним договором № 240126-004 від 26.01.2024 станом на 11.11.2025 складає 29 096,81 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту 9 210,53 грн, прострочена заборгованість за процентами 19 885,28 грн. Позивач ТОВ «Кредитсервіс» 20.11.2025 рекомендованим листом із описом вкладення надіслав відповідачу повідомлення-вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до якого [PERSON] було повідомлено про те, що заборгованість по кредиту становить 29096,81 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9 210,53 грн, прострочена заборгованість за процентами 19 885,28 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов банку підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно із частиною другою статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] 26.01.2024 уклали Кредитний договір № 240126-004, відповідно до якого відповідачці надано кредит в розмірі 9 210,53 грн. Між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в формі, передбаченій законом. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено кредитний договір Факт надання кредитних коштів за вказаним кредитним договором відповідачем не заперечується та підтверджено платіжною інструкцією та випискою по рахунку за кредитним договором. У свою чергу, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. Отже, надані банком виписка з особового рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 1 Закону «Про споживче кредитування», споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із частиною четвертою статті 16 Закону № 1734-VIII, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 36 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як видно із досліджених доказів, у зв`язку із простроченням відповідачем платежів за кредитним договором, банк скористався своїм правом, передбаченим умовами договору та частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у зв`язку із чим відповідачу було надіслано 20.11.2025 досудову вимогу. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18). Взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] належним чином не виконувала, в обумовлений строк погашення кредитів не здійснювала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 29 096,81 грн, з яких: 9 210,53 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 19 885,28 грн прострочена заборгованість за процентами. Водночас, суду не надано доказів повернення відповідачем отриманих коштів та процентів в повному обсязі. Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2422,40 грн зі сплати судового збору. Крім того, позивач просить відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023, укладений з адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», додаткову угоду №1 до договору від 04.01.2024, довіреність №2 від 01.02.2025, акт приймання-передачі справ на надання правової допомоги від 13.11.2025 та акт №3 приймання-передачі наданої правової допомоги від 12.12.2025 за договором №25-01/2023 від 25.01.2023, відповідно до яких АО «Правовий діалог» надана правнича допомога для Товариства у справі за позовом до [PERSON] на суму 7 000 грн, яка полягала у підготовці та направленні/подачі позовної заяви до суду. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідачкою клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено. Зважаючи на те, що позов задоволено, на підставі частини першої 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 9422,40 грн судових витрат, з яких: 2422,40 грн судовий збір, 7000 грн витрати на правничу допомогу.. На підставі наведеного,

Outcome: approved