Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» у грудні 2025 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.05.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір №466070-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», в результаті чого товариство надало особі фінансовий кредит у сумі 5 000 грн. із зобов`язанням повернути його разом із відсотками за користування у строк до 10.09.2023 року Боржник свої зобов`язання за кредитним Договором №466070-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала. У боржника станом на 01.12.2025 року утворилась заборгованість за Договором №466070-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 14 219,36 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 5 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах 8 912,96 грн.; суми прострочених платежів за комісією 306,40 грн. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Відповідач не повернула своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитом. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 26 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та витребувано докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач подала до суду заяву, за змістом якої позовні вимоги визнала та клопотала про розтермінування боргу. Просила судовий збір з неї не стягувати, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 21.05.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір №466070-КС-001 про надання кредиту, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. строком на 16 тижні - до 10.09.2023 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,00000000% в день (фіксована ставка), знижена процентна ставка 1,15514127% в день (фіксована ставка) сплатою одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 750 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 10 480 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 11956,93 процентів. Пунктом 3.2. Договору встановлено Графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник. Останній платіж в рахунок повернення боргу позичальник мав сплатити 10.09.2023 року, загальний розмір платежів, які мав сплатити позичальник по кредитному договору складав 10 480 грн. Позичальник підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно розрахунку заборгованості за кредитом №466070-КС-001 від 21.05.2023 року, заборгованість [PERSON] станом на 28.11.2025 року складає 14 219,36 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 5 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах 8 912,96 грн. (за період з 21.05.2023 року по 10.09.2023 року); суми прострочених платежів за комісією 306,40 грн. (п.2.5 договору). На виконання вимог ухвали суду, АТ КБ «Приват Банк» подав до суду запитувану інформацію, згідно якої, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , та надано виписку по рахунку, з якої слідує, що 21.05.2023 року на карту відповідача надійшли кошти в розмірі 5 000 грн. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідач [PERSON] належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором №466070-КС-001 від 21.05.2023 року, внаслідок чого заборгованість останньої станом на 01.12.2025 року становить 14 219,36 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 5 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах 8 912,96 грн. (за період з 21.05.2023 року по 10.09.2023 року); суми прострочених платежів за комісією 306,40 грн. (за п.2.5 договору), а отже вимоги в частині заборгованості тіла та процентів по кредиту підлягають до задоволення Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинство. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів, а також пов`язаних з кредитом платежів. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення частково вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов`язанням у розмірі 14 219,36 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 5 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах 8 912,96 грн. (за період з 21.05.2023 року по 10.09.2023 року); суми прострочених платежів за одноразовою комісією 306,40 грн. Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення на дванадцять місяців, слід зазначити наступне Відповідно до ч.5 ст.435 ЦКП України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З огляду на положення ч.1 ст.267 ЦПК України, з урахуванням матеріального становища відповідача та в умовах воєнного стану, суд вважає можливим розстрочити виконання судового рішення на дванадцять місяців. А отже, виконання рішення суду в розмірі 14 219,36 грн. з часу набрання законної сили даного рішення, слід проводити рівними частинами по 1 184,94 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп. Згідно поданого відповідачем посвідчення серія [NUMBER] від 02.12.1977 року відповідач є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, враховуючи те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, а отже звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. компенсується позивачу за рахунок держави.

Outcome: approved