Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

В листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 25 050,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. В обґрунтування позову вказує, що 04.12.1024 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким його позов до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець Київського міського виконавчого округу Жданович В.М. про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволений. Рішення набрало законної сили 04.01.2025 року. Як вбачається із листа приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Жданович В.М. № 15470 від 05.04.2024 , в процесі примусового виконання ВП № 67782288, з позивача були утримані кошти у сумі 33 599,44 грн, які розподілені наступним чином: 25 050,00 грн на користь відповідача та на користь приватного виконавця основну винагороду у розмірі 2 505,00 грн, 230,00 грн витрати виконавчого провадження. 5 814,44 грн перераховані на депозитний рахунок приватного виконавця Жданович В.М. повернуті, як надлишково стягнуті. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 листопада 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення сторін). Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву суду не надавав. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнано виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 23 вересня 2020 року, за реєстрованого в реєстрі за № 16425, таким, що не підлягає виконанню. Листом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. від 05 квітня 2024 року 15470, остання повідомила, що у неї на виконанні перебувало виконавче провадження № 67782288 з примусового виконання виконавчого напису № 16425 виданого 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ « ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в сумі 25 050,00 грн, відповідно до кредитного договору № 066-Z/045883 від 24.06.2011 року, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». В процесі примусового виконання виконавчого провадження № 67782288 з боржника утримано кошти у сумі 33 599,44 гривень. Дані кошти розподілені та перераховані: 25052,00 грн на користь стягувача ТОВ « ФІНПРОМ МАРКЕТ»; 2505,00 грн основна винагорода приватного виконавця; 230,00 грн витрати виконавчого провадження; 5814,44 грн перераховано на рахунок боржника ( а.с.6). Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Враховуючи, що відповідач набув майно, в даному випадку грошові кошти в сумі 25 050,00 грн. на підставі виконавчого напису, вчиненого із порушенням закону, вказані грошові кошти є безпідставно набутим майном та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved