Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності. В обґрунтування позову посилалася на те, що позивач є власником квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить Позивачу на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 18.03.1998, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Крамчаніним С.А. за реєстром №771, зареєстрований Каховським БТІ та записано в реєстрову книгу №8438/36 від 08.04.1998. 07.07.2025 позивач звернулася із заявою про реєстрацію права власності на квартиру до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Ротар Ірини Валеріївни, Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області. 21.07.2025 позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №79995362, яке мотивоване тим, що не надано інформацію про підтвердження реєстрації права власності. Також зазначено, що майно територіально підпорядковано Комунальному підприємству «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, яке тимчасово знаходиться під окупацією рф. Враховуючи вищенаведене, представник позивача просила визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,0 кв.м, житловою площею 11,6 кв.м. Позивач, її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючиналежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності[PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 18.03.1998, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Крамчаніним С.А. за реєстром №771. У Договорі зазначено,що квартира має загальну площу 21,0 кв.м, у тому числі житлової 11,5 кв.м. На звороті зазначеного вище Договору міститься інформація про те, що вказана у цьому документі квартира зареєстрована на праві приватної власностіКаховським БТІ та записано до реєстрової книги за №8438/3608.04.1998. Згідно з технічним паспортом на квартиру, квартира [ADDRESS] , розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 11,6 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 11,6 кв.м, кухні площею 4,3 кв.м, ванної кімнати площею 2,4 кв.м, коридору 2,7 кв.м, квартира обладнана балконом 2,8 кв.м., висота приміщень 2,70 кв.м. Рішенням від 21.07.2025 №79995362 державного реєстратора прав на нерухоме майно Ротар Іриною Валеріївною, Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області, було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності Позивача на квартиру з тих підстав, що Комунальне підприємство «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, яке здійснювало реєстрацію права власності знаходиться на тимчасово окупованій території, що позбавляє реєстратора можливості здійснити запит щодо підтвердження інформації про реєстрацію права власності на зазначену квартиру. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивач була вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за нею права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з березня 1998 року, коли позивач набула право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачами на спірне майно у зв`язку з місцезнаходженням КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» на тимчасово окупованій території, а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власники втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в них документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявний договір купівлі-продажу, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved