Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник заявника звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу Договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 26 серпня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Покровською Л. І. та зареєстрованого в реєстрі за №3-2678. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 26 серпня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Покровською Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за N? 3-2678, [PERSON] належить на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Після нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу право власності [PERSON] на жилий будинок з надвірними будівлями було зареєстроване належним чином. 14 жовтня 1994 року даний Договір Ізюмським районним Бюро технічної інвентаризації було записано в реєстрову книгу N? 2, інвентарна справа N? 193, про що мається відповідний штамп в Договорі купівлі-продажу. З метою реєстрації свого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в листопаді 2025 року [PERSON] звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно. При вивченні правовстановлюючого документу, зокрема, Договору купівлі-продажу від 26.08.1994 року, була виявлена помилка у написанні прізвища заявника на українській мові « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », у зв?язку з чим він не може зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на належний йому жилий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок помилкового написання прізвища [PERSON] в Договорі купівлі-продажу від 26.08.1994 року, заявник позбавлений можливості оформити (зареєструвати) своє право власності та в подальшому повноцінно розпоряджатися майном. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 17.02.2026 по справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань з процесуальних питань суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.08.1994, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Покровською Л. І., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2678, колгосп ім. Суворова Ізюмського району Харківської області продав, а [PERSON] купив жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником записаний [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження та копією паспорта громадянина України, виданого 29.11.2001 Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області, заявник [PERSON] , [INFO] . Заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується інформацією наданою Оскільською сільською радою. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Справи про встановлення юридичних фактів, зокрема факту належності документа, можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17. У справі, що розглядається встановлено, що факт належності правовстановлюючого документа Договору купівлі-продажу, породжує юридичні наслідки, оскільки з його встановленням пов`язане офіційне визнання і підтвердження державою набуття заявником речових прав на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України № 1952-IV. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Суд виходить з вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, за якою доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того, встановлення цього факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки внаслідок встановлення цього факту буде лише підтверджено право заявника як власника щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, які відповідають як критеріям належності, допустимості та достовірності кожен окремо, так і достатності та взаємозв`язку у їх сукупності, судом встановлено і не викликає сумніву той факт, що Договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями від 26 серпня 1994 року, належить [PERSON] як власнику на праві приватної власності, а розбіжності у написанні прізвища у Договорі (« [PERSON] ») і паспорті громадянина України (« [PERSON] ») зумовлені неправильним перекладом прізвища заявника з російської мови на українську мову, враховуючи, що Договір укладений 26.08.1994, тобто до отримання заявником паспорта громадянина України, який видано в листопаді 2001 року. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: Договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від 26 серпня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Покровською Л. І. та зареєстрованого в реєстрі за №3-2678 - заявнику. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved