Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

10 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі по тексту ТОВ «Українські фінансові операції») через свого представника адвоката Дідуха Є.О. в підсистемі «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому представник просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2024 року № 4334225 в загальній сумі 20000 грн. Крім цього, представник просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Також, представник просив, в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути з відповідачки на користь позивача отриману суму інфляційних втрат та 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що 27 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № 4334225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «77103». Згідно умов вищевказаного кредитного договору сума кредиту складала 2000 грн, строк кредиту 360 днів (з 27.01.2024 року по 21.01.2025 року), періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, пільгова процентна ставка (протягом 30 днів) 0,01 % в день, повна процентна ставка 2,5 % в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало останній кредит в сумі 2000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна». Також, представник вказав, що 23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 23/09/2024, за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права вимоги до боржників, в тому числі до відповідачки [PERSON] за кредитним договором від 27 січня 2024 року № 4334225, про що останню було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором шляхом направлення відповідного текстового SMS-повідомлення. При цьому, заборгованість відповідачки по кредитному договору перед позивачем станом на день укладення договору факторингу від 23 вересня 2024 року № 23/09/2024 становила 15050 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 12050 грн проценти за користування кредитом та 1000 грн заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам. Крім того, представник вказав, що позивачем також нараховано проценти за 119 календарних дні за період з 23 вересня 2024 року по 21 січня 2025 року в межах строку кредитного договору в сумі 5950 грн, виходячи з обрахунку: 2000 грн ? 2,5 % = 50 грн ? 119 календарних днів. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, представник в прохальній частині позовної заяви просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором (без заборгованості по нарахованим штрафам/неустойкам в сумі 1000 грн) в загальній сумі 20000 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 12050 грн проценти за користування кредитом та 5950 грн проценти за 119 календарних дні користування кредитом, а також понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2025 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2026 року витребувано докази в АТ КБ «Приватбанк». Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, до позовної заяви надав клопотання, в якому просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ) повідомлялася належним чином, про що свідчить зворотнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки), при цьому, до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності (вх. № 934/26 від 16 березня 2026 року). Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4334225, який підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «77103, 27.01.2024 12:53:45, [PERSON] » (а.с. 21-31). Згідно умов вищевказаного кредитного договору сума кредиту складала 2000 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, знижена процентна ставка (до 25 лютого 2024 року) 0,01 % в день, повна процентна ставка 2,5 % в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало останній кредит в сумі 2000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку № [NUMBER] (повний номер платіжної картки [NUMBER] ), емітовану банком АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна» від 03 жовтня 2024 року № 20241003-622, а також витребуваною судом інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 26 лютого 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260224/72636-БТ (а.с. 116, 143-144). 23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 23/09/2024, за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права вимоги до боржників, в тому числі до відповідачки [PERSON] за кредитним договором від 27 січня 2024 року № 4334225 (а.с. 80-88). Відповідачка [PERSON] зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 січня 2024 року № 4334225 не виконала, внаслідок чого станом на день укладення договору факторингу від 23 вересня 2024 року № 23/09/2024 за нею утворилась заборгованість в розмірі 15050 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 12050 грн проценти за користування кредитом та 1000 грн заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 50-54). Крім того, позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» також нараховано проценти за 119 календарних дні за період з 23 вересня 2024 року по 21 січня 2025 року в межах строку кредитного договору в сумі 5950 грн, виходячи з обрахунку: 2000 грн ? 2,5 % = 50 грн ? 119 календарних днів, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 48-49). За таких обставин з відповідачки на користь позивача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27 січня 2024 року № 4334225 підлягає стягненню заборгованість в межах позовних вимог (без нарахованої неустойки в сумі 1000 грн) в розмірі 20000 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту), 12050 грн проценти за користування кредитом до 23 вересня 2024 року включно та 5950 грн проценти за користування кредитом протягом 119 календарних днів за період з 24 вересня 2024 року по 21 січня 2025 року. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватися з урахуванням обставин конкретної справи. Так, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 27 січня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат та 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати та 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплата яких належним чином підтверджується платіжною інструкцією від 05 грудня 2025 року № 12754 (а.с. 1). Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн, що підтверджуються письмовими доказами, а саме: договором від 01 серпня 2024 року № 01/08-2024-А про надання юридичних послуг, укладеного з адвокатом Дідухом Є.О., довіреністю від 01 серпня 2024 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10, заявкою на виконання доручення № 4334225 до договору від 01 серпня 2024 року № 01/08-2024-А про надання юридичних послуг, детальним описом робіт (наданих послуг) від 25 листопада 2025 року № 4334225, актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25 листопада 2025 року № 4334225 (а.с. 33-36, 105106, 112, 114). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції», у відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути кошти на відшкодування його витрат з надання правничої допомоги, розмір яких суд визначає пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 10000 грн.

Outcome: partial