Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 29.07.2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1159. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 29 липня 2000 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу подружжя має двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя між нею та відповідачем не склалось через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Між ними втрачено почуття любові один до одного, фізичні та духовні зв`язки. З квітня 2025 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя та примирення є неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, відтак просить позов задовольнити та розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, розгляд справи просить здійснювати без його участі. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2000, [PERSON] та [PERSON] 29 липня 2000 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що складено відповідний актовий запис за №1159. У зв`язку із державною реєстрацією шлюбу, дружині (позивачу) присвоєно прізвище « [PERSON] ». В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.2017. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, разом не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. Враховуючи наведене, між ними виник спір, який, враховуючи наявність неповнолітнього сина, сторони в позасудовому порядку вирішити не мають можливості. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та розірвати шлюб. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, приходить до переконання, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 665,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 665,60 грн. стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved