Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

В січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит - Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2311146 від 24.04.2020 року в розмірі 39360,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №2311146, згідно з умовами якого остання отримала кредит у сумі 12000,00 грн., строком на 30 днів, який на підставі платіжного доручення було перераховано на її картковий рахунок, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним у термін, встановлений договором. ТОВ «Авентус Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач належним чином умови кредитного договору не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 39360,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12000,00 грн. та заборгованість за відсотками 27360,00 грн. 26.02.2021 року, згідно умов договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, ТОВ «Авентус Україна» було відступлено право вимоги за договором №2311146 від 24.04.2020 року на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал», а відповідно ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуто права вимоги до відповідача. Таким чином, позивач набув права вимоги до відповідача на загальну суму 39360,00 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідачу було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості вих. №20533491 від 12.01.2026 року. Невиконання відповідачем взятих зобов`язань у відповідності до договору про надання споживчого кредиту №2311146 від 24.04.2020 року змусило позивача звернутись з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача за вказаним договором в розмірі 39360,00 грн., витрат зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. 04.02.2026 року представником відповідача направлено до суду відзив на позовну заяву, яким він просить частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 11772,00 грн. заборгованості за кредитом; 796,32 грн. судового збору; 598,20 грн. витрат на правничу допомогу. В решті вимог позивача просить відмовити. Вказаний розмір заборгованості представником відповідача розраховано в межах строку кредитного договору, що становить 30 днів. Матеріали справи не містять доказів, що позичальник укладала додаткові угоди для пролонгації дії договору, тому такі нарахування є незаконними і не підлягають задоволенню. Зазначає, що відповідачем 25.05.2020 року була проведена часткова оплата в розмірі 5016,00 грн., яка, як зауважує представник відповідача, не може бути розцінена як пролонгація строку кредиту згідно розділу 4 кредитного договору. Товариство не вчинило жодних дій щодо акцепту оферти, отже пролонгація не відбулася, адже відповідно до пунктів 4.1.4.4. Договору пролонгація це право а не обов`язок, вона наступає не автоматично після оплати процентів, а тільки у разі схвалення Товариством. Також, просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу. 13.02.2026 року представником позивача направлено до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких позивач вважає аргументи у відзиві на позовну заяву відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Вважає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 25.05.2020 року. Відповідно, [PERSON] продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає розділу 4 договору. З 26.05.2020 року кредитодавцем було продовжено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 228,00 грн., оскільки згідно п.3.1. кредитного договору, Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відтак, жодних нарахувань після 23.09.2020 року Товариством здійснено не було. Отже, нарахування відсотків за кредитним договором №2311146 від 24.04.2020 року здійснювались в межах строку встановленого умовами Договору. Відтак, Позичальниця не виконала взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором (ТОВ «Авентус Україна»), ні перед новим кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимушене було звернутись із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням Позичальницею зобов`язання за кредитним договором. Щодо витрат на правову допомогу позивача вважає, що ці витрати мають бути враховані як частина витрат, понесених Позивачем у зв`язку з розглядом справи, та підлягають відшкодуванню в повному розмірі. Тоді як зазначені Представником Відповідача судові витрати в розмірі 5 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат та критерію розумної необхідності таких витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду позовній заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неприбуття суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №2311146 про надання споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 10 Договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Пунктом 1.3. Договору визначено, що сума кредиту складає 12000,00 грн. Строк кредиту 30 днів (п. 1.4.). Тип процентної ставки фіксована (п. 1.5.). Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день (п. 1.5.2.). Знижена процентна ставка 1,33% в день (п. 1.5.1.). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.6.). Відповідно до п. 1.7. Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 486,78% річних (п.1.7.1.); за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 695,40% річних (п.1.7.2.). Відповідно до п.1.8. Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 16788,00 грн.(п.1.8.1.); за стандартною ставкою 18840,00 грн. (п.1.8.2.). Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до п. 2.4. Договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору. Договір про надання споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту, підписані електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором М505368, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Відповідач 24.04.2020 року отримала кредитні кошти у сумі 12000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» №6516-ВП від 16.12.2025 року, а також письмовими доказами, які витребувані судом у АТ КБ «ПриватБанк», згідно яких на ім`я [PERSON] в даному банку емітовано карту [NUMBER] , на яку 24.04.2020 року здійснено переказ коштів в розмірі 12000,00 грн. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та надала відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак позичальник свої зобов`язання з договором не виконала та не повернула, отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в неї перед кредитором виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно наданого ТОВ «Авентус Україна» розрахунку заборгованості за кредитним договором №2311146 від 24.04.2020 року, розмір простроченої заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 39360,00 грн., з яких: основна сума заборгованості за тілом кредиту 12000,00 грн. та заборгованість за відсотками 27360,00 грн. 26.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна». Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до цього Договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до Боржників, в тому числі до [PERSON] за договором №2311146 від 24.04.2020 року в сумі 39360,00 грн. 12.01.2026 року позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідачу було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості вих. №20533491 від 12.01.2026 року.Проте, відомості щодо погашення в добровільному порядку вказаної суми заборгованості матеріали справи не містять. Згідно із ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 513 цього Кодексу, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у ст.ст. 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами договору про надання споживчого кредиту №2311146 від 24.04.2020 сторони встановили строк кредитування 30 днів. Водночас, умовами пункту 4.1 Договору №2311146 про надання споживчого кредиту від 24.04.2020 року визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів визначену в пункті 1.4 Договору, якщо між Сторонами буде досягнуто домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. 4.5. Договору. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору (п. 4.2. Кредитного договору). Позивач у додаткових поясненнях акцентує увагу на процедурі пролонгації, зокрема на визначений пунктом 4.3. Кредитного договору, а саме: «4.3. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем». Необхідно зазначити, що п. 4.3. Кредитного договору не містить положень щодо обов`язку Споживача повідомляти Товариство про відсутність наміру (небажання) продовжувати строк кредитування у разі здійснення ним платежу у розмірі процентів. Отже, відсутність такого застереження у тексті пункту 4.3. Кредитного договору свідчить про недопустиме одностороннє розширення змісту пункту 4.3. Договору, яке покладає на Споживача додатковий, не передбачений Кредитним договором, обов`язок (зобов`язання щодо повідомлення про відмову). Окрім того, суд критично оцінює доводи позивача щодо пролонгації кредитного договору, оскільки згідно з положеннями пункту 4.4. Кредитного договору, дії Споживача, зазначені в п. 4.3. Договору, кваліфікуються виключно як пропозиція (оферта) про продовження строку, а не як безпосередній факт його пролонгації. Настання правових наслідків у вигляді продовження строку є правом, але не обов`язком Товариства (Позивача), і залежить від його волевиявлення на акцептування даної оферти. Договором чітко визначено форму акцепту: направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі. Таким чином, позивачем для доведення факту пролонгації кредитного договору не надано суду належних та допустимих доказів вчинення Товариством конкретних акцептуючих дій, передбачених пунктом 4.4. Кредитного договору. Тому, заборгованість за кредитним договором суд визначає, виходячи з 30-денного строку кредитування, а саме в розмірі 11772 грн. (12000 заборгованість за тілом кредиту + (12000х1,33%х30 заборгованість за процентами), з урахуванням сплати відповідачем 5016,00 грн., що слідує із розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна». ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором у зобов`язанні з відповідачем за договором споживчого кредиту №2311146 від 24.04.2020 року, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] . У зв`язку з порушенням зобов`язання внаслідок неповернення кредиту відповідачем, позов слід задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором споживчого кредиту в у розмірі 11772,00 грн. У задоволенні решти позову суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За нормами ч. 8 ст. 141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №910/12876/19 від 07.07.2021. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем підтверджені належними доказами, а саме: договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року; актом №396 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 12.01.2026 року; детальним описом наданих послуг до вказаного акту від 12.01.2026 року. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем підтверджені наступними доказами: договором про надання юридичних послуг №1-10/06/25 від 10.06.2025 року; актом приймання передачі наданих послуг №3 до вказаного договору від 25.01.2026 року; платіжною інструкцією №8033247325 від 25.01.2026 року. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становить 29,91% (11772:39360х100) від розміру задоволених судом позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 796,32 грн. (2662,40х29,21%) та витрати на професійну правничу допомогу 2392,80 грн. (8000х29,21%). Пропорційно до відхиленої частини позову (70,09%) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3539,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню 3189,12 грн. (796,32+2392,80) судових витрат, а з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3539,50 грн., то, враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 350,38 грн. (3539,50 3189,12), а також звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Outcome: partial