Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення батьківства, посилаючись на те, що відповідно до його свідоцтва про народження він народився [INFO] у м.Павлограді Дніпропетровської області, його матір`ю у свідоцтві про народження записана третя особа за позовом [PERSON] , а у графі «батько» записаний [PERSON] . Позивач був усиновлений [PERSON] у відповідності до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2000 року у справі №2-2019/2000, яким було задоволено заяву [PERSON] , усиновлено нею позивача [PERSON] , [INFO] , присвоєно усиновленій дитині прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по-батькові « [PERSON] », дату народження вважати [INFO] , місцем народження - м.Павлоград Дніпропетровської області. Також цим судовим рішенням батьком позивача за вказівкою матері записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , [INFO] , Відділу реєстрації актів цивільного стану надано вказівку внести відповідні зміни в актовий запис про народження №952 від 07 грудня 1999 року по відділу РАЦС Павлоградського міського відділу на [PERSON] . Позивач після народження був усиновлений [PERSON] відповідно до зазначеного вище судового рішення, було змінено його дані та він став проживати з матір`ю та відповідачем у належному [PERSON] жилому будинку [ADDRESS] . У дорослому віці матір [PERSON] повідомила позивача, що саме відповідач є його батьком, а матір`ю є інша жінка, з якою [PERSON] мав зв`язок та близькі відносини. Отже відповідач за повідомленням [PERSON] є біологічним батьком позивача. З моменту усиновлення в 2000 році позивач став проживати у родині [PERSON] та [PERSON] , будучі усиновленим у дуже ранньому віці, знав цих осіб як матір і батька, на протязі всього свого життя позивач впевнений, що вони і є його батьками, інших батьків він не знає. Тобто з моменту народження і до повноліття позивач проживав у родині відповідача, вважав його своїм батьком, він займався вихованням та забезпеченням матеріальних потреб позивача, як свого сина. Місцем постійного проживання сторін у справі є належний відповідачу на праві власності жилий будинок [ADDRESS] , де позивач зареєстрований та проживав до свого повноліття, іншого місця проживання в позивача ніколи не було. 03 травня 2018 року [PERSON] та [PERSON] офіційно уклали шлюб, про що Павлоградським міським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було вчинено запис №151. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, визнав позовні вимоги повністю, визнав обставини, викладені у позовній заяві та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Cуд, зважаючи на доводи позовної заяви, підтримані представником позивача, враховуючи позицію відповідача про визнання позовних вимог та обставин, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви третьої особи про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог, вивчивши всі письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено наступне: [PERSON] народився [INFO] у м.Павлограді Дніпропетровської області, матір`ю в його свідоцтві про народження записана [PERSON] , в графі «батько» зі слів матері зазначений [PERSON] . Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2000 року у справі №2-2019/2000 було задоволено заяву [PERSON] , усиновлено нею [PERSON] , [INFO] , усиновленому присвоєно прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] », по-батькові « [PERSON] », дату народження вказано [INFO] , місцем народження - м.Павлоград Дніпропетровської області, батьком усиновленого за вказівкою матері записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , Відділу реєстрації актів цивільного стану надано вказівку внести зміни в актовий запис про народження №952 від 07 грудня 1999 року по відділу РАЦС Павлоградського міського відділу на [PERSON] . У відповідності до копії паспортів та довідки про склад сім`ї місцем постійної реєстрації [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є жилий будинок [ADDRESS] . У відповідності до акту з місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживають однією родиною, як син, матір та батько у жилому будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування жилого будинку та земельної ділянки [PERSON] є власником жилого будинку та земельної ділянки [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб 03 травня 2018 року. Суд приходить до висновку про те, що спірні правовідносини, враховуючи момент народження позивача [PERSON] 28 січня 2000 року регулюються нормами КпШС України. Так, за правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До такого висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 лютого 2015 року, ухваливши постанову у справі № 6-20цс15, предметом якої був спір про визнання батьківства та стягнення аліментів. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Отже, правовою підставою даного позову є саме норма ст.53 КпШС України, предметом доказування є наявність обставин, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Наданими суду доказами та позиціями всіх учасників справи достовірно підтверджено визнання [PERSON] свого батьківства відносно позивача, сторони з моменту усиновлення жили разом, вели спільне господарство, взаємно визнавали один одного батьком та сином на протязі з моменту винесення рішення судом про усиновлення позивача. Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи характер спірних правовідносин та відсутність у представника позивач клопотання про відшкодування судових витрат їх необхідно віднести на сторону позивача [PERSON] .

Outcome: approved