Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26487,88грн., сплаченого судового збору в сумі 2422,40грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.11.2024р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №5082925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за даним кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 1500грн., строком на 360 днів: з 02.11.2024 року по 28.10.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. 03.11.2024 року між відповідачем та ТзОВ «Лінеура Україна» було укладено додатковий договір до Договору №5082925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.11.2024 року. ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за даним додатковим договором виконало та надало йому кредит в сумі 4500грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 31.07.2025р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу №31/07/2025, згідно з умовами якого ТзОВ «Лінеура Україна» відступило ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» права грошової вимоги за кредитним договором. Враховуючи, що до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 31.07.2025 року №31/07/2025 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №5082925 від 02.11.2024 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 21147,88грн., яка складається з: 5999,98грн.- заборгованість за тілом кредиту; 12597,9грн.- заборгованості за процентами; 2550грн.- штрафні санкції. Станом на час укладення договору факторингу, строк дії договору №5082925 від 02.11.2024 року не закінчився, відповідача повідомлено про відступлення права вимоги за договором. В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивачем здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 5340грн.(5999,98грн.* 1% =60грн.* 89 календарних днів.) Внаслідок не виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань, виникла заборгованість в загальній сумі 26487,88грн., з яких: 5999,98грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 12597,9грн. сума нарахованих процентів первісним кредитором; 5340грн. нараховані проценти позивачем за 89 календарних днів; 2550грн. штрафні санкції. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заявлену суму заборгованості, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзиву на позов суду не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку Судом встановлено, що 02.11.2024р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №5082925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 1500грн., строком на 360 днів: з 02.11.2024 року по 28.10.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. 03.11.2024 року між відповідачем та ТзОВ «Лінеура Україна» було укладено додатковий договір до Договору №5082925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.11.2024 року. ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за даним додатковим договором виконало та надало йому кредит в сумі 4500грн. ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 6000рн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 31.07.2025р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено Договір факторингу №31/07/2025, згідно з умовами якого ТзОВ «Лінеура Україна» відступило ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» права грошової вимоги за кредитним договором. Враховуючи, що до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 31.07.2025 року №31/07/2025 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №5082925 від 02.11.2024 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 21147,88грн., яка складається з: 5999,98грн.- заборгованість за тілом кредиту; 12597,9грн.- заборгованості за процентами; 2550грн.- штрафні санкції. Станом на час укладення договору факторингу, строк дії договору №5082925 від 02.11.2024 року не закінчився, відповідача повідомлено про відступлення права вимоги за договором. В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивачем здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 5340грн. Внаслідок не виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань, виникла заборгованість в загальній сумі 26487,88грн., з яких: 5999,98грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 12597,9грн. сума нарахованих процентів первісним кредитором; 5340грн. нараховані проценти позивачем за 89 календарних днів; 2550грн. штрафні санкції. Таким чином встановлено, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим утворилася вище вказана заборгованість. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080,1084ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог взагалі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 26487,88грн. Також, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422,40грн. Крім цього, згідно статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав Договір про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10.12.2025р., акт №14058 наданих послуг від 10.12.2024р., згідно яких розмір витрат на правничу допомогу становить 10000грн. Таким чином, відповідно до ст. 137 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, складності справи, співмірності часу розгляду справи та участі адвоката у її розгляді, зокрема розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000грн.

Outcome: partial