Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що сторони перебувають у шлюбі з 08.09.2011 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб існує формально, тому в листопаді 2025 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Виховання, догляд та утримання спільної дитини сторін займається позивач, яка наразі немає постійного місця роботи та має лише часткову зайнятість. Коштів, які перераховував [PERSON] на утримання дитини за період з 03.02.2025 року по 03.12.2025 року в розмірі 50210,00 грн. вкрай не вистачає. Зокрема, фактичні щомісячні витрати на утримання дитини значно перевищують зазначені суми. Орієнтовні щомісячні базові та необхідні витрати на дитину становлять: харчування близько 15000,00 грн.: дошкільний та позашкільний розвиток (гуртки, додаткові заняття, репетиторство) близько 8000,00 грн.: одяг, взуття, сезонні речі близько 7000,00 грн. у середньому на місяць. Таким чином, у сукупності фактичні витрати на дитину становлять 30000,00 грн., які є мінімально необхідними для забезпечеенння належних умов життя, розвитку та виховання дитини. При цьому, до розрахунку не включено додаткові витрати на відпочинок, оздоровлення, лікування, організація канікул та інші непередбачувані потреби дитини. Невиконання відповідачем у добровільному порядку свого обов`язку щодо утримання дитини змусило [PERSON] звернутись з цим позовом до суду та просила стягнути з [PERSON] на її користь для утримання малолітньої доньки у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 12.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви. Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він не визнає пред`явлені позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення. Вважає, що цей позов не може бути задоволений судом, оскільки приписами ч. 5 ст. 183 СК України регламентовано достатній та безспірний розмір, необхідний для нормального розвитку та утримання дитини. Тому позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 від всіх видів доходу суперечить приписам ст. 183 СК України, так як нормами зазначеної статті передбачено саме 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину. Визначений розмір аліментів відповідає принципу розумності та справедливості та не буде носити для нього надмірний тягар. Щодо твердження позивача, що у сукупності фактичні витрати на утримання дитини становлять орієнтовно 30000,00 грн. щомісяця, то [PERSON] не було надано жодного доказу на підтвердження заявленого розміру витрат. Також позивач вказала період перерахунку коштів коли вони ще проживали спільно та він здійснював оплату комунальних послуг, забезпечував всім необхідним особисто. Крім того, [PERSON] самостійно оплачував секцію тхеквон-до дочки. При цьому, відповідач зазначив, що під час переїзду на нове місце проживання, позивачем було забрано практично всю побутову техніку, меблі. Щодо твердження позивача, що відповідач проживає у квартирі батьків, використовує їх автомобіль, що вказує на його належний матеріальний та фінансовий стан, відповідач зазначив, що позивач також проживає у трикімнатній квартирі батьків, удвох із донькою, орендну плату за житло не сплачує та на постійній основі користується автомобілем батька. Відповідач викладає йогу, надає юридичні консультації без офіційного працевлаштування, а відтак отримує дохід. [PERSON] здійснює лікування батьків, оскільки є єдиним сином. На підставі викладеного просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Позивач своїм правом на надання суду відповіді на відзив не скористалася. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішеням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2025 року у справі №127/38656/24, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.09.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), про що зроблено актовий запис №2299 (а.с. 24-25). В період шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 14). З акту №01/26 складеного 08.01.2026 року ОСББ «Келецька-128» вбачається, що дочка проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем (а.с. 23). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З метою встановлення матеріального стану платника аліментів, за клопотанням позивача, судом було витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області відомості про джерела/суми нарахованого доходу з Державного реєстру за 2025 рік [PERSON] . Так, з отриманих судом 13.03.2026 року відомостей вбачається, що останній є працевлаштованим та отримує стабільний дохід в середньому 40000,00 грн. (а.с. 54). Щодо посилання відповідача про утримання ним своїх батьків, то допомога батькам-пенсіонерам не є підставою для несплати аліментів, оскільки батьки забезпечені соціальними виплатами. Крім того, розмір пенсій батьків, відповідачем не підтверджений. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем не надано суду доказів щодо необхідності стягнення аліментів у підвищеному розмірі - 1/3 частини від доходу боржника. Разом з тим, суд звертає увагу, що батьки є рівними у своїх обов`язках щодо утримання дитини, тому витрати мають бути рівними. При цьому, позивач наразі не працевлаштована (а.с. 32), тому суд критично ставиться до твердження, що утримання дитини покладено лише на неї. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial