Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача зазаначає, що 25.01.2021 Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-Договір № TDB.2021.0011.1538 про приєднання клієнтки банку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів «todobank» з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта, на сайті АТ «МЕГАБАНК» (www.megabank.ua), в мережі Інтернет (www.todobank.com), та індивідуальної частини, якою є вказана Заява - Договір. Відповідачка беззастережно підтвердила, зокрема: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиція АТ «МЕГАБАНК» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів «todobank», що розміщений у Місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК» (www.megabank.ua), в мережі Інтернет (www.todobank.com), згоду з умовами Договору, а також положення усіх Додатків до нього; укладання з Банком шляхом приєднання до Договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у Місці інформування Клієнта, на сайті АТ «МЕГАБАНК»: (www.megabank.ua), у мережі Інтернет (www.todobank.com) та індивідуальної частини договору, а саме Заяви Договору, підписанням якої відповідачка приєднується до Договору в цілому. Сторони погодили і [PERSON] своїм підписом підтвердила, що ця Заява - Договір, Договір з Додатками у сукупності складають єдиний Договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті так i в інших частинах Договору (пп. 1 п. 7 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). Також [PERSON] своїм підписом підтвердила, що з усіма умовами Договору ознайомлена і згідна (пп. 3 п. 7 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). Відповідно до п. 2 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, Банк на підставі отриманої від Клієнта заяви, відкрив [PERSON] поточний рахунок у гривнях, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та Поточні рахунки у доларах США та у Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. На Поточний рахунок у гривнях Банк надав відповідачці кредит, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії, що встановлений у п.4. розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору. У подальшому Банк свої зобов`язання перед [PERSON] за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії на Поточний рахунок Клієнта у гривнях і надавши відповідачці можливість користуватись кредитними коштами у межах Доступного ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Відповідачка здійснювала користування грошовими коштами Доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з рахунку. Однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією Відповідачка не виконала. Згідно виписок по рахунку Позичальника станом на 03.09.2024 року у [PERSON] сформувалась заборгованість перед Банком, що складається з:заборгованість за кредитом (в тому числі просторочена) - 10375,35 грн., заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі просторочена) - 23004,80 грн., загальна сума заборгованості складає 33380,15 грн. Після укладення угод щодо відступлення прав вимоги правонаступниками у кредитних правовідносинах (новими кредиторами) послідовно стали спочатку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а згодом ТОВ «ФК ЄВРОФІНАНС». Тож на теперішній час саме позивачу належить право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з цим, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість у розмірі 33380,15 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді від 26.11.2025 відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Для участі в судовому засіданні представник позивача не прибув, в матеріалах справи міститься клопотання, в якому представник просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] для участі в судовому засіданні не прибула, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, про дату та час розгляду справи повідомлена, шляхом направлення судових повісток. Також відповідачка викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ураховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачка не прибула до суду, про наявність поважних причин для цього суд не повідомила, відзиву на позов не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Тож суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст. 76, 81 ЦПК України, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, 25.01.2021 Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-Договір № TDB.2021.0011.1538 про приєднання клієнтки банку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів «todobank» з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта, на сайті АТ «МЕГАБАНК» (www.megabank.ua), в мережі інтернет (www.todobank.com), та індивідуальної частини, якою є вказана Заява - Договір. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. До кредитного договору банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «МЕГАБАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Як установлено судом, 03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» є фінансовою установою та має діючу ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання послуг з факторингу, від 14.03.2024. Таким чином, Новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до Боржників за Основними договорами, серед яких і право вимоги до Відповідача боржника за Кредитним договором № TDB.2021.0011.1538 від 25.01.2021. Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Первісний кредитор) 27.12.2024 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор) Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є фінансовою установою та має чинну ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема, з надання послуг з факторингу, надання коштів та банківських металів у кредит, від 14.03.2024. Отже, ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є правонаступником АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (новим кредитором) за кредитним договором від 25.01.2021, за котрим у [PERSON] існують зобов`язання щодо повернення позичених коштів. Зі змісту доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ»вбачається, що станом на 03.09.2024 загальна заборгованість [PERSON] становить 33380,15 гривень. Здійснений позивачем розрахунок заборгованості та визначений розмір заборгованості відповідачкою не заперечувався та не був спростований. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо позовних вимог на адресу суду від відповідачки не надійшов. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 цього Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються ЦК щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як убачається із матеріалів справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачці кредит. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідачка порушила графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку Банку не були повернені, а ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ»є правонаступником (новим кредитором) у співрних правовідносинах, зважаючи на вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржницею обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав кредитора, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 33380,15 грн. заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, оскільки рішенням суду позов ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ»задоволено повністю, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Крім того, сторона позивача заявила про наявність судових витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, в розмірі 11200,00 грн., наддала документи, що підтверджують такі витрати. Водночас положення ч.4 ст. 137 ЦПК України визначають, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч.4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). Така позиція кореспондується з підходом до вирішення питань щодо компенсації витрат стороні процесу, висловленим у п.154 рішення Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), заява № 58442/00 («Відшкодовуються лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму»). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.06.2018 року у справі № 904/8478/16). З урахуванням наведеного, суд бере до уваги складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, ціну позову, зважає на те, що матеріали справи не містять великої кількості документів, необхідних для дослідження, ці матеріали фактично перебували у розпорядженні сторони позивача, збирання матеріалів не вимагало від адвоката значних витрат часу, у цивільних спорах такого характеру судова практика є досить сталою, необхідності вивчення значної кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, адвокат не брав безпосередньої участі у судових засіданнях, не складав додаткових процесуальних документів у справі (заяв, клопотань тощо), справу суд розглядав за правилами спрощеного позовного провадження. Суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідачки на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. Тому суд дійшов висновку про необхідність компенсувати з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5000,00 грн..

Outcome: approved