Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

В жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Товариство) звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 18.04.2024-100003060 від 18.04.2024 (далі Договір). В обґрунтування вимог вказано, що 18.04.2024 Товариство та відповідачка уклали Договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 12000, 00 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальниці. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору відповідачка пройшла ідентифікацію в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця. Відповідач [PERSON] за умовами договору отримала кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувалась його повернути та сплатити проценти за користування кредитом та комісію, пов`язану з наданням кредиту, на умовах визначених договором. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачці кредит у передбаченому договором розмірі. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 33600, 00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000,00 грн, по відсотках в розмірі 16800,00 грн, комісії за надання в розмірі 1800,00 грн., неустойки в розмірі 3000,00 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства. У поданій заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає, що не визнає заявлену позивачем суму заборгованості. Також відповідачка вважає нарахування процентів та комісій не співмірним, надмірним та таким, що порушують баланс прав і обов`язків сторін, з урахуванням фактичної суми отриманих коштів, строку кредитування. Крім того, відповідач посилалася на своє матеріальне становище, оскільки спірні правовідносини виникли та виконувалися в період дії воєнного стану в Україні, що суттєво вплинуло на її фінансовий стан, можливість отримання доходу та належного виконання грошових зобов`язань. 07.10.2025 позивач звернувся до Доманівського районного суду Миколаївської області. Ухвалою суду від 09.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 18.12.2025 позов задоволено частково. Ухвалою суду від 13.01.2026 року заяву про перегляд заочного рішення суду залишено без руху. 22.01.2026 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про усунення недоліків. Ухвалою суду від 26.01.2026 року заяву про перегляд заочного рішення суду прийнято та призначено судове засідання. Ухвалою від 09.02.2026 року заочне рішення суду від 18.12.2025 скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.02.2026 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву разом з додатками, у якому відповідач не погодилася із розміром заявленої заборгованості, оскільки проценти, комісії та інші платежі є неспівмірними та надмірними, також не визнає нараховану неустойку, посилаючись на те, що у період дії воєнного стану не підлягають стягненню штрафні санкції. Зазначає, що має незадовільний матеріальний стан, вимушено припинила підприємницьку діяльність. Крім того, просить у разі ухвалення рішення про стягнення заборгованості- встановити розстрочку терміном на 12 місяців рівними частинами. 24.02.2026 представник позивача направив відповідь на відзив у якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначає, що денна процентна ставка є законною, жодних нарахувань поза межами строку кредитування не здійснювалось, тому загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування. Крім того, зауважує, що комісія пов`язана з наданням кредиту була узгоджена з відповідачем та передбачена умовами договору. Щодо нарахування неустойки, представник позивача, стверджує, що таке нарахування є законним. 24.02.2026 відповідач надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив відповідно до якого вважає доводи позивача, викладені у відповіді на відзив необгрунтованими та такими, що не спростовують позицію відповідача. Відповідач підтримує свою правову позицію викладену у відзиві. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розгляд справи провести без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у відзиві просила розгляд справи провести без її участі. Відповідно до ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №18.04.2024-100003060 (далі Договір), шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах строковості, платності і поворотності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 12000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 18.04.2024, на строк, вказаний в заявці. Відповідно до умов Договору заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою Позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору № 18.04.2024-100003060 від 18.04.2024 року Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту - 18/04/2024; Сума Кредиту: 12000 грн. 00 коп. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 04.09.2024. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 15% від суми Кредиту та дорівнює 1800 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка: 120 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п.1.14 розділу 1 «Загальні положення» пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), встановлено, що підписання споживачем даної пропозиції (оферти) передбачає надання його згоди на зазначені умови надання споживчого кредиту. Згідно п. 2.2. Пропозиції електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: 2.2.1. дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на веб-сайті Кредитодавця, 2.2.2. заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем, 2.2.3. відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Розділом 3 Договору передбачені наступні умови: 3.3.1. Дата надання/видачі кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.2. Сума Кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти 3.3.3. Тип кредиту: кредитна лінія; 3.3.4. Строк, на який надається Кредит: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.5. Дата повернення (виплати) кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.6. Проценти за користування Кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.7. Графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно п. 4.1 Пропозиції кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11хх-хххх-3343. Згідно п. 4.3 Пропозиції днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. Пропозиції позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Е815) у заявці від 18.04.2024 року приєднався до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), визнав та погодився на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. З огляду на вказане, в даному випадку сторонами погоджено умови кредитування, зокрема сума кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків, строк повернення кредитних коштів. Як встановлено судом, свій обов`язок згідно кредитного договору №18.04.2024-100003060 від 18 квітня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» виконало у повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 12000, 00 грн за реквізитами платіжної картки відповідача, які були зазначені в заявці, що підтверджується квитанцією ID операції: 2451606406, відповідно до якої 18.04.2024 року о 17:45 було перераховано кошти у сумі 12 000, 00 грн., номер платіжного інструменту 444111*43, призначення платіжної операції: видача за договором №18.04.2024-100003060. Договір від 18 квітня 2024 року №18.04.2024-100003060, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 18.04.2024 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Підписання Договору свідчить про те, що [PERSON] усі умови цілком зрозуміла та своїм підписом підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Так, з довідки-розрахунку про стан заборгованості за Договором від 18.04.2024 року №18.04.2024-100003060 вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на дату подання позову, становить 33600 грн., що складається з: Тіла кредиту - 12000 грн.; Процентів - 16800 грн.; Комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 1 800,00 грн.; Неустойки 3 000,00 грн. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для цього виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо твердження відповідача про неспівмірність процентів та комісії із тілом кредиту. Суд зауважує, що згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Підписавши Договір, відповідач погодилася із запропонованою відсотковою ставкою (1% в день) та зобов`язалася її сплачувати. Вказана процентна ставка не суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що розрахунок заборгованості, здійснений виходячи з фіксованої ставки 1% в день, є правомірним та відповідає умовам Договору. Чинне законодавство не зобов`язує небанківські фінансові установи встановлювати відсоткові ставки на рівні облікової ставки НБУ або на рівні ставок класичних банківських кредитів. Також, законом України Про споживче кредитування, передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Розділ IV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Слід звернути увагу, що закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набув чинності 24.12.2023, враховуючи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка передбачена договором є законною, тому твердження відповідача є безпідставними та не доведеними відповідачем. Надаючи правову оцінку включенню комісії, пов`язаної з наданням кредиту, до розрахунку заборгованості, суд зазначає, що пунктом 8 відповіді позичальника передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1800, 00 грн. Нараховується кредитором та обліковується у день видачі кредиту. З огляду на те, що ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. У договорі зазначено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Крім того, за відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що відповідно до п. 13 договору неустойка: 120 грн., 00 коп, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 24.02.2022 Указом ПрезидентаУкраїни №64/2022«Про введеннявоєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України«Проправовий режимвоєнногостану» введено в Україні воєнний стан із 05.30 год 24.02.2022. Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалась і він триває до цього часу. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню. Таким чином відсутні підстави для стягнення з відповідачки 3000,00 грн неустойки, оскільки ця сума нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану. Суд не погоджується з твердженням позивача, про те що неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню та, що наразі в законодавстві присутня ієрархічна колізія, яка вирішується за допомогою правила «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali), оскільки відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про правотворчу діяльність» № 3354-ІХ від 24.08.2023 p., який набув чинності 20.09.2023 p., законодавство України структурується від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили (стаття 19 цього Закону). Стверджуючи про перевагу спеціального закону над загальним, позивач не враховує положення частини 2 статті 4 ЦК України, згідно з якою основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд при розгляді подібних справ. Постанови Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі №183/7850/22; від 27.11.2024 року у справі №759/4324/23; від 09.12.2024 р. у справі №362/985/23; від 11.07.2025 року у справі № 346/277/23 та інших. З огляду на викладене та положення ЦК України як основного акту цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за неустойкою в розмірі 3000, 00 грн є необґрунтованими і до задоволення не підлягають. На підставі зазначеного, суд частково задовольняє позов та стягує з відповідачки заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 30600, 00 грн, з яких 12000, 00 грн - тіло кредиту; 16800, 00 грн відсотки; 1800, 00 грн. комісія (пов`язана з наданням кредиту) . Одночасно, суд вважає за можливе вирішити питання про розстрочення виконання рішення з таких підстав. Відповідач, не заперечуючи факт укладання кредитного договору та наявності заборгованості у зв`язку з його невиконанням, просить розстрочити виконання рішення на строк 12 місяців рівними частинами. У відзиві зазначає, що нарахована сума відсотків, комісій та інших платежів є неспівмірними та надмірними. Також посилається на те, що вона вимушено припинила підприємницьку діяльність (ФОП), не має стабільного доходу, та перебуває у скрутному фінансовому становищі, що об`єктивно унеможливлює сплату боргу одним платежем. На підтвердження вказаних обставин, відповідачем надано до суду витяг з Єдиного державного реєстру про припинення підприємницької діяльності (ФОП); відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2024 р., 2025 р та 2026 рік. Відповідно до ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується, серед інших відомостей, про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 33 Закон України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і унеможливлюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Судом досліджено надані відповідачем докази на підтвердження її майнового стану. Суд бере до уваги, що відповідач на момент ухвалення рішення дійсно перебуває у скрутному фінансовому становищі, що унеможливлює сплату боргу одним платежем. Враховуючи наведені відповідачем підстави, підтвердженні документально, для розстрочення виконання рішення, зокрема скрутне матеріальне становище та відсутність заперечень позивача та представника позивача щодо розстрочення виконання рішення суду, суд приходить до висновку, щодо задоволення та розстрочення виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 10 місяців, тобто по 3060, 00 грн. щомісяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2206,08 грн. (91,07%).

Outcome: partial