Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області звернувся позивач [PERSON] із даним позовом, в якому просить суд визнати за ним, [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,0376 га, кадастровий номер 7110500000:02:003:0828, розташовану в [ADDRESS] , категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі державного акту серії ЯЕ № 126176 від 05 березня 2007 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано та посвідчено 01 вересня 1993 року Смілянською міською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належала 1/2 частина жилого будинку із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №126176 від 05 березня 2007 року кадастровий номер земельної ділянки 7110500000:02:003:0338, та серії ЯУ №129816 від 22 березня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] (співвласникам домоволодіння [ADDRESS] ) належали кожному земельні ділянки площею по 0,0500 га у межах згідно з планом, розташованих за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Тобто, станом на квітень місяць 2007 року власниками жилого будинку з надвірними спорудами в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожного, були [PERSON] та [PERSON] , кожному із яких на підставі зазначених державних актів належало і по 0,0500 га земельної ділянки по вказаній адресі. 12 липня 2007 року укладено два нотаріально посвідчених договори купівлі- продажу 1/2 частини будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, згідно яких [PERSON] продав, а [PERSON] купив 1/2 частину жилого будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0500 га за цією ж адресою. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., [PERSON] продала, а [PERSON] , що є співвласником іншої 1/2 частини зазначеного жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, купив земельну ділянку площею 0,0124 га, розташовану за цією ж адресою, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, після продажу [PERSON] співвласнику житлового будинку [PERSON] земельної ділянки площею 0,0124 га, у власності [PERSON] залишилася земельна ділянка площею 0,0376 га (0,0500-0,0124), а у власності [PERSON] стало відповідно 0,0624 га (0,0500+0,0124). В зв`язку із цим 21 січня 2008 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №987738, яким посвідчено його право власності на вказані 0,0624 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (кадастровий номер: 7110500000:02:003:0397). Проте, [PERSON] в зв`язку із зменшенням площі належної їй земельної ділянки мала б звернутися із зазначеним договором купівлі-продажу від 19 липня 2007 року в Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області з метою отримання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 0376 га, що вбачається із довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподілу їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 09 жовтня 2019 року. Згідно договору дарування 1/2 частини будинку з надвірними спорудами від 30 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., моя рідна баба [PERSON] подарувала йому, [PERSON] , 1/2 частину жилого будинку із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки на час укладання цього договору дарування частини житлового будинку у [PERSON] , як власниці земельної ділянки площею 0,0376 га, була відсутня реєстрація права власності в ГУ Держгеокадасту, а відповідно і відсутній новий державний акт про право на цю площу земельної ділянки, вона була позбавлена можливості укласти з позивачем договір дарування земельної ділянку одночасно із укладенням договору дарування 1/2 частини житлового будинку. Слід зазначити, що стан здоров`я баби в цей період часу значно погіршився, а [INFO] вона померла в м. Сміла. Таким чином, право на земельну ділянку площею 0,0376 га виникло у позивача фактично із часу набуття ним права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30 листопада 2007 року, а саме 05 грудня 2007 року - дати прийняття рішення про реєстрацію права власності, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16916917 від 05 грудня 2007 року. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-4801342032025 від 20 листопада 2025 року земельна ділянка площею 0,0376 га за адресою: [ADDRESS] , категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) має кадастровий номер: 7110500000:02:003:0828. В зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, прийняти законне і обґрунтоване рішення у справі. За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У відповідності з ч.1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано та посвідчено 01 вересня 1993 року Смілянською міською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належала 1/2 частина жилого будинку із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша ? частина будинку за вказаною адресою належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 16 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за № 8345. Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №126176 від 05 березня 2007 року кадастровий номер земельної ділянки 7110500000:02:003:0338, та серії ЯУ №129816 від 22 березня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] (співвласникам домоволодіння [ADDRESS] ) належали кожному земельні ділянки площею по 0,0500 га у межах згідно з планом, розташованих за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Тобто, станом на квітень місяць 2007 року власниками жилого будинку з надвірними спорудами в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожного, були [PERSON] та [PERSON] , кожному із яких на підставі зазначених державних актів належало і по 0,0500 га земельної ділянки по вказаній адресі. 12 липня 2007 року укладено два нотаріально посвідчених договори купівлі- продажу 1/2 частини будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, згідно яких [PERSON] продав, а [PERSON] купив 1/2 частину жилого будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0500 га за цією ж адресою. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., [PERSON] продала, а [PERSON] , що є співвласником іншої 1/2 частини зазначеного жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, купив земельну ділянку площею 0,0124 га, розташовану за цією ж адресою, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, після продажу [PERSON] співвласнику житлового будинку [PERSON] земельної ділянки площею 0,0124 га, у власності [PERSON] залишилася земельна ділянка площею 0,0376 га (0,0500-0,0124), а у власності [PERSON] стало відповідно 0,0624 га (0,0500+0,0124). У зв`язку із цим 21 січня 2008 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №987738, яким посвідчено його право власності на вказані 0,0624 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (кадастровий номер: 7110500000:02:003:0397). Однак, як стверджує позивач, [PERSON] в зв`язку із зменшенням площі належної їй земельної ділянки мала б звернутися із зазначеним договором купівлі-продажу від 19 липня 2007 року в Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області з метою отримання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 0376 га, що вбачається із довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподілу їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 09 жовтня 2019 року. Згідно договору дарування 1/2 частини будинку з надвірними спорудами від 30 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] , 1/2 частину жилого будинку із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки на час укладання цього договору дарування частини житлового будинку у [PERSON] , як власниці земельної ділянки площею 0,0376 га, була відсутня реєстрація права власності в ГУ Держгеокадасту, а відповідно і відсутній новий державний акт про право на цю площу земельної ділянки, вона була позбавлена можливості укласти з позивачем договір дарування земельної ділянку одночасно із укладенням договору дарування 1/2 частини житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла у м. Сміла Черкаської області. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Відповідно до п. п. 3, 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність. Частина 1 статті 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 статті 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності,вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відносини, пов`язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв`язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульованіст.120 ЗК України. Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (ч.1 статті 120 ЗК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/18560/16 вказано, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Так, судом встановлено, що позивач є власником 1/2 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved