Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2019 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №0325/980/0804232/19, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит зі сплатою процентів за його користування. Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 13 902,16 грн. 24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу 24/03/23, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, зокрема до відповідача за кредитним договором №0325/980/0804232/19. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. Процесуальні дії у справі. 28 грудня 2025 року позовна заява отримана судом. 12 січня 2026 року судом отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача. 13 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Враховуючи, що відповідач відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом. 08 серпня 2019 року [PERSON] підписав заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0325/980/0804232/19, згідно з якою відповідач виявив бажання оформити поточний картковий рахунок та отримати електронний платіжний засіб. У заяві-анкеті містить запис про обслуговування кредитної лінії, за користування якої банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, протягом пільгового періоду 0,01% річних. Всі інші умови кредитування визначені в інформаційному листку. Заява є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та правил користування карткою, інформаційного листка, тарифів банку/тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку. 08 серпня 2019 відповідач отримав пластикову картку, емітовану на його ім`я. 24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕН» укладено договір факторингу №24/03/23, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №0325/980/0804232/19 від 08 серпня 2019 року на загальну суму 13 902,16 грн, з яких: тіло кредиту 7 300,00 грн, проценти за користування кредитом 6 602,16 грн. Згідно з розрахунком АТ «ОТП БАНК» станом на 24 березня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 13 902,16 грн, складові заборгованості та їхній розмір встановити неможливо. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Так згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Проте позивачем не доведено умови кредитування, погоджені сторонами договору. Так, заява-анкета не містить інформацію про розмір встановленого кредитного ліміту, строку кредитування, тривалість пільгового періоду для нарахування процентів. До позову не додано документи, які є невід`ємною частиною укладеного між відповідачем та банком договору, зокрема інформаційний листок, який за умовами заяви-анкети містить інші умови кредитування. Надана позивачем розписка підтверджує виконання банком обов`язку з оформлення пластикової картки, а не надання кредиту. У наявних матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували перерахування відповідачу кредитних коштів, зокрема будь-яких первинних платіжних документів, які б підтверджували факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі, заявленому позивачем. Надана виписка з особового рахунку не містить даних про встановлення відповідачу кредитного ліміту чи надання кредитних коштів. Суд зазначає, що у справах про стягнення кредитних коштів/позики на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право кредитодавця/позикодавця на пред`явлення будь-якої вимоги. Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Таким чином, позивачем не підтверджено надання первісним кредитором відповідачу у користування грошових коштів, розмір наданого кредиту (встановленого кредитного ліміту, можливої зміни кредитного ліміту), строк кредитування та можливе його продовження, інші істотні умови договору. Крім того, суд ставить під сумнів як доказ розрахунок первісного кредитора, який не містить складових заборгованості та не розкриває механізм нарахування заборгованості у розмірі 13 902,16 грн. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, зокрема розрахунок заборгованості, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23. Відсутність детального розрахунку позбавляє суд можливості пересвідчитися у наявності заборгованості та розмірах такої заборгованості, правомірності нарахування процентів, перевірити правильність такого нарахування, зокрема розмір нарахованих процентів, період такого нарахування, розмір застосованої процентної ставки, на яку суму кредиту нараховувалися проценти, здійснення позичальником платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, початкову дату виникнення заборгованості. Тому суд не може перевірити правильність нарахувань та у разі виявлення порушень при нарахуванні провести свій розрахунок. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, в сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. У зв`язку із відмовою в позові понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed