Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу неукладеним та скасування актового запису. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 20.01.1995 між ним та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований, як вказано у свідоцтві про реєстрацію шлюбу [NUMBER] від 20.01.1995, запис №42, відділом реєстрації актів громадського стану Московського району м. Києва. Після його укладення [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] . 10.02.2023 він звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , треті особи Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу недійсним та скасування актового запису (справа № 752/2987/23). 21.01.2025 судом відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. Апеляційна інстанція 29.05.2025 залишила в силі вищезазначене рішення суду. Під час розгляду вищезазначеної справи в судових інстанціях встановлено, що укладений між ним і [PERSON] шлюб, зареєстрований, як вказано у свідоцтві про реєстрацію шлюбу [NUMBER] від 20.01.1995, не містить відомостей про громадянство та національність [PERSON] . Також в судових інстанціях досліджувались свідоцтва про народження дітей [PERSON] - сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , які народились в м. Єреван, Вірменія. В цих свідоцтвах батьком вказаних дітей зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно актового запису №42 для реєстрації шлюбу [PERSON] надала паспорт громадянина СРСР [NUMBER] , в якому було вказано, що вона народилася [INFO] у м. Тбілісі Грузинської PCP, паспорт виданий 05.10.1978 Відділом внутрішніх справ Жовтневого райвиконкому м. Тбілісі. Проаналізувавши під час судових засіданнях дати народження дітей, матір`ю яких зазначено [PERSON] , та дату видачі паспорта [PERSON] , вважає, що у відповідачки щонайменше з 14.09.1983 р.(дата народження першої дитини) був також паспорт громадянина СРСР на прізвище [PERSON] , що відповідає прізвищу батька її дітей - [PERSON] , а отже остання з [PERSON] перебувала в зареєстрованому державними органами шлюбі. На час укладання шлюбу він був впевнений, що [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] , отримала паспорт на своє дівоче прізвище [PERSON] , оскільки для укладання шлюбу зі ним вона надала в компетентні органи свій паспорт на прізвище [PERSON] . Дату і установу, яка видала цей, він не досліджував, а також не досліджував свідоцтва про народження дітей [PERSON] , та не звернув увагу на такі суттєві протиріччя в цих документах. Якби [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] після народження дітей у 1983 році та 1985 році та повернулась до свого дівочого прізвища, то, відповідно, дата видачі паспорта громадянина СРСР на прізвище [PERSON] була б не [INFO] , а щонайменше після народження другої дитини - [INFO] . Серія і номер такого паспорта та місце видачі паспорта було б інше, зокрема, м. Єреван Вірменія, де остання із її слів на той час проживала та була також прописана. Відповідачка продовжувала також користуватись паспортом громадянина СРСР на прізвище [PERSON] , при цьому 04.09.1986 надала в ОВД Жовтневого райвиконкому м. Тбілісі свою фотографію для вклеювання в нього фотокартки при досягненні нею 29 років. Також 24.08.1989 в паспорті в розділі «Місце проживання» виписалась із адреси: [ADDRESS] , де була прописана з 16.11.1967, і до 14.02.1995 (дата прописки за його місцем проживання), тобто 6,5 років, ніде не була прописана, що заборонялось чинним на той час законодавством. Такі факти дають йому підстави стверджувати, що [PERSON] була прописана за місцем проживання свого чоловіка [PERSON] в Радянському районі м. Єреван Вірменської РСР (місце видачі свідоцтв про народження дітей) і використала для цього свій дійсний паспорт громадянина СРСР на прізвище [PERSON] . Крім цього, в паспорті громадянина СРСР [NUMBER] в розділі «Діти» не вказано, що [PERSON] є матір`ю двох дітей - дочки [PERSON] і сина [PERSON] , однак на той час згідно чинного законодавства такі відомості вносились в паспорт обов`язково, ці відомості були внесені в паспорт громадянина СРСР на прізвище [PERSON] , на підставі якого видавались свідоцтва про народження вищезазначених дітей. В паспорті громадянина СРСР на прізвище [PERSON] відсутній штамп Державної прикордонної служби України про в`їзд її в Україну після 1991 року, що дає підстави стверджувати, що в Україну вона в`їхала за паспортом громадянина СРСР для виїзду за кордон на прізвище [PERSON] . Разом з тим, паспорт громадянина СРСР [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який надавався останньою до уповноваженого органу для укладення шлюбу, та паспорт громадянина СРСР для виїзду за кордон [NUMBER] на прізвище [PERSON] , відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1429 із змінами «Про паспорти громадян України, що оформлені з використанням бланків паспортів колишнього Союзу PCP», були дійсними тільки до 01.01.2005. У справі №752/2987/23 встановлено, що стосовно [PERSON] в міграційних, податкових, пенсійних та прикордонних органах, відсутні відомості. Отже [PERSON] на сьогодні має інші документи, що посвідчують її особу, такі документи вона мала і під час укладання зі ним шлюбу, а це документи на прізвище [PERSON] . Станом на 20.01.1995 закон встановлював імперативну норму, відповідно до якої присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу була обов`язковою (ст.177 КпШС України). Тому порушення цієї норми, зокрема, реєстрація шлюбу за відсутності одного з наречених, реєстрація за підробленими або недійсними документами, присутність іншої людини як нареченого (нареченої), не можуть свідчити про те, що шлюб укладений, а тому він не може бути визнаний недійсним. В його випадку в момент реєстрації шлюбу в приміщенні відділу реєстрації актів громадського стану знаходилась не [PERSON] , а [PERSON] , яка надала для реєстрації шлюбу інший недійсний паспорт на своє дівоче прізвище [PERSON] , термін дії якого закінчився. Така громадянка як [PERSON] для укладення шлюбу з ним 20.01.1995 р. юридично не існувала, а у дійсності об`єктивно під прізвищем [PERSON] діяла [PERSON] . Таким чином, шлюб між ним та [PERSON] не укладався внаслідок безпідставного оформлення шлюбу на прізвище нареченої [PERSON] , замість правильного прізвища [PERSON] . Вказані дії [PERSON] призвели до не реєстрації шлюбу між ними, а призвели до реєстрації шлюбу між ним та юридично неіснуючою станом 20.01.1995 особою [PERSON] . Надання [PERSON] недійсного паспорта на прізвище [PERSON] для укладання шлюбу, яка в цей час мала шлюб із іншою особою, з якою вони виховували двох неповнолітніх дітей, вказує на те, що вона зберігає перший шлюб, він для неї основний і не може бути іншого, а мета укладання шлюбу з ним з використанням прихованого паспорта давала її перспективу в подальшому об`єднатись із першою сім`єю, а отже використання цього паспорту [PERSON] вказує на її намір не створювати з ним сім`ю. Для створення [PERSON] сім`ї з ним в розумінні чинного на той час сімейного законодавства, вона перед укладання шлюбу з ним зобов`язана була розірвати шлюб із [PERSON] та не використовувати прихований недійсний паспорт під час укладання шлюбу. Просив: визнати неукладеним шлюб, який зареєстрований 20.01.1995 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 20.01.1995 відділом реєстрації актів громадського стану Московського району м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20.01.1995 зроблено запис №42; скасувати актовий запис №42 в книзі реєстрації шлюбів від 20.01.1995 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) 18.08.2025 постановлено ухвалу про залишення позову без руху та надано строк для усунення його недоліків. 15.09.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 01.12.2025 постановлено ухвалу про відмову в направленні судового доручення. 01.12.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористались. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Інші учасники справи до суду не з`явились. Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав заяву про розгляд справи без його участі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] - це її товариш, вони знайомі з 1983 року. В 1994 році вона звернулась до [PERSON] з проханням оформити фіктивний шлюб з її подругою [PERSON] , щоб остання могла вивезти дітей до США. Вона вмовила [PERSON] на укладання шлюбу з [PERSON] , шлюб був укладений і подруга з дітьми виїхала за кордон. За домовленістю [PERSON] повинна була через два роки повернутись та анулювати шлюб. Шлюб був укладений в січні 1995 року, а влітку 1995 року її подруга разом з дітьми поїхала до США, де проживала її тітка. Приблизно через два дні після реєстрації шлюбу [PERSON] повідомив їй, що шлюб з [PERSON] він уклав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.10.1978 Відділом внутрішніх справ Жовтневого райвиконкому м. Тбілісі був виданий паспорт громадянина ССР серії [NUMBER] на ім`я « [PERSON] », [INFO] , уродженки м. Тбілісі. 20.01.1995 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.01.1995 та копією актового запису про укладення шлюбу №42 від 20.01.1995. З актового запису №42 від 20.01.1995 вбачається, що останній був підписаний особисто [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком дітей записаний [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.09.1993 та серії [NUMBER] від 15.09.1993. Згідно з листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 14.02.2024, отриманим судом під час розгляду справи №752/2987/23, [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина України не документувалась. Згідно з копією довідки Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 05.04.2023 №13192-15233/М-05/8-2800/23 станом на 04.04.2023 в реєстрі застрахованих осіб інформація про нарахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та перебування на обліку, як одержувача пенсії щодо [PERSON] , [INFO] , відсутня. За повідомленням Державної прикордонної служби України від 18.01.2024,отриманим судом під час розгляду справи №752/2987/23, відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином Республіки Вірменія [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по 05.06.2024 (станом на 15:15, теперішній час) в Базі даних не виявлено. За повідомленням Державної податкової служби України від 25.04.2023,отриманим судом під час розгляду справи №752/2987/23, в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків станом на 21.0.2023 інформації щодо [PERSON] не знайдено. 21.01.2025 Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/2987/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу недійсним та скасування актового запису ухвалено рішення, згідно з яким позовні вимоги залишені без задоволення. Згідно з поставною Київського апеляційного суду у справі №752/2987/23 від 29.05.2025 вищезазначене рішення залишене без змін. Щодо позовних вимог, заявлених до Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд відзначає наступне. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд вважає, що в правовідношеннях, які встановлюють порядок і умови одруження, регулюють особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям, орган реєстрації актів цивільного стану не є їх суб`єктом. Ці правовідносини виникають між чоловіком та жінкою, які вступають в шлюб та які є подружжям. Отже, орган реєстрації актів цивільного стану лише реєструє шлюб, який породжує певні матеріально-правові наслідки для сторін, що його уклали, для самого органу реєстрації жодних названих наслідків по відношенню до чоловіка та/або дружини не виникає. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Суд вважає, що Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не повинен відповідати за заявленими вимогами, тобто він є неналежним відповідачем у цій справі, а за заявленими вимогами має відповідати [PERSON] . Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні вимог, заявлених до Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Щодо позовних вимог, заявлених до [PERSON] , суд відзначає наступне. Статтею 12 КпШС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно з п. 4 Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР від 12.12.1970, затвердженої Міністерством юстиції Українській РСР (далі - Інструкція) при реєстрації актів громадянського стану пред`являються документи, які підтверджують факти, що підлягають реєстрації в органах загсу, а також документи, які посвідчують особу заявника: паспорт, а в місцевостях, де не введена паспортна система, свідоцтво про народження або видана за місцем проживання довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Пунктом 35-36 Інструкції встановлено, що бажаючі зареєструвати шлюб повинні пред`явити документи, що посвідчують їх особу (пункт 4 цієї Інструкції), а особи, які раніше перебували в шлюбі, також документи, які підтверджують припинення попереднього шлюбу (статті 174 і 175 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР). Якщо в документах, що посвідчують особу іноземців, немає відомостей про їх сімейний стан, реєстрація шлюбу провадиться по пред`явленні ними довідки, виданої компетентними органами країни, громадянами (підданими) якої вони є, про те, що вони не перебувають у шлюбі. Орган загсу, що прийняв заяву про реєстрацію шлюбу, зобов`язаний відповідно до статті 176 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР ознайомити осіб, які вступають у шлюб, з умовами і порядком реєстрації шлюбу, переконатися, що вони взаємно обізнані зі станом здоров`я і сімейним станом, а також роз`яснити їм права і обов`язки як майбутнього подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до вступу в шлюб. За приписами п.38 Інструкції реєстрація шлюбу провадиться в органах загсу в присутності осіб, які укладають шлюб, а також, при їх бажанні, в присутності свідків, родичів, знайомих. Якщо особи, які укладають шлюб, не можуть прибути до органів загсу внаслідок тяжкої хвороби або з іншої поважної причини, з дозволу голови виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих, його заступника чи секретаря реєстрація шлюбу може бути проведена вдома, в лікарні або в іншому місці в присутності осіб, які укладають шлюб. З аналізу наведених норм права вбачається, що станом на день виникнення спірних правовідносин реєстрація шлюбу обов`язково відбувалась в присутності осіб, які укладають шлюб, а прийняттю заяви про реєстрацію шлюбу та безпосередньо реєстрації шлюбу передує процедура встановлення осіб, бажаючих зареєструвати шлюб, шляхом пред`явлення ними документи, що посвідчують їх особу, а також документів, які підтверджують припинення попереднього шлюбу. Як вбачається з актового запису №42 від 20.01.1995 він підписаний особисто [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про те, що зазначені особисто особи були присутні під час укладення шлюбу 20.01.1995. Суд відзначає, що нормами Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР не визначались випадки, коли шлюб вважався неукладеним. Зазначені правовідносини були врегульовані Сімейним кодексом України. Так, ст. 48 СК України встановлено, що шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану скасовується за рішенням суду за заявою заінтересованої особи. Присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою (ч. 1 ст. 34 СК України). У доктрині сімейного права вважається неукладеним шлюб, який зареєстрований за відсутності сторін або однієї з них. Це зумовлено тим, що сторони повинні підтвердити свою вільну згоду на укладення шлюбу. Відсутність сторін або однієї з них унеможливлює вираження такої волі. У разі державної реєстрації неукладеного шлюбу будь-яка із сторін не набуває прав та обов`язків подружжя. Оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтовує вимоги про визнання шлюбу неукладеним, суд відзначає, що фактично вони зводяться до того, що станом на 20.01.1995 (день реєстрації шлюбу між сторонами) [PERSON] перебувала в іншому шлюбу з [PERSON] , який є батьком її двох дітей. Суд відзначає, що зазначені обставини, за умови їх підтвердження належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами, можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним, оскільки за приписами ст. 17 КпШС (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не допускається укладення шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі. При за приписами ст. 45 КпШС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтею 17 цього Кодексу. Доводи позивача про те, що шлюб між ним та [PERSON] не укладався внаслідок безпідставного оформлення шлюбу на прізвище нареченої [PERSON] , замість правильного прізвища [PERSON] , суд відхиляє, оскільки вони не узгоджуються з обставинами, встановленими під час розгляду справи, та письмовими доказами, а грунтуються лише на припущеннях. Судом встановлено, що дійсно 20.01.1995 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Зазначені обставин підтверджується письмовими доказами, а також свідченнями свідка, поясненнями позивача. Враховуючи наведене, а також принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає, що відсутні підстави для визнання шлюбу неукладеним. Щодо позовних вимог скасувати актовий запис про реєстрацію шлюбу між позивачем та [PERSON] , суд відзначає наступне. Відповідно до приписів ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог позивача про шлюбу недійсним (основна вимога), позовна вимога скасувати актовий запис про реєстрацію шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки є похідною. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідачів не відшкодовуються.

Outcome: dismissed