Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

10.02.2026 до Шевченківського районного суду міста Харкова звернулася [PERSON] з зазначеним позов, в обґрунтування якого вказує, що 20.08.2025 о 15-05 на перехресті вул. Клочківська та вул. Європейська у м. Харкові водій [PERSON] , керуючи автомобілем Мазда, д.н.з. [NUMBER] , повертаючи ліворуч не надав переваги у русі автомобілю Хюндай, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався прямо на зелене світло світлофору та скоїв зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно правова відповідальність автомобіля Хюндай застрахована за полісом №228558709 у АТ «СГ «ТАС». На момент ДТП автомобіль Мазда поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідача був відсутній. АТ «СГ «ТАС» прийнято рішення про виплату позивачу 250000 грн. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля Хюндай становить 454547,97 грн. Внаслідок ДТП [PERSON] було завдано матеріальну шкоду, яка становить 97214,25 грн, яка підлягає стягненню з [PERSON] . Окрім того, позивач вказує, що їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у порушення звичайного ритму життя, постійному стресі, порушення комфортних умов проживання позивача та членів її сім`ї. Байдужість відповідача, яка полягала у повному ігноруванні добровільно відшкодувати шкоду, що змушує звертатися до суду за захистом своїх прав. Позивачем оцінено моральну шкоду у розмірі 35000 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду 97214,25 грн, моральну шкоду 35000 грн та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2026 справу передано в провадження судді Семіряд І.В. 11.02.2026, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом направлено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Відповідь отримано 11.02.2026. 12.02.2026 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] звернулися з заявою про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 20.08.2025 о 15-05 год у м. Харкові на перехресті вул. Клочківської та вул. Європейської, водій, керуючи автомобілем MAZDA 6 д.н.з [NUMBER] , повертаючи ліворуч не надав переваги у русі автомобілю HYUNDAI I30, д.н.з. [NUMBER] , який рухався прямо на зелене світло світлофору та скоїв зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій порушив вимоги п.16.6 Правил дорожнього руху України. 03.11.2025 постановою Шевченківського районного суду м. Харкова №638/20113/25 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн. Постанова набрала законної сили 04.11.2025. Транспортним засобам HYUNDAI I30, д.н.з. [NUMBER] керувала [PERSON] . Власником вказаного транспортного засобу є позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №228558709 цивільного правова відповідальність автомобіля HYUNDAI I30, д.н.з. [NUMBER] застрахована у АТ «СГ «ТАС». В свою чергу цивільно- правова відповідальність автомобіля MAZDA 6 д.н.з [NUMBER] на момент ДТП застрахована не була. 28.08.2025 [PERSON] повідомила страховика АТ «СГ «ТАС» про дорожньо- транспортну пригоду, що сталася 20.08.2025 о 15-05 год. у м. Харкові на перехресті вул. Клочківська та вул. Європейська. На підставі звернення [PERSON] АТ «СГ «ТАС» прийнято рішення про відшкодування шкоди у розмірі 250 000 грн. Вказані грошові кошти у сумі 250 000 грн перераховані [PERSON] 06.11.2025, що підтверджується випискою по картковому рахунку. З наданого позивачем висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №ЕР-273/12-25 від 10.12.2025, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля HYUNDAI I30, д.н.з. [NUMBER] , на дату огляду 09.09.2025 становить 347214,25 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля HYUNDAI I30, д.н.з. [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на дату огляду 09.09.2025 становить 454547,97 грн з урахуванням ПДВ на запасній частині. Ринкова вартість з урахуванням пошкоджень, на дату огляду 09.09.2025, автомобіля марки HYUNDAI I30, д.н.з. [NUMBER] становить 158402,92 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. До джерел підвищеної небезпеки відноситься, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з Висновком Великої Палати Верховного Суду, наданим в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (п. 85). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Тобто, фактично шкода спричинена на суму 347214,25 грн, а сплачено страховиком 250000 грн, різниця становить 97214,25 грн. За правилами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Системний аналіз указаних положень законодавства, дає можливість дійти таких висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на в шкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то такому разі майнова шкода у повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Такого ж правового висновку дійшли Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 487/577/15-ц від 29 листопада 2019 року, № 761/41395/1 б-ц від 25 листопада 2019року, № 490/898/16-ц від 01 серпня 2019року, № 761/30666/16-ц від 12 квітня 2018року. З огляду на те, що вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , перевищує сплачене АТ «СТ «ТАС» грошове відшкодування, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між відшкодованою сумою страховиком та фактичними збитками у розмірі 97214,25 грн. За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За правилами ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Згідно ст.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»- страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Безумовно, пошкодження транспортного засобу створює певні незручності та потребує виходу із своєї зони комфорту для відновлення свого порушеного права. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником транспортного засобу, пошкодженого внаслідок порушення відповідачем ПДР України, отже позивачці були завдані душевні страждання та психологічні переживання. Позивач вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав. Тобто такі підстави є достатніми для відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що враховуючи характер завданої шкоди, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у її життєвих стосунках, приймаючи до уваги, що матеріальні витрати відшкодовані не в повному обсязі, у добровільному порядку відповідач не відшкодував збитки, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім і необхідним стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн на користь позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З постанови Шевченківського районного суду м. Харкова від 03.11.2025 №638/20113/25, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, вбачається, що останній є особою з інвалідністю І групи. За правилами п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже, відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір належить компенсувати [PERSON] за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, при звернені до суду позивачем визначено ціну позову 132214,25 грн (100%), судом задоволено позов частково, на суму 102 214,25 грн (77,3%). Отже, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 1029 грн (1331,20 грн*77,3%). На підставі викладеного,

Outcome: partial