Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Доброславським районним судом Одеської області здійснюється розгляд позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 23.10.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що підставою розірвання шлюбу є ті обставини, що шлюбні відносини між подружжям фактично припинені з кінця 2024 року, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб існує формально, його збереження неможливе. Позивач самостійно виховує та матеріально забезпечує сина, відповідач матеріально не допомагає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2817 грн, щомісячно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було передано в провадження судді Якиміву А.В. Ухвалою судді Доброславського районного суду Одеської області від 12.01.2026 року провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Позивача про судовий розгляд справи було повідомлено належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем її проживання, яка вручена останній 17.02.2026 року. Відповідача про судовий розгляд справи було повідомлено шляхом направлення ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та додатками до неї за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які вручені останньому 18.02.2026 року. Відзиву на позовну заяву від відповідача, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк, до суду не надійшло. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на те, що розгляд даної справи здійснений у спрощеному провадженні без виклику учасників, підстави для проведення заочного розгляду справи відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 23.10.2019 року зареєстрували шлюб, реєстрацію проведено Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис №1202. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , видане Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03.08.2020 року. Син проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідно до ч. 1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, не встановлено фактів, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В матеріалах справи відсутні дані про працевлаштування відповідача, її доходи та стан її здоров`я. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням статей 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримування, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно до положень ч.1 ст. 141 та ст. 180 СК України, мати і батько (батьки) мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо утримання дитини. Згідно частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (висновок в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, його стан здоров`я дозволяє працювати та сплачувати аліменти, протилежного судом не встановлено. Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: - 2 817 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років - 3 512 гривень. Враховуючи надані позивачем докази та зазначені нею обставини, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини та те, що позивач утримує дитину, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить рекомендований розмір аліментів на одну дитину, щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також таким, що буде справедливим, співмірним (пропорційним), і відповідатиме потребам дитини. Доказів неможливості відповідача надавати вищевказане забезпечення дитини, судом не здобуто. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу. При цьому, позивачем судовий збір сплачений в більшому розмірі ніж передбачено п. 1.3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого, за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1331,20 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1331,20 грн. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову не сплачувала судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved