Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст заяви 16 березня 2026 року [PERSON] звернулася до суду, заінтересована особа: Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі Тернопільський ВДРАЦС), із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , громадянина України, [INFO] , який помер [INFO] , місце смерті смт. Нижнє, Луганська область, Україна (тимчасово окупована територія України). В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що заявниця є дочкою [PERSON] . Її батько помер на тимчасово окупованій території України, що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть, виданими окупаційною владою. Причиною смерті вказано: хронічна печінкова недостатність, дрібновузловий цироз печінки. Заявниця зауважує, що метою звернення до суду є отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка та прийняття спадщини. 2. Стислий зміст заперечень Заінтересована особа Тернопільський ВДРАЦС не висловила своїх заперечень у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України). 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, проте у заяві висловила прохання розгляд справи проводити без її участі, заяву підтримує повністю та просить її задовольнити. Заінтересована особа: Тернопільський ВДРАЦС в судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини, встановлені судом [INFO] в м. Стаханов, Луганської області народився [PERSON] , про що свідчить копія паспорта серія [NUMBER] , виданого Кіровським МВ УМВС України в Луганській області 11 жовтня 2001 року (а.с. 6 9). Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серія 43 № 256000156 від 07 серпня 2025 року [PERSON] помер [INFO] о 21 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] . Причина смерті хронічна печінкова недостатність; дрібновузловий цироз печінки (перекладено з російської мови) (а.с. 10, 11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] помер [PERSON] , місце смерті: смт. Нижнє, м. Первомайськ, про що 12 серпня 2025 року складений запис про смерть № 170259940001900208007, місце державної реєстрації 99400019 Новоайдарський районний відділ запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану (а.с. 11) Також до заяви долучено фотографію могили, де вказано: [PERSON] , [INFO] [INFO] (а.с. 12). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , запис № 02, батьками якої вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Місце реєстрації с. Новотошківське м. Кіровська Луганської області (а.с. 5). Вказане також підтверджується записом у паспорті громадянина України серія [NUMBER] [PERSON] у розділі особливі відмітки (а.с. 8). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За приписами частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як вказано у пункті 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. За приписами пункту 7 статті 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. За частиною другою статті 3 Закону № 1207 адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 06 грудня 2022 року №1364 перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством розвитку громад та територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376 (із змінами), визначено території, які є тимчасово окупованими Російською Федерацією, серед яких зазначено: Попаснянська міська територіальна громада Сіверськодонецький район Луганської області (куди входить смт. Нижнє), код UA44120070000073915, дата початку окупації 07 травня 2022 року, а отже й смт. Нижнє. Проведення заінтересованою особою реєстрації смерті без оригіналів документів, які відповідають встановленим стандартам і видані органами державної влади України, не видається можливим. Встановлення факту смерті необхідно заявниці для реалізації у майбутньому відповідних прав, а також для наявності у неї документів про смерть її батька, що відповідають законодавству України. Належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими в розумінні статті 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у цій справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказам у справі, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому було продовжено. Даючи оцінку допустимості у цій цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями Конституції України, приписами міжнародно-правових актів та принципами міжнародного права. Так, за Конституцією України: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8); чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (частина перша статті 9); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). За частинами третьою та четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як вказано у частині першій статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року №2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судовомедичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі Правила), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. За пунктом 3 Правил за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), лікарське свідоцтво про перинатальну смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів, повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1207 Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до статті 18 Закону №1207 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту частин другої та третьої статті 9 Закону №1207 вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Тобто Україна не визнає такі акти, але як виняток враховує документи, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території для державної реєстрації акту цивільного стану і таке врахування не є визнанням окупаційної влади. Такий підхід відповідає практиці ЄСПЛ, Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії від 21 червня 1971 року, а також судовій практиці України. Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року (справа № 759/1443/22) вказав, що документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті. На підтвердження факту смерті заявницею подано копію медичного свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про смерть, інші докази, які підтверджують факт смерті, а також докази, які дають можливість встановити родинний зв`язок заявниці з померлим. Оцінюючи письмові докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому, має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. На підставі наведеного, суд, як виняток, бере як докази надані заявницею документи, та у сукупності з іншими письмовими доказами, вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви З урахуванням наведеного та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що заявниця потребує встановлення факту смерті свого батька на тимчасово окупованій території України, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Стаханов Луганської області, паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Кіровським МВ УМВС України в Луганській області 11 жовтня 2001 року, який помер [INFO] о 21:00 годині, у віці 58 років, причина смерті хронічна печінкова недостатність; дрібновузловий цироз печінки, місце смерті смт. Нижнє, Луганська область, Україна (тимчасово окупована територія України). Частиною четвертою статті 317 ЦПК України визначено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільнені заявники у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Outcome: approved