Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Позиція позивача До Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява представника позивача Акціонерного товариства "Таскомбанк" адвоката Рудницького Юлія Ігоровича до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002/11595237-CK_SB від 13.09.2021 в сумі 77 129,83 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір № 002/11595237-CK_SB на комплексне банківське обслуговування, яка разом із Правилами надання банківських послуг (Договором на комплексне банківське обслуговування) та Тарифами банку, з якими відповідач ознайомилась та погодилась, складають у сукупності єдиний кредитний договір (договір приєднання) у розумінні ст. 634, 1054 ЦК України, на підставі якого відповідач отримала кредитні кошти, проте через порушення умов договору щодо їх своєчасного повернення та сплати відсотків у неї утворилася заборгованість станом на травень 2025 у загальному розмірі 77 129,83 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку разом із понесеними судовими витратами у виді сплаченого судового збору в сумі 2 422,40 грн. Позиція відповідача Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Скользнєвою Валерією Владиславівною надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК» відмовити частково та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 8 592,66 грн. В обґрунтування своїх заперечень сторона відповідача зазначила, що при підписанні заяви-договору від 13.09.2021 року між сторонами було досягнуто згоди лише щодо основних умов кредитування, проте відповідач не підписувала Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які позивач вважає складовою частиною договору. Представник відповідача вказує, що оскільки підпис позичальника на документах, які визначають нарахування відсотків та інших платежів (крім тіла кредиту), відсутній, такі умови не можуть вважатися погодженими сторонами. Таким чином, відповідач визнає заборгованість лише в межах фактично отриманих та неповернутих кредитних коштів (тіла кредиту) у сумі 8 592,66 грн, а вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків та інших нарахувань вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає про сплату на виконання зобов`язань відповідачем 37 407,34 грн, Просить стягнути з позивача судові витрати пов`язані із наданням відповідачу професійної правничої допомоги в сумі 8 000 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. 19.01.2026 від представника позивача подано заяву про підтримання позовних вимог. 21.01.2026 представником відповідача надано відзив на позов, який прийнято судом. 23.01.2026 представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Ухвалами суду від 19.02.2026 та від 24.02.2026 задоволено клопотання представників позивача та відповідача від 18.02.2026 та 24.02.2026 про проведення судового засідання 03.03.2026 у справі та усіх можливих наступних судових засідань в режимі відеоконференцзв`язку із використанням представниками сторін власних технічних засобів. Ухвалою суду відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, попереджено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. 03.03.2026 розпочато розгляду справи по суті, сторонами проголошено вступні промови. У судовому засіданні задоволено заяву представника позивача - оголошено перерву у судовому засіданні з метою надання можливості представнику позивача подати до суду відповіді на відзив. 16.03.2026 у судове засідання з`явився представник відповідача, представник позивача у судове засідання не з`явився, відповіді на відзив не надав. Судом ухвалено рішення про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 по справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторони позивача, на підставі наявних в справі доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що 13.09.2021 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір на укладання Договору на комплексне банківське обслуговування № 002/11595237-CK_SB (далі заява-договір). За змістом вказаної заяви-договору, відповідач підтвердила свою згоду з тим, що вона разом із Правилами надання банківських послуг (Договором на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб) та Тарифами банку складають у сукупності кредитний договір. Підписанням даного документа відповідач засвідчила ознайомлення з умовами кредитування та зобов`язалася виконувати умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків. Разом з тим, відповідно до п. 14 заяви-договору зазначено, що відповідач повідомлена про орієнтовну реальну річну ставку за кредитом - 43,96 %, із застереженням, що реальна річна процентна ставка визначається відповідно до законодавства та складає кількість процентів та зазначається як у паспорті споживчого кредиту. Відповідно до п. 15 заяви-договору відповідача повідомлено про орієнтовну загальну вартість кредиту, що становить 600,57 грн (розрахунок орієнтовний та здійснений виходячи з строку кредитування 12 міс., та мінімальної суми 500,00 грн) та 240 226, 94 грн (розрахунок здійснений виходячи з строку кредитування 12 міс., та максимальної суми 200 000,00 грн). Відповідно до довідки АТ «Таскомбанк» № 20250/47.7 від 23.05.2025 [PERSON] з 13.09.2021 є власником поточного рахунку у валюті гривня № [NUMBER] , який відкритий до Заяви-Анкети на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №002/11595237-CK_SB від 13.09.2021,? №?картки [NUMBER] , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідно до виписки по особовому рахунку кредитного договору відповідача 002/11595237-CK_SB з 13.09.2021 до 07.05.2025 відповідач використовувала грошові кошти, вихідний залишок за оборотами ДТ та оборотами КТ (графа 5,6 виписки) становить 42 387,47 грн. Відповідно до опису вкладення АТ «Укрпошта» поштового відправлення 20.06.2025 відповідачу позивачем направлено повідомлення-вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Відповідно до розрахунку заборгованості наданої позивачем, за кредитним договором № 002/11595237-CK_SB від 13.09.2021, укладеним з [PERSON] , судом встановлено, що позичальнику було надано кредитні кошти з установленим лімітом кредитування у розмірі 46 000,00 грн, якими відповідач користувалася шляхом здійснення видаткових операцій по рахунку у період з вересня 2021 року. Відповідно до виписки руху коштів за рахунком, після отримання кредитних коштів відповідачем здійснювалися окремі платежі на погашення заборгованості, однак такі платежі носили нерегулярний характер та не забезпечили належного виконання зобов`язань за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 07.05.2025 за відповідачем обліковується заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 77 129,83 грн, з яких 46 000,00 грн становить заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), а 31 129,83 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами. При цьому нарахування пені та штрафних санкцій за відповідний період позивачем не здійснювалося, що також відображено у розрахунку заборгованості. Відповідач [PERSON] протягом користування кредитними коштами здійснювала окремі платежі на погашення заборгованості, зокрема у період з вересня 2021 року по грудень 2023 року. Так, відповідачем здійснено 13 платежі на виконання зобов`язання: 17.09.2021 - 1 000,00 грн, 13.10.2021 - 468,00 грн, 20.10.2021 - 1 000,00 грн, 26.10.2021 - 1 004,95 грн, 29.11.2021 - 1 990,00 грн, 30.12.2021 - 2 200,00 грн, 28.01.2022 - 2 500,00 грн, 27.10.2022 - 1 009,80 грн, 02.12.2022 - 1 089,00 грн, 27.03.2023 - 500,00 грн, 31.10.2023 - 1 050,00 грн, 22.11.2023 - 1 050,00 грн, 23.12.2023 - 1 050,00 грн. Усього внесено 15?911,75 грн. Відповідно до розрахунку позивачем застосовано проценту ставку у розмірі 37 % річних. Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини узгодження сторонами процентної ставки за кредитним договором в розмірі 37 % чи, не надано сам кредитний договір, на який посилається позивач у позовній заяві (позивач посилається на п. 21, та п. 7.1.3. кредитного договору, арк. 4 позовної заяви), не надано паспорт споживчого кредиту, не надано документи із визначенням тарифів АТ «Таскомбанк». З аналізу наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у випадках відсутності внесення відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості банк здійснював погашення нарахованих процентів за рахунок коштів встановленого кредитного ліміту. Фактично такі операції відображені як списання коштів із доступного кредитного ліміту з одночасним зменшенням його залишку, що призводило до зменшення доступної суми кредитування без здійснення будь-яких платежів з боку відповідача. Так, відповідно до розрахунку залишок кредитних коштів позивачем зменшувався також за відсутності внесення грошових коштів відповідачем із зазначенням сплати процентів в сумі 5 601,84 грн, в тому числі: 01.11.2021 - 1 413,72 грн, 30.11.2021 - 1 190,65 грн, 31.12.2021 - 1 341 грн, 31.01.2022 - 1329,34 грн, 31.03.2022 - 326, 49 грн. Отже, вказані суми фактично були погашені за рахунок кредитних коштів, тобто шляхом внутрішнього перерозподілу коштів банком у межах встановленого кредитного ліміту, без внесення відповідачем власних грошових коштів. Такі операції свідчать про зменшення залишку доступного кредитного ліміту та мають бути враховані судом при визначенні фактичного розміру використаних та погашених кредитних коштів. Згідно з випискою по рахунку [PERSON] за весь період обслуговування, загальна сума коштів, списаних банком з призначенням «Комісійна винагорода за операціями з ЕПЗ», становить 1 252,92 грн (36 окремих операцій), проте з урахуванням двох операцій з повернення коштів («реверс») на загальну суму 18,00 грн, сума фактично сплаченої відповідачем комісії за операціями з електронними платіжними засобами складає 1 234,92 грн, при цьому інших видів комісійних винагород чи нарахувань у наданій виписці судом не виявлено, а всі виявлені операції, що містять терміни «комісія» або «комісійна винагорода», стосуються виключно операцій з ЕПЗ. Позивач у позовній заяві не посилався на обставини нарахування будь-яких комісій, докази на підтвердження правомірності застосування комісії суду не надано. Позивачем визнано обставину використання кредитних коштів в сумі 46 000 грн. Деталізованого контррозрахунку відповідачем не надано. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем АТ «Таскомбанк» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, узгодженням процентної ставки за користування кредитом, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. «Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача» - ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16.11.2016, справа № 6-1746цс16, та в постанові від 04.06.2018, справа № 758/8481/15-ц, з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а відповідні умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2017, висловленої під час розгляду справи № 6-2071цс16, обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку із чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Предметом доказування у даній справі, окрім факту укладення кредитного договору та наявності заборгованості, є обставина досягнення згоди сторін щодо розміру процентної ставки, правомірності списання кредитних коштів позичальника. Щодо стягнення процентів Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за відсотками у розмірі 31 129,83 грн. Однак, позивач не надав суду належним чином підписаний кредитний договір, на пункти якого він посилається у позовній заяві, а також не надав доказів ознайомлення відповідача з тарифами банку, не надав суду паспорт споживчого кредиту, де зазначена застосована банком відсоткова ставка 37% річних. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, постанова від 05.06.2019 у справі № 523/3082/14-ц, провадження № 14-243цс19, за відсутності підтвердження того, що позичальник ознайомився та погодився з конкретними тарифами чи правилами, нарахування відсотків та комісій за користування кредитом є необґрунтованим. За таких обставин, суд вважає, що вимоги в частині стягнення відсотків задоволенню не підлягають через недоведеність їх розміру та факту узгодження сторонами. Щодо розрахунку суми основного боргу, доведеності правомірності нарахування комісійних платежів Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнала факт використання кредитного ліміту в сумі 46 000 грн. Представник відповідача просив стягнути лише 8 592,66 грн, детального розрахунку на підтвердження цієї суми суду не надала. Твердження сторони відповідача про сплату 37 407,34 грн не підтверджується випискою по рахунку відповідача, згідно з якою сума фактично внесених коштів становить лише 15 911,75 грн (13 платежів). При визначенні залишку заборгованості суд виходить із суми отриманого тіла кредиту - 46 000 грн та здійснює наступний обрахунок: 15 911,75 грн - сума платежів здійснених відповідачем на виконання зобов`язань перед позивачем, 1 234,92 грн - сума комісій за операції з ЕПЗ. Оскільки обставина погодження умов щодо нарахування будь-яких комісій не були належним чином доведені у суді, відсутні підписані договори, інші докази щодо погодження тарифів, ці кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. Також, основна сума зобов`язання підлягає зменшенню на 5 601,84 грн як кошти, які банк самостійно списував шляхом зменшення кредитного ліміту («внутрішнє погашення відсотків»). Оскільки суд визнав нарахування відсотків неправомірним, ці кошти не можуть вважатися сплаченими як проценти і мають бути враховані як сума, яка не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, обґрунтована сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) становить 23 251,49 грн (46 000,00 грн - 15 911,75 грн (фактичні платежі відповідача) - 1 234,92 грн (недоведена комісія) - 5 601,84 грн (безпідставно списані проценти)). Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши й оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами погодження сторонами умов кредитного договору щодо розміру процентної ставки, а також правомірності нарахування та стягнення відсотків і комісійних платежів. Водночас судом встановлено факт отримання відповідачем кредитних коштів у межах встановленого кредитного ліміту у сумі 46 000 грн та часткового їх повернення у розмірі 15 911,75 грн, а також списання банком коштів у вигляді комісій та внутрішнього погашення відсотків, які не підтверджені належними доказами їх погодження сторонами та підлягають врахуванню при визначенні фактичного залишку заборгованості. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме у частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 23 251,49 грн. У задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та інших нарахувань слід відмовити. Розподіл судових витрат у справі Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі пропорційній до розміру задоволених позовних 730,25 грн (2 422,40 грн х (23 251,49 грн / 77 129,83 грн)). Витрати на надання професійної правничої допомоги Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що представником відповідача - адвокатом Скользнєвою Валерією Владиславівною заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. На підтвердження цього позивачем до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги, укладений між відповідачем та адвокатом Скользнєвою В.В. від 08.01.2026, розділом 4 якого передбачено загальні положення щодо порядку оплати за договором, акт здачі-приймання наданих послуг від 08.01.2026, відповідно до якого на «ознайомлення з матеріалами справи, написання та направлення відзиву» витрачено 4 години, розмір гонорару за 1 годину - 2 000 грн, загальний гонорар - 8 000 грн, квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 08.01.2026, відповідно до якого відповідачем сплачено послуги адвоката на суму 8 000 грн. Дана категорія справ є поширеною, а сам по собі відзив на позов не є складним та не потребує особливих витрат часу на його складання, а сама справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи конкретні обставини справи, розгляд справи в спрощеному провадженні з викликом сторін, явку представника відповідача у два судові засідання, суд робить висновок, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу є 5 500 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі пропорційному сумі, у стягнення якої відмовлено судом, а саме: 3 841,97 грн (5 500 грн х ((77 129,83 - 23 251,49 грн) / 77 129,83 грн)). Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з позивача на корить відповідача складає 3 111,72 грн (3 841,97 грн - 730,25 грн).

Outcome: partial