Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») - Какун А.С. звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №285220681 від 28.03.2019 року в розмірі 13927 грн. 50 коп., а також судового збору в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.03.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] , було укладено кредитний договір №285220681. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 03.01.2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20190103, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги від №7 від 26.12.2019 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 13927,50 грн., яка складається із суми заборгованості по основному боргу у розмірі 5 000,00 грн.; суми заборгованості по відсоткам у розмірі 8927,50 грн. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13927,50 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, при цьому відповідачем боргові зобов`язання не виконано, а відтак ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з вказаним позовом. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 30.01.2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Ковальовим А.О., який діє від імені та в інтересах відповідача [PERSON] , направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. 04.02.2026 року від представника позивача ТОВ «ФК`ЄАПБ» - Стеценко В.І. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій просить залишити без розгляду та задоволення відзив відповідача [PERSON] 05.02.2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Ковальовим А.О. подано заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 10.02.2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Ковальовим А.О. направлено до суду клопотання, в якому просить суд не приймати та не враховувати відповідь на відзив, подану позивачем при вирішенні справи. Враховуючи, що розгляд справи проводиться без виклику сторін, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст.13ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Письмовими матеріалами справи підтверджено, що 28.03.20219 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №285220681, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 5000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 29 днів, тобто до 26.04.2019 року. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом п.1.4 договору. З врахуванням п.1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 3,65 % річних. (а.с.4-5) 21.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору №285220681 від 21.04.2019 року якою сторони домовилися продовжити строк кредитного договору на 25 днів, тобто до 20.05.2019 року. Починаючи з 26.04.2019 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,70% в день від суми кредиту. (а.с.6) 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.(а.с.7) При цьому, будь-яких Реєстрів прав вимоги укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 позивачем до позовної заяви не додано (п.12. договору), як і Реєстру боржників до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», на який посилається позивач у позові. 03.01.2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20190103, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.(а.с.8-9) При цьому, будь-яких Реєстрів прав вимоги укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК`ЄАПБ» до Договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року позивачем до позовної заяви не додано (п.12. договору перелік додатків), як і Реєстру боржників до Договору факторингу №20190103 укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК`ЄАПБ», на який посилається позивач у позові. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №7 від 26.12.2019 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 13927,50 грн., яка складається із суми заборгованості по основному боргу у розмірі 5000,00 грн.; суми заборгованості по відсоткам у розмірі 8927,50 грн.. (а.с.10) При цьому слід звернути увагу, що даний Витя підписаний лише однією стороною (представником позхивача Какун А.С.) та мається відтиск печаті. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №285220681 від 28.03.2019 року, наданого позивачем, за період з 26.12.2019 по 31.10.2025 року заборгованості [PERSON] , складає 13927,50 грн. (а.с.11) З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.12.2019 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями до [PERSON] відповідно до договорів факторингу від 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також 03.01.2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК`ЄАПБ» . Судом досліджений Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. А також договір факторингу №20190103 від 03.01.2019 року укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК`ЄАПБ», відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК`ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. При цьому, в якості доказів позивач надав лише витяг з договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, зокрема 1 та остання сторінка договору та копії договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року. Хоча згідно п. 12. вказаних Договорів факторингу передбачено перелік додатків, які містять невід`ємну частину договору. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Таким чином судом встановлено, що 28.03.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №285220681, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові позичку на суму 5000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (п. 1.1 Договору). Договір факторингу № 1, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», датований 28.11.2018 року, тобто він укладений за чотири місяці до підписання кредитного договору №285220681 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] , Договір факторингу №2 укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК`ЄАПБ» який датований 03.01.2019 року, тобто він укладений за два місяці до підписання кредитного договору №285220681 відповідачем [PERSON] . Також суду надано Витяг з Реєстру прав вимоги №7 договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року, датований 26.12.2019 року, в якому мається відтиск печатки та підпис лише представника ТОВ «ФК`ЄАПБ» [PERSON] , підписи сторін ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК`ЄАПБ» та завірені ними печатки, відсутні. Так з доданих позивачем доказів зокрема з копій Договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та №20190103 від 03.01.2019 року вбачається, що його сторонами фактично здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б спочатку у ТОВ «Таліон Плюс», а потім ТОВ «ФК`ЄАПБ» щодо відповідача [PERSON] , на момент укладення Договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та №20190103 від 03.01.2019 року в цьому договорі не вказано. Отже, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, та договір факторингу (відступлення права вимоги) є похідним від кредитного договору, тому він не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. З цих підстав суд визнає неналежним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» та від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК`ЄАПБ» права вимоги за кредитним договором №285220681 від 28.03.2019 року. У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді не укладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «Таліон Плюс» та чи існували ці права на момент їх переходу. Суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу стороною позивача не надано. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту ч. 1 ст.1050ЦК України з урахуванням ст.ст.526,527,530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018року №75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 у справі № 175/35/16-ц. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також п.52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення). Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Проте, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачу [PERSON] , згідно з умовами вищевказаного договору, було видано кредит та саме в сумі заявлених позовних вимог. Визначення даної суми в договорі не свідчить про її отримання відповідачем саме в такому розмірі. Крім того, даний договір відповідачем не підписаний. Враховуючи відсутність доказів про перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача, як це передбачено умовами кредитного договору, відсутні підстави вважати, що первісний кредитор виконав умови вищевказаного договору. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування коштами, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а є односторонніми арифметичним розрахунком стягуваних сум, які повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належними доказами існування боргу. Наявність розрахунку заборгованості за кредитними договором не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу. Жодних належних та достовірних доказів, які б вказували на існування у [PERSON] , перед ТОВ «ФК`Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вищевказаним кредитним договором матеріали справи не містять. Крім того, ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено і факт відступлення права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] , за кредитним договором №285220681 від 28.03.20199 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допогмога» до ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшорму від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК`ЄАПБ». Тобто, на момент укладення договорів факторингу, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК`ЄАПБ». Отже, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] , від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно ТОВ «ФК`Європейська агенція з повернення боргів» взагалі не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Outcome: dismissed