Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому прохає: 1) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2034 га, кадастровий номер 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, в порядку поділу спільного майна подружжя; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,2034 га, кадастровий номер 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . Заявлені вимоги вмотивовані тим, [INFO] помер чоловік - [PERSON] . На підставі рішення п`ятої сесії шостого скликання Заворсклянської сільської ради від 09.06.2011 року внаслідок безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації позивач набула право власності на земельну ділянку, площею 0,2034 га, кадастровий номер: 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Минівка Полтавського району Полтавської області. Зазначає, що дана земельна ділянка була набута в період чинності ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу України, в редакції станом на 19.10.2011 року. На підставі вищевикладеного, за життя чоловікові [PERSON] та позивачу, на праві спільної сумісної власності подружжя належала земельна ділянка, площею 0,2034 га, кадастровий номер 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Минівка Полтавського району Полтавської області. Вказує, вона, дружина померлого [INFO] [PERSON] , та [PERSON] , донька померлого [INFO] [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину фактично, шляхом спільного проживання із спадкоємцем, що передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 08.12.2025 року звернулися з заявами про відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. Постановою №13/02-14 від 13.01.2026 року приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі на ім`я [PERSON] та [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер якої - 5324081005:05:001:0242, загальної площі - 0,2034 га. місцезнаходження якої: Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, в рівних частках кожному, оскільки відомості щодо виділення частки в спільному майні подружжя та реєстрації права власності за померлим [INFO] - [PERSON] , на 1/2 частку земельної ділянки відсутні, тому визначити склад спадкового майна та встановити безспірність вчинення нотаріальної дії не має можливості. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 24.02.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. 12.03.2026 відповідач надала суду зустрічну позовну заяву, в якій прохає визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,2034 га, кадастровий номер 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 16.03.2026 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, присвоєно загальний номер справи №545/643/26. Представник позивача [PERSON] адвокат Нестеренко Н.М., направила до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити. Позивач зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнала. Відповідач [PERSON] , вона ж позивач за зустрічним позовом, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зустрічні позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, зважаючи на підтримання позову позивачем та визнання позову відповідачем, підтримання зустрічного позову відповідачем та визнання позову позивачем, суд ухвалив розглянути справу по суті у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.1974 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.11.2025 року. Згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.12.2025 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.01.2023 року, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №241 від 30.01.2023 року. 08.12.2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлому [INFO] [PERSON] майно. 08.12.2025 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. було заведено спадкову справу за №77/2025 (номер у спадковому реєстрі - 74976716) після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 83527868 від 08.12.2025 року. 13.01.2026 року сторони [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , а саме на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 5324081005:05:001:0242, загальною площею - 0,2034 га, місце знаходження якої: Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Спадкодавець заповіту не залишив. Інші заяви протягом строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не надходили, а також свідоцтва про право на спадщину в рамках спадкової справи до майна [PERSON] не видавались. Згідно повідомлення Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 14.10.2025 року вих.№01-12-05-09/15210, за наявними обліками Реєстру територіальної громади Полтавської міської територіальної громади міститься наступна інформація про осіб місце проживання яких зареєстровано за адресою [ADDRESS] , зокрема: [PERSON] (з 16.08.1991 по 30.01.2023), [PERSON] (з 16.08.2016 по т.ч.), [PERSON] (з 16.08.2016 по т.ч.). Згідно довідки ЖБК «Ворскла» від 05.10.2025 року вих.№13, [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з ним на день його смерті проживали та були зареєстровані: його дружина [PERSON] , [INFO] , його донька [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №13/02-14 від 13.01.2026 року, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі на ім`я [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер якої - 5324081005:05:001:0242, загальної площі - 0,2034 га місце знаходження якої: Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, в рівних частках кожному. Причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що відомості щодо виділення частки в спільному майні подружжя та реєстрація права власності за померлим [INFO] - [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер якої 5324081005:05:001:0242, загальної площі - 0,2034 га, місце знаходження якої: Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства - відсутні, тому визначити склад спадкового майна та встановити безспірність вчинення нотаріальної дії не має можливості. [PERSON] , на підставі рішення п`ятої сесії шостого скликання Заворсклянської сільської ради від 09.06.2011 року набула право власності на земельну ділянку, площею 0,2034 га, кадастровий номер: 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Минівка Полтавського району Полтавської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯК №219031, виданим Заворсклянською сільською радою Полтавського району Полтавської області 19.10.2011 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу України, (в редакції станом на час набуття права власності на земельну ділянку), об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Позивач набула права власності на земельну ділянку під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Отже, суд вважає, що оскільки майно фактично набуто подружжям під час їх шлюбу, то земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки інше не було встановлено письмовою угодою між ними. На підставі вищевикладеного, за життя [PERSON] та позивачу [PERSON] , на праві спільної сумісної власності подружжя належала земельна ділянка, площею 0,2034 га, кадастровий номер 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Минівка Полтавського району Полтавської області. Таким чином, позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] мали право на частину спірної земельної ділянки, що згідно з вимогами закону щодо презумпції рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, складає 1/2, оскільки право власності на земельну ділянку набуто в період зареєстрованого шлюбу. Тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2034 га, кадастровий номер 5324081005:05:001:0242, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої Полтавська область, Полтавський район, село Минівка, в порядку поділу спільного майна подружжя У свою чергу, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку земельної ділянки, як спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону, або незаконність набуття не встановлена судом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя , хто його пережив та батьки. Крім того, частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину фактично, шляхом спільного проживання із спадкоємцем, що передбачено ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Отже, беручи до уваги рівність спадкових часток двох спадкоємців першої черги за законом - відповідача [PERSON] (доньки), позивача [PERSON] (дружини), які прийняли спадщину, то останні мають право на 1/4 частку у спадщині. Таким чином, оскільки сторони є спадкоємцями за законом після померлого, відповідно за ними можливо визнати право власності на вказане спадкове нерухоме майно. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved