Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги (централізоване опалення/постачання теплової енергії та централізоване постачання/постачання гарячої води), внески/плату за абонентське обслуговування, а також нараховані 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як виконавець комунальних послуг, а також як новий кредитор за Договором цесії від 11.10.2018 № 602-18, належним чином надавав послуги, але відповідач систематично порушував строки оплати, внаслідок чого станом на 31.07.2025 року утворилася заборгованість. Загальна сума позовних вимог, що складається із основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат, пені, а також внесків/плати за абонентське обслуговування, становить 175 612,88 грн. Позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову . Відповідач стверджує, що не є власником квартири, за якою нараховано заборгованість ( [ADDRESS] ). Згідно з документами, квартира належить [PERSON] та іншим членам сім`ї, серед яких відповідача немає. Відповідач зазначає, що тривалий час не проживає за адресою реєстрації. Натомість фактично проживає з сім`єю за іншою адресою ( [ADDRESS] ), де сплачує комунальні послуги, що підтверджується актом ЖБК та квитанціями. Оскільки відповідач та її діти проживають за іншою адресою, вони фактично не користувалися послугами з опалення та гарячого водопостачання за спірною адресою. Відповідач просить суд застосувати загальний строк позовної давності у 3 роки. Заборгованість, що виникла до 22.08.2022, має бути списана у зв`язку із закінченням цього строку. Згідно з розрахунками відповідача, сума, до якої має бути застосована позовна давність, становить 95 522,89 грн (включаючи основний борг та штрафні санкції за періоди до 2021 року та частину періоду до серпня 2022 року). Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, а суму боргу такою, що не відповідає дійсності ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Комунальне підприємство «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює діяльність у сфері надання комунальних послуг, зокрема з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії. Період надання послуг, що є предметом спору, охоплює проміжок часу з 01.05.2018 року по 01.11.2024 року. З 01.05.2018 року до 31.10.2021 року Позивач виступав виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ). Регулювання цих правовідносин здійснювалося відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630). Договір про надання послуг ЦО/ЦПГВ був публічно оприлюднений у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085), що свідчить про дотримання Позивачем процедури укладення договору приєднання. З 01.11.2021 року, у зв`язку зі змінами у законодавстві, Позивач змінив статус на виконавця послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ). Правовідносини у цій сфері регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VI, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії». Типові індивідуальні договори про надання послуг ТЕ/ПГВ були оприлюднені на офіційному веб-сайті КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» згідно з вимогами ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, що також підтверджує законність укладення цих договорів приєднання. Будинок за адресою: [ADDRESS] , повністю підключений до мереж тепло- та водопостачання. Це означає, що квартира за вказаною адресою отримує тепло та гарячу воду від внутрішньо-будинкової системи. Відповідач є споживачем цих послуг з дати, зазначеної в позовній заяві, і не відмовлявся (не відключався) від них у встановленому чинним законодавством порядку. Факт отримання та споживання послуг Відповідачем є свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг ТЕ/ПГВ. Позивач також набув право вимоги щодо заборгованості, яка виникла до 01.05.2018 року, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного з ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». За даними Реєстру територіальної громади м. Києва відповідач зареєстрована за [ADDRESS] . У порушення вимог законодавства відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідачем не спростовано належними та допустимим доказами правильності нарахування КП «Київтеплоенерго» заборгованості за вказані послуги, а також не надано власного розрахунку заборгованості. Відповідно до положень ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. 30.03.2020 прийнятий Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року. Заборгованість, яка утворилася до вказаної дати стягненню не підлягає. При цьому, КП «Київтеплоенерго» надало суду розрахунок заборгованості, нарахованої починаючи з 01 травня 2018 року. Розрахунку заборгованості, нарахованої до 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» суд не надало. На підтвердження вимог про стягнення заборгованості до вказаної дати КП «Київтеплоенерго» надало лише копію договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладений 11 жовтня 2018 року з ПАТ «Київенерго». Водночас, у вказаному договорі взагалі не зазначено за який період була нарахована вказана заборгованість. Відтак, у суду відсутні підстави для висновку про те, що вказана заборгованість була нарахована в межах позовної давності. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь КП «Київтеплоенерго» не підлягає стягненню заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 050,97 грн, та заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 22 989,21 грн., а також інфляційна склдаова боргу та 3% річних. В іншій частині позов підлягає задоволенню. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо її фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , з огляду на наступне. Наданий відповідачем акт про проживання за іншою адресою є лише документом, що фіксує певні обставини на момент його складання. Однак, такий акт не є безумовним підставою для звільнення від обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг за місцем реєстрації. Згідно з вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», належним доказом відсутності споживача у приміщенні є офіційне повідомлення виконавця послуг з наданням підтверджуючих документів (довідки з місця роботи, навчання, лікування ). Сам по собі акт не спростовує статусу відповідача як споживача за зареєстрованим місцем проживання. Відповідачем на підтвердження своєї позиції надано копії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою фактичного проживання. Проте, судом встановлено, що зазначені квитанції виписані на ім`я [PERSON] , а не на ім`я відповідача ( [PERSON] ). Таким чином, ці документи підтверджують факт здійснення оплати за послуги іншою особою ( [PERSON] ) і не можуть бути беззаперечним доказом того, що саме Відповідач ( [PERSON] ) постійно проживає за цією адресою та самостійно несе витрати на житлово-комунальні послуги там, одночасно не користуючись послугами за місцем своєї реєстрації. Наявність заборгованості за іншою адресою або факт оплати послуг третіми особами за іншою адресою не звільняє зареєстровану особу від обов`язку, щодо своєчасної та повної оплати послуг за місцем її офіційної реєстрації, якщо не було дотримано процедури сповіщення постачальника про відсутність. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про її правомірне звільнення від оплати послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial