Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

представник позивача за допомогою підсистеми "Електронний суд" 28.01.2026 звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, у якому прохає стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за договорами № 4625658 від 22.06.2021 та № 3756462 від 02.03.2021 у загальному розмірі 26554,50 грн, 2422,40 грн витрат з оплати судового збору та 13000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка не виконує взятих на себе зобов`язань за вищевказаними договорами щодо вчасного повернення сум кредиту та плати за користування ними (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач прохає стягнути з неї у примусовому порядку. Ухвалою судді від 02.02.2026 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного ухвалення рішення не заперечував. 20.02.2026 відповідачка надала до канцелярії суду відзив на позов, у якому вказала, що позовні вимоги визнає частково. Прохала зменшити судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 13000 грн як таких, що не відповідають обсягу виконаних адвокатом робіт та складності справи. 26.02.2026 за допомогою підсистеми "Електронний суд" представник позивача надіслала відповідь на відзив, у якому наполягала на задоволенні позовних вимог повністю та на стягненні судових витрат із відповідачки на користь позивача у заявленому розмірі з огляду на доведеність її вини у виникненні заборгованості за кредитними договорами пимьсовими доказами, що маються у матеріалах справи. Станом на дату розгляду справи на адресу суду заперечення на відповідь на відзив від відповідачки не надходили. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Слід вважати відповідачку [PERSON] належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, що підтверджується її власносноручним підписом про отримання 06.02.2026 копії ухвали про відкриття провадження у справі та наданим 20.02.2026 відзивом на позовну заяву. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що 22.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] у електронній формі було укладено договір про споживчий кредит № 4625658, відповідно до умов якого останній було надано кредит у загальному розмірі 2100,00 грн строком на 30 днів з 22.06.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за його надання, яка становить 231,00 грн - 22.07.2021. Проценти за користування кредитом - 787,50 грн, які нараховуються за ставкою - 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2,.2.3 цього договору. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів, застосовується стандартна процентна скавка - 5%. У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Відповідно до довідки ТОВ ''Мілоан'' про ідентифікацію відповідачка здійснила акцепт договору та підписання його за допомогою одноразового ідентифікатора V59736. 22.05.2021 позикодавець перерахував позичальниці кошти у розмірі 2100,0 грн на банківську картку [NUMBER] , номер якої вказаний позичальницею, що підтверджується квитанцією АТ КБ ''Приватбанк'' від 22.06.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Мілоан", за період з 22.06.2021 по 20.09.2021 за користування кредитом позикодавець нарахував позичальниці 7087,50 грн процентів та 231,00 грн комісії за надання кредиту. При цьому, нарахування процентів за період з 22.06.2021 по 22.07.2022 здійснювалося за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту, з 23.07.2021 по 20.09.2021 - за ставкою 5%. Згідно із вказаним розрахунком заборгованість відповідачки складає 2100,00 грн - за тілом позики, 7087,50 грн - за процентами, 231,00 грн - комісія, всього - 9418,50 грн. 16.12.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт капітал" було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4625658 від 22.06.2021. Заборгованість відповідачки на дату відступлення права вимоги відповідає вищевказаній, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників від 16.12.2021 до цього договору. ТОВ «Вердикт Капітал» нарахував відповідачці додатково проценти за період з 16.12.2021 по 23.02.2022 (за 70 днів) у сумі 7350,00 грн, що підтверджується копією розрахунку заборгованості, складеного фактором станом на 10.03.2023. Так, загальна заборгованість відповідачки склала 16768,50 грн, з яких: 2100,00 - тіло кредиту, 14437,50 - проценти за користування ним, 231,00 - комісія. 10.03.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4625658 від 22.06.2021, що підтверджується копією цього договору та витягу з реєстру боржників від 10.03.2023. Заборгованість [PERSON] залишилася незмінною та відповідає вищевказаній. 28.08.2025 між ТОВ "Коллект Центр" та позивачем було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4625658, що підтверджується копією цього договору та витягу із реєстру боржників до нього від 28.08.2025. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки залишилася незмінною та складає 16768,50 грн, з яких: за тілом кредиту 2100,00 грн, за процентами - 14437,50 грн, за комісіями - 231,00 грн, яку позивач прохає стягнути із відповідачки на свою користь. Судом встановлено також, що 02.03.2021 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3756462. За змістом цього договору позикодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сума кредиту (загальний розмір) складає 4000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту та в разі пролонгації. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача. 02.03.2021 позикодавець перерахував позичальнику кошти у розмірі 4000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ ''Фінансова компанія ''Контрактовий Дім'' від 22.12.2025. За користування кредитом позикодавець нарахував позичальниці 11852,81 грн процентів за період з 02.03.2021 по 26.10.2021. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ "Авенсус Україна", заборгованість відповідачки складає 2983,65 грн за тілом позики, 6802,78 грн за процентами, всього разом 9786,43 грн, з урахуванням часткових оплат з боку позичальниці, яка внесла в рахунок оплати по тілу кредиту 1016,35 грн, за процентами - 5061,63 грн, а всього 6122,98 грн. 21.01.2022 між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" було укладено договір факторингу № ФК 21-01/22, відповідно до якого позикодавець відступив на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3756462 від 02.03.2021, що підтверджується копією цього договору та витягу з реєстру права вимоги від 21.01.2022. Відповідно до цього реєстру заборгованість позичальниці залишилася незмінною та становить 9786,43 грн. У свою чергу, ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" відступило право вимоги до відповідача позивачу ТОВ "Факторинг партнерс" відповідно до договору факторингу № 01-08/25 від 01.08.2025, що підтверджується копією цього договору та витягу з реєстру від 01.08.2025. Заборгованість також відповідає вищевказаній, тобто додаткові нарахування не здійснювалися. У підсумку, згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки складає 9786,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2984,00 грн, за процентами - 6802,00 грн, яку останній прохає стягнути із відповідачки на свою користь. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно приписів ст. ст. 514 та 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28.10.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням встановлених судом обставин справи, на підставі належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що первісний позикодавець ТОВ "Мілоан" за договором про споживчий кредит № 4625658 від 22.06.2021 взяті на себе зобов`язання за вказаним договором позики виконав та надав грошові кошти відповідачці у розмірі 2100,00 грн на зазначену нею банківську картку. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що за умовами договору строк кредитування становить 30 днів, процентна ставка - 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, проценти мають становити 787,50 грн, одноразова комісія - 231,00 грн. Загальна вартість кредиту - 3118,50 грн. Відповідачка оплат за кредитом не вносила. Виходячи із вищевикладеного, заборгованість за тілом кредиту, що становить 2100,00 грн та комісія 231,00 грн підлягають стягненню із останньої на користь позивача. Щодо нарахування позивачем відсотків за понадстрокове користування кредитом, суд вважає за необхідне зазаначити таке. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за ''користування кредитом'' (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно ''користуватися кредитом'', натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за ''користування кредитом'') за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за ''користування кредитом'' поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за ''користування кредитом'', так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625, ст. 1048 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ст. 1048 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за ''користування кредитом''). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Строк виконання зобов`язання по договору про споживчий кредит № 4625658 у повному обсязі настав 22.07.2021. Ураховуючи вищевикладене, суд, здійснивши власні розрахунки, з урахуванням графіку розрахунків вартості кредиту, виходячи із строку 30 днів, на який було кредит надано, відсоткової ставки, передбаченої договором - 1,25% в день, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 787,50 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування - до 22.07.2021. Вимога кредитора щодо стягнення відсотків за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дає підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог. Отже, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 23.07.2021), необхідно відмовити. Вимоги сплати позичальником індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено не було. Отже, із відповідачки підлягає стягненню заборгованість за цим договором у загальній сумі 3118,50 грн, яка складається із тіла кредиту 2100,00 грн, процентів за користування ним - 787,50 грн та комісії 231,00 грн. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 3756462 про надання споживчого кредиту від 02.03.2021 у загальному розмірі 9786,00 грн, яка складається із тіла кредиту - 2984,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 6802,00 грн, суд вважає за необхідне зазаначити таке. Як вбачається із умов цього договору, сума кредиту становить 4000,00 грн, строк кредитування - 30 днів, тобто до 22.07.2021, процентна ставка - 1,90 % в день. Факт укладення цього договору між сторонами, отримання кредитних коштів у вказаній сумі відповідачкою не заперечуються. За користування кредитом позикодавець нарахував позичальниці 11852,81 грн процентів за період з 02.03.2021 по 26.10.2021, тобто їх нарахування мало місце і після спливу строку дії договору. Виходячи із обставин справи, підстав та норм чинного законодавства, описаних вище, суд доходить висновку, що загальна вартість кредиту за цим договором має становити 6280,00 грн, з яких 4000,00 грн - тіло кредиту, 2280,00 грн - відсотки за користування ним. Водночас, як зазначено позивачем у розрахунку заборгованості, відповідачкою внесено оплат за кредитом на загальну суму 6122,98 грн. Тому ця сума має бути вирахована із загального розміру заборгованості. Отож, заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача складає 157,02 грн. Отже, загальна заборгованість відповідачки [PERSON] за обома кредитними договорами складає 3275,52 грн (157,02 грн + 3118,50 грн). У іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Щодо стягнення понесених позивачем судових витрат із відповідача, суд доходить висновку про таке. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0602520035 від 22.01.2026. У зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 12,34% сплаченого позивачем судового збору, що становить 328,54 грн. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Отже, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", прайс лист, заявку на надання юридичної допомоги № 1355 від 01.12.2025, витяг з акту № 25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, згідно з якими витрати на правничу допомогу становлять 13000 грн. У відзиві на позов відповідачка прохала зменшити розмір заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає їх неспівмірними складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт та наданих послуг. Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, обсяг документів, наданих позивачем до суду (матеріалів позовної заяви), наявність клопотання відповідачки про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, задоволення позову частково, розмір задоволених позовних вимог, дійшов висновку, що у цій конкретній справі витрати на правову допомогу є завищеними. Відтак, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 10000,00 грн, що на думку суду буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності. Ураховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягненню із відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді правової допомоги адвоката, які з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог (12,34 %) становлять 1234,00 грн.

Outcome: partial