Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, в якому позивач просить визнати його [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Білорусь, батьком [PERSON] , [INFO] . Внести зміни до актового запису про народження №1281, складеного 04 травня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), щодо народження [PERSON] , [INFO] , а саме: виключити з актового запису відомості про батька: [PERSON] , громадянина України; внести до актового запису відомості про батька: [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Білорусь; змінити прізвище та по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем [PERSON] у певний період існували близькі стосунки, які, однак, не були тривалими, після чого сторони припинили відносини та тривалий час не підтримували зв`язок. У подальшому відповідач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . 24 квітня 2022 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , відповідач [PERSON] народила сина [PERSON] . У зв`язку з тим, що дитина була народжена у зареєстрованому шлюбі, відповідно до вимог статті 122 Сімейного кодексу України, у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 04 травня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьком дитини було записано [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року у справі №127/36527/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач зазначає, що на момент народження дитини йому не було відомо про наявність у нього сина та про факт свого можливого батьківства щодо дитини, народженої [INFO] . Лише у січні 2025 року позивачу стало відомо про те, що він може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , а також про те, що шлюб між відповідачами розірвано та сімейні відносини між ними припинено. У зв`язку з цим позивач, вважаючи себе біологічним батьком дитини, прийняв рішення про необхідність юридичного оформлення батьківства та звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 30.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито у справі загальне позовне провадження, надано відповідачам та третій особі строк для надання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ухвали суду від 11.12.2025 року в справі повторно призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. 03.03.2026 року від експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до суду надійшли матеріали справи та висновок експерта від 24.02.2026 №СЕ-19/102-26/702-БД. Ухвалою суду від 11.12.2025 року провадження у справі поновлено, призначено до судового розгляду. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив суд розгляд справи здійснювати у його відсутності, оскільки він перебуває за межами території України та не має змоги особисто прибути в підготовче судове засідання, підтримав позовні вимоги та проси суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, але від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, не заперечила проти задовлення заявленого позову. Відповідач [PERSON] згідно поданої ним заяви просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального Міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява начальника відділу Масної О., в якій остання просила судовий розгляд проводити без участі представника відділу, у вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Відповідно до ст. 201 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання, необхідні для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи, зокрема з`ясовує, чи визнає відповідач позов. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд має право ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, а позивач наполягає на його задоволенні, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі розгляду справи за відсутності учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення, а датою ухвалення такого рішення є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд приходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у певний період часу позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у близьких особистих стосунках, які носили фактичний характер та мали місце до укладення відповідачем шлюбу з іншою особою. Зазначені відносини не були тривалими, після чого сторони припинили спілкування та тривалий час не підтримували будь-яких контактів. У подальшому відповідач [PERSON] вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем [PERSON] . [INFO] , під час перебування у зазначеному шлюбі, [PERSON] народила дитину [PERSON] . У зв`язку з тим, що на момент народження дитини мати перебувала у зареєстрованому шлюбі, відповідно до приписів статті 122 Сімейного кодексу України, батьком дитини у свідоцтві про народження було записано її чоловіка - [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №1281 від 04 травня 2022 року. Надалі, як встановлено судом, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого їх сімейні відносини фактично припинилися. Судом також встановлено, що позивач на момент народження дитини не був обізнаний про факт її народження та про можливе своє батьківство щодо неї. Лише у січні 2025 року позивачу стало відомо про існування дитини - [PERSON] , [INFO] , а також про обставини її народження та припинення шлюбу між відповідачами. Отримавши зазначену інформацію, позивач, вважаючи себе біологічним батьком дитини, виявив намір юридично оформити своє батьківство та звернувся до суду з відповідним позовом у межах встановленого законом строку позовної давності. З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою суду було призначено судово-генетичну експертизу. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-26/702-БДвід 24.02.2026, складеного за результатами проведеного дослідження, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є ймовірним біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , при цьому ймовірність батьківства становить 99,9999999%. Оцінюючи зазначений висновок експерта, суд виходить із того, що відповідно до положень статті 89 ЦПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, однак висновок судово-генетичної експертизи є спеціальним доказом, який ґрунтується на наукових методах дослідження та має підвищену доказову силу у справах про встановлення батьківства. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, результати експертного дослідження, а також те, що [PERSON] визнає себе батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про задоволення позову, так як він є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи. Жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували висновок експерта або свідчили про інше походження дитини, сторонами у справі не надано. Таким чином, встановлена законом презумпція батьківства [PERSON] як чоловіка матері дитини, передбачена статтею 122 Сімейного кодексу України, у даному випадку спростовується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема висновком судово-генетичної експертизи. Водночас сукупність встановлених судом обставин, а саме: наявність близьких стосунків між позивачем та матір`ю дитини у період можливого зачаття, відсутність обізнаності позивача про народження дитини, своєчасне звернення до суду після отримання відповідної інформації, а також результати судово-генетичної експертизи, свідчать про те, що саме [PERSON] є біологічним батьком дитини. Суд також враховує, що встановлення батьківства відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки забезпечує її право знати своє походження, гарантоване законодавством, а також є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між батьком і дитиною. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд не проводить, оскільки позивач просив їх залишити за ним. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного та

Outcome: approved