Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за Договором позики № 6887937 від 05.02.2024 року в розмірі 18425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5925,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 7500,00 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати у розмірі 3028 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.02.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики № 6887937, який підписано позичальником електронним підписом, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за договором позики № 6887937, заборгованість по якому становить 18425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5925,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 7500,00 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 6887937 на загальну суму 18425,00 грн. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 71-73). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив слухати справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 5). [PERSON] належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 77-78), конверти повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 77-78), правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.02.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики № 6887937, відповідно до умов п. 2.1 якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні (п. 2.2) (а.с. 6-10). Відповідно до п. 2.3.3, п. 2.3.4, п. 2.4.1, п. 2.4.2 договору, сума позики становить 5000,00 грн., строк позики до 25.04.2024 року (80 днів). Акційна процентна ставка, фіксована: 2,5000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього договору. Базова процентна ставка, фіксована: 2,50000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами цього договору. Позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу банківської картки [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті (п. 2.5 договору). 06.03.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору позики № 6887937 від 05.02.2024 року, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за цією додатковою угодою. Загальний строк користування позикою 25.05.2024 року (80 днів) (а.с. 16). 05.04.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до договору позики № 6887937 від 05.02.2024 року, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за цією додатковою угодою. Загальний строк користування позикою 24.06.2024 року (80 днів) (а.с. 20). 06.05.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору позики № 6887937 від 05.02.2024 року, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за цією додатковою угодою. Загальний строк користування позикою 25.07.2024 року (80 днів) (а.с. 24). 05.06.2024 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору позики № 6887937 від 05.02.2024 року, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за цією додатковою угодою. Загальний строк користування позикою 24.08.2024 року (80 днів) (а.с. 28). Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні системи» від 13.12.2024 року зазначено, що ТОВ «Універсальні платіжні системи» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. 05.02.2024 року о 15:39:15 успішно прийнято платежі на користь ТОВ «Маніфою», а саме, на суму 5000,00 грн. на картку [NUMBER] , номер транзакції [NUMBER] (а.с. 32). 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 34-36). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №9 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 року, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 6887937 від 05.02.2024 року в розмірі 18425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5925,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 7500,00 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику(а.с. 40). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №№ 6887937 від 05.02.2024 року за період з 05.02.2024 року по 24.08.2024 року розмір заборгованості становить 18425,00 грн., з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 425,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с.33). Між сторонами по справі існує спір щодо виконання договірних зобов`язань сторонами за договорами кредиту, позики, у яких відбулась заміна кредитора шляхом відступлення первісним кредитором новому кредитору право вимоги до боржника у розмірі невиконаного позичальником зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд вважає, що позивачем у справі надано достатньо доказів, які вказують на укладення з відповідачем кредитного договору, виникнення кредитної заборгованості та перехід до позивача права вимоги за кредитним зобов`язанням відповідача перед первісним кредитором. Враховуючи, що відповідач зобов`язання по погашенню заборгованості не виконав, чим порушив вимоги ст. ст. 1049, 1054 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором позики № 6887937 від 05.02.2024 року в розмірі 18425,00 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3028,00 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved