Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Санжаровський С.С. звернувся до суду із даним позовом, у якому просив: -встановити факт, що [PERSON] постійно проживала разом із своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , станом на 20 листопада 2015 року. -визнати за [PERSON] , право власності на житловий будинок літ. "А-1", верандою літ. «а», ганком літ. «а1», загальною площею 50,90 кв.м., житловою площею 20,80 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 16 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у загальному порядку. Позов підсудний Люботинському міському суду Харківської області за місцезнаходженням нерухомого майна. Ухвалою від 16 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано докази з Харківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Харківського обласного державного нотаріального архіву, Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області. Ухвалою від 16 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Пояснив, що право власності на спірний будинок було зареєстровано за дідом позивачки [PERSON] у 1958 році. Дід помер 1968 році, але свідоцтво про його смерть у позивачки не збереглося. Після смерті діда даний житловий будинок прийняли у власність в порядку спадкування за законом його дружина [PERSON] та син [PERSON] (батько позивачки) в рівних частках шляхом постійного проживання у будинку на момент відкриття спадщини. Вони не оформили право власності на успадковане майно. [PERSON] померла померла у 1986 році. Її частку у вказаному будинку успадкував її син [PERSON] шляхом постійного проживання у будинку на момент відкриття спадщини. Він не оформив документи щодо спадщини та помер 2007 році і вказаний будинок в порядку спадкування за законом прийняла його дружина [PERSON] шляхом постійного проживання у будинку на момент відкриття спадщини та обслуговування будинку. Вона не оформила спадкові права та померла у 2015 році. З нею фактично проживала у спірному будинку її дочка позивачка [PERSON] , яка була зареєстрована за іншою адресою, але жила з матір`ю, яка потребувала постійного догляду. Позивачка прийняла спадщину за матір`ю шляхом постійного проживання у будинку на момент відкриття спадщини та утримання будинку. Оформити спадкові права вона не може, бо не має свідоцтва про смерть діда і не може отримати таке свідоцтво, так як її батько та матір у різних документах мають різне написання прізвища: « [PERSON] » та « [PERSON] » з відмінністю в одну літеру. Представник відповідача Люботинської міської ради Харківської області 29.01.2026 та 03.02.2026 подав заяви про розгляд справи у їх відсутність, де просив розглянути справу за наявними доказами, відповідно до законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.ч.1, 3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст.76, ч.ч.1,2,3 ст.77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч.1,5,6 ст.81,ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є уродженкою м. Люботина Харківського району Харківської області, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 19) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] [PERSON] 02.08.1974 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 20) Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 49) Згідно актового запису про смерть №146 від 04.06.1988, [PERSON] помер [INFO] у віці 88 років у [ADDRESS] . Заявником є [PERSON] , який мешкав за тією ж адресою (а.с. 75) Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєструвала шлюб 09.03.1951 року. (а.с. 50) Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . (а.с. 47) Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . (а.с. 46) Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 28.11.2025 № 00055043359 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Номер актового запису 160 та дата його складання 12.07.1968 року. (а.с. 51) Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . (а.с. 48) Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 04.12.2025 року № 056/1960-m прізвища померлих родичів позивачки в наданих для експертизи документах записані як « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентичними. (а.с. 53) Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю, що було видане виконавчим комітетом Манченківської селищної ради депутатів трудящих 20 березня 1958 року. (а.с. 21) 31 жовтня 2025 року Люботинським БТІ на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . (а.с. 23-32) Відповідно до довідки Люботинського БТІ від 31.10.2025, зазначено наступні характеристики житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] : інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 2025 рік з врахуванням індексації становить 76958 грн. Самочинне будівництво та переобладнання відсутні. Усього наявні наступні будівлі: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 50,90 кв.м., веранда літ. «а», ганок літ. «а1», та господарські будівлі і споруди: погріб літ. «В», вбиральня літ. «Е», душ літ. «З», сарай літ. «Д», огорожа №1, №2, №3. (а.с. 33) Ці відомості відображені у технічному паспорті, виготовленому 31.10.2025 (а.с. 23-32) Згідно довідки КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області №132/01-32 від 24 жовтня 2025 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності від 20.03.1958. (а.с. 22) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №450178504 від 31 жовтня 2025 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не внесено до реєстру. (а.с. 58) Головою ОСН «Надія» 23 листопада 2025 року складено акт органу самоорганізації населення, що [PERSON] на день смерті її матері [PERSON] , фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , а саме з 20.11.2015 року [PERSON] залишилася проживати у вказаному вище житловому будинку. [PERSON] за власний кошт на даний час сплачує комунальні послуги, земельний податок за вказаною вище адресою, тощо. Має вільний доступ до житлового будинку, користується ним дбає про належний технічний стан будівлі, а також обробляє прилеглу до житлового будинку земельну ділянку. (а.с. 54-55) [PERSON] на день смерті [PERSON] , постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 55) Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] , вона померла [INFO] за адресою [ADDRESS] . Дане свідоцтво видане [PERSON] під її підпис [INFO] (а.с. 56) Відповідно до договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 481-д від 21.11.2015 року замовником організації та проведення поховання померлої [PERSON] є [PERSON] . (а.с. 57) Згідно до відповіді Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 10.02.2026, що за 1968 рік відкритої спадкової справи до спадщини [PERSON] не має. Свідоцтва про право на спадщину з 1968 по 2026 нікому не видавались. Також, за 1986-1987 рік відкритої спадкової справи до спадщини [PERSON] не має. Свідоцтва про право на спадщину з 1986 по 2026 нікому не видавались. Також, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який на день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] у шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину за період з 2007 по 2026 рік нікому не видавалось. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка на день смерті мешкала за адресою: [ADDRESS] у шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину за період з 2015 по 2026 рік нікому не видавалось. (а.с. 90) Пошук інформації нотаріусом у спадковому реєстрі здійснювався з параметром прізвищ чотирьох померлих осіб: « [PERSON] », що унеможливлює помилку у написанні приз віща « [PERSON] » та « [PERSON] ». (а.с. 78-81, 91-98) Згідно до відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 28.01.2026, за наявними в архіві даними за 1968-1995 року, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого01.06.1968 року [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались. (а.с. 77) Як вбачається з Будинкової книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою [ADDRESS] , відповідальною особою за ведення книги зазначено [PERSON] . Наявні записи про реєстрацію у цьому будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 34-45) Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. З наданих позивачем доказів вбачається, що стосовно житлового будинку за адресою [ADDRESS] , до цього часу є відомості про власника [PERSON] , який набув право власності 20.03.1958. Адреса цього житлового будинку неодноразово змінювалась. Раніше населений пункт мав назву хутір [PERSON] . Вулиця Олімпійська раніше мала назви вул. Богдана Хмельницького та вул. Ворошилова. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Батько позивачки, [PERSON] , народився [INFO] , та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . При цьому у свідоцтві про народження позивачки [PERSON] та свідоцтві про народження її батька [PERSON] , наявне різне написання прізвища [PERSON] , як: « [PERSON] » та « [PERSON] ». При цьому фонетично такі прізвища звучать однаково. Різне написання цього прізвища могло статися внаслідок помилки. Як вбачається з усіх наявних у справі доказів, особи з прізвищем [PERSON] та [PERSON] мешкали за однією і тією самою адресою, усі їх документи наявні у позивачки [PERSON] . Отже, у суду не викликає сумніву, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою батьком позивачки. Батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.03.1951. Дід позивачки (батько [PERSON] ) [PERSON] помер [INFO] у [PERSON] позивачки (мати [PERSON] ) [PERSON] померла [INFO] Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] . При цьому у свідоцтві про шлюб прізвище матері позивачки вказане, як [PERSON] , а у свідоцтві про смерть, як « [PERSON] ». Оскільки особи з прізвищем [PERSON] та [PERSON] мешкали за однією і тією самою адресою, усі їх документи наявні у позивачки [PERSON] , у суду не викликає сумнівів, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. На момент смерті [PERSON] та [PERSON] діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відкрилася після смерті [PERSON] [INFO] . Спадкова справа після його смерті не заводилася, відомостей про наявні заповіти не встановлено. Спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом були його дружина [PERSON] та син [PERSON] , та вони фактично прийняли спадщину у виді вказаного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки вступили в управління спадковим майном та використовували житловий будинок для проживання, що підтверджується записами у книзі для реєстрації місця проживання громадян за вказаною адресою. Окрім того, син спадкодавця [PERSON] , згідно актового запису про смерть [PERSON] №146, [PERSON] є заявником у актовому записі №146, та у актовому записі зазначено адресу заявника [PERSON] [ADDRESS] (а.с. 75). Таким чином після смерті [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , став належати у порядку спадкування за законом його дружині [PERSON] та сину [PERSON] у рівних частках. За життя [PERSON] та [PERSON] документи щодо свого права власності на житловий будинок не оформили. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа після її смерті не заводилася, відомостей про наявні заповіти не встановлено. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] спадщину був її син [PERSON] , відповідно ст. 529 ЦК УРСР (у редакції 1963р.). Спадщину після смерті [PERSON] у виді 1/2 частини вказаного житлового будинку [PERSON] фактично прийняв, оскільки вступив в управління спадковим майном та використовував житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за вказаною адресою. Таким чином після смерті [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , став повністю належати у порядку спадкування за законом її сину [PERSON] . За своє життя [PERSON] своє право власності на вказаний житловий будинок документально не оформив, та помер [INFO] . На момент смерті [PERSON] у 2007 році та [PERSON] у 2015 році діяли норми ЦК України, прийнятого [INFO] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст.ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємцем на відкриту після смерті [INFO] [PERSON] спадщину у виді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , була його дружина ( [PERSON] ) [PERSON] , відповідно до положень ст. 1261 ЦК України. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, відомостей про наявні заповіти не встановлено. Спадщину після смерті чоловіка [PERSON] у виді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , його дружина [PERSON] фактично прийняла у порядку, передбаченому частиною 3 статті 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за вказаною адресою. Таким чином житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] став належати на праві власності у порядку спадкування за законом його дружині [PERSON] . За своє життя [PERSON] не оформила право власності на успадкований житловий будинок та [INFO] вона померла. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, відомостей про наявні заповіти не встановлено. На час відкриття спадщини на день смерті [PERSON] [INFO] з нею разом за адресою: [ADDRESS] , постійно проживала її донька позивачка по справі [PERSON] , яка для підтвердження прийняття нею спадщини у порядку ч.3 статті 1268 ЦК України просить суд встановити факт постійного проживання разом із спадкодавицею на момент відкриття спадщини. Згідно приписів п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання [PERSON] разом із її матір`ю [PERSON] на час її смерті станом на 20.11.2015 у вказаному домоволодінні за адресою [ADDRESS] , підтверджується у своїй сукупності не тільки актами ОСН «Надія», але й тим фактом, що [PERSON] отримувала лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , та здійснювала її похорон; [PERSON] має документи щодо родинного зв`язку із покійною матір`ю та інших родичів, окрім того, вона має вільний доступ до будинку та провела його технічну інвентаризацію. Суд вважає, що вимога про встановлення факту постійного спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавицею [PERSON] за адресою [ADDRESS] , підлягає задоволенню, оскільки даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та породжує юридичні наслідки, оскільки встановлення зазначеного факту необхідно позивачу для вирішення питання щодо можливості визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] постійно проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] на момент смерті останньої [INFO] , та після смерті матері фактично, у порядку ч. 3 статті 1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину у виді житлового будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки не відмовилася від цієї спадщини, а продовжила проживання за цією адресою, користування цим будинком та його утриманням. Інших осіб, які б могли претендувати на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , судом не встановлено. Суд звертає увагу, що пошук інформації нотаріусом у спадковому реєстрі здійснювався з параметром прізвищ чотирьох померлих осіб: « [PERSON] », що унеможливлює помилку при написанні приз віща « [PERSON] » та « [PERSON] ». (а.с. 78-81, 91-98) Як встановлено судом, померлій [PERSON] , в порядку спадкоємства за законом, належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . До своєї смерті [INFO] [PERSON] , проживала разом зі своєю дочкою позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері позивачка [PERSON] продовжила жити у цьому будинку до цього часу, тобто прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Заповіти від імені [PERSON] не виявлені. Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що позасудовий порядок захисту прав [PERSON] у даному випадку є неможливим. Окрім того, у написанні прізвища батьків позивачки та її діда і баби є розбіжності у одній букві, що не виключає фонетичної созвучності прізвищ: « [PERSON] » та « [PERSON] ». Суд бере до уваги, що відповідач Люботинська міська рада Харківської області, яка не позбавлена права ініціювати питання щодо визнання відумерлою спадщини, або визнання майна безхазяйним, не заперечує проти позову, отже і не заперечує проти правомірності звернення [PERSON] до суду із даним позовом та визнання за [PERSON] права власності на спадкове нерухоме майно. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає доведеним обставини, які мають значення, наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] - підлягають задоволенню. Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача суми сплаченого судового збору передбаченого ст.141 ЦПК України, суд такі витратине стягує. На підставі викладеного,

Outcome: approved