Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що між ТОВ "Споживчий Центр" та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023 року. Між ТОВ "Споживчий Центр", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та [PERSON] 06.12.2020 року укладено Кредитний договір № 06.12.2020-100005116. Відповідно до умов Договору було надано кредит у розмірі 5000,00 грн, з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». В Заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) зазначається, що максимальний розмір Процентів за договором (сумарно Процентів "Економ" та Процентів "Стандарт") становить 10000,00 грн; після досягнення максимального розміру Проценти не нараховуються. В свою чергу Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує по Кредитному договору № 06.12.2020-100005116 від 06.12.2020 року у зв`язку з чим станом на 09.12.2025 р. утворилась заборгованість у розмірі 10 000,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн, за відсотками 5000,00 грн, чим порушуються права та інтереси Позивача, що й стало підставою звернення до суду. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 06.12.2020-100005116 від 06.12.2020 року в розмірі 10000,00 грн, а також 2422,40 грн судового збору. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб та витребувано докази у справі. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Відповідач була повідомлена про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 06.12.2020 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 06.12.2020-100005116. Відповідно до договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується довідкою субконто (виписка) зі строком користування кредитом: 14 календарних днів з дати отримання, графік платежів: сума кредиту 5000,00 грн та проценти 1400,00 грн сплачуються до 19.12.2020 року (а.с. 23). Відповідачем електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 5000,00 грн, а отже акцептовано умови Договору. Перерахування коштів було здійснено 06.12.2020 року на картку № [NUMBER] в сумі 5000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.12.2020 року № 319190579 (а.с. 30). Таким чином, кредитний договір укладено належним чином, а первісний кредитор виконав свій обов`язок щодо надання кредитних коштів. Між ТОВ "Споживчий Центр" та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023 (а.с.13-16). На виконання умов зазначеного договору укладено Перелік № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 06.12.2020-100005116 від 06.12.2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] (а.с.28-29). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися у письмовій формі, у тому числі електронній. Згідно зі ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом направлення пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту), а використання одноразового ідентифікатора є належним способом підтвердження волевиявлення сторони. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав суду будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 06.12.2020-100005116 від 06.12.2020 року в розмірі 10000,00 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн, за відсотками 5000,00 грн. Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved