Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить визнати протиправним рішення Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.04.2021 № 732-VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Особа_2 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 5120887700:04:001:0034, що розташована за адресою: [ADDRESS] »; скасувати відомості в Державному земельному кадастрі щодо реєстрації кадастрового номеру 5120887700:04:001:0034 на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] . Короткий виклад позиції позивача В обґрунтування вимог позовної заяви [PERSON] зазначає, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шабівської сільської ради його матері, після смерті якої він прийняв спадщину, надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, загальною площею 0,50 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На виконання зазначеного рішення він звернувся до землевпорядної організації з метою розробки проекту землеустрою по відведенню вказаної земельної ділянки. При контрольному обмірі земельної ділянки землевпорядною організацією встановлено, що межі земельної ділянки, належної відповідачу, частково накладаються на земельну ділянку, що перебуває у користуванні позивача. Крім цього, позивачу стало відомо про приватизацію частини земельної ділянки відповідачем та у подальшому присвоїно їй кадастровий номер 5120887700:04:001:0034. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з метою врегулювання конфлікту, однак жодної відповіді не отримав. Між тим, рішенням Шабівської сільської ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідачу, площею 0,25 га, кадастровий номер 5120887700:04:001:0034. Дані обставини і стали підставою для звернення до суду із позовом. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 11 липня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження. 04 грудня 2025 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі та про закриття підготовчого судового засідання. 04 грудня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження по справі та справа призначена до розгляду по суті. 17 березня 2026 року суд, ухвалою на місці, зі згоди позивача, перейшов до заочного розгляду справи. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили. Фактичні обставини, встановлені судом Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. Рішенням Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району від 28.03.2008 №546-У «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] » громадянину України [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , із земель житлової та громадської забудови Шабівської сільської ради. Вирішено передати у приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою [ADDRESS] . Видати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] . /а.с.9/ Відповідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.06.2025, земельна ділянка з кадастровим номером 5120887700:04:001:0034, площею 0,25 га, належить на праві власності [PERSON] ./а.с.10-11/ На замовлення [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , станом на 19 жовтня 2023 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: [ADDRESS] ./а.с.12-17/ Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 171, виданого державним нотаріусом Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, на підставі заповіту, посвідченого Гончарук А.В., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1937 року народження, яка померла [INFO] , є її син, громадянин республіки Молдова, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкоємцю на праві приватної власності на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2005 по справі № 2-5364/2005 року./а.с.21/ Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав від 22.02.2024 № 367030268 [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] ./а.с.24/ Відповідно рішення Шабівської сільської ради від 27.01.2006 №586-1У, надано дозвіл громадянці України на виготовлення технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), у зв`язку із прийняттям спадщини на житлові будинки і господарські будівлі. /згідно Додатку/ /а.с. 27-28/ Відповідно рішення Шабівської сільської ради від 18.11.2005 № 537-1У громадянці України [PERSON] надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку загальної площею 0,50 га в тому числі площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господасрьских будівель та споруд (присадибна ділянка), а також ділянка площею 0,25 га для ведення особиситого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] , у зв`язку з рішенням суду рег. № 2-5364/05 від 29.11.05 р. з земель категорії житлової і громадської забудови територіальної громади Шабівської сільської ради./а.с.29/ 09.03.2006 Шабівська сільська рада надала доручення на розробку технічної документації по складанню державного атку на земельну ділянку загальною площею 0,50 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно рішення Шабівської сільської ради за № 586-1У від 27.01.2006 гр. [PERSON] . /а.с.30/ Нормативне обгрунтування Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їй повноважень. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно з ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Згідно з частиною першою ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 116 ЗК України, у редакції чинній станом на 2005 рік, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 6-10 ст. 118 ЗК України, у редакції чинній станом на 2005 рік, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. За п. «д»-«є» ст. 184 ЗК України, в редакції, чинній на станом на 2005 рік, землеустроєм передбачено складання проектів відведення земельних ділянок, встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею. Отже, землевпорядна документація виготовляється у разі її відсутності з метою належного формування та обліку земельної ділянки. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на станом на 2005 рік, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою. Відповідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній станом на 2005 рік, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» в редакції, чинній на станом на 2005 рік, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, чинній на станом на 2005 рік, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1.1, 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43 (далі - Інструкція № 43), в редакції, чинній станом на 2005-2006 р.р., встановлено, що право власності на землю посвідчується державним актом про право власності на земельну ділянку. Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Пунктом 1.12 Інструкції № 43, в редакції, чинній станом на 2005-2006 р.р., передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. З матеріалів справи встановлено, що померла [PERSON] , на підставі рішення Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району від 27.01.2006 № 586-1У, мала дозвіл на виготовлення технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), у зв`язку з прийняттям спадщини на житлові будинки і господарські будівлі. Крім того, Шабівською сільською радою 09.03.2006 надано доручення на розробку технічної документації по складанню державного акту на земельну ділянку площею 0,50 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , згідно рішення Шабівської сільської ради за № 586-1У від 27.01.2006. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що така документація дійсно була розроблена, як і не містять доказів на підтвердження того, що дійсно [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Суд враховує, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до принципу єдності долі нерухомого майна із земельною ділянкою, на які воно розташоване, ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, може набувати право власності або користування на земельну ділянку, на якій розміщено вищезазначений об`єкт нерухомості. Відповідно до ч. 11 ст. 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом. Пропущення строку подання заяви, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт. Водночас, позивачем не підтверджено факту набуття права власності або користування на спірну земельну ділянку, що на переконання суду унеможливлює задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Тобто передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17 (провадження № 61-128б8св19). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення(частина друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Враховуючи викладене, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, з огляду на те, що позивачем не доведено наявність у нього права власності або права користування спірною земельною ділянкою, з матеріалів справи не видається за можливе також встановити межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та чи порушені такі межі відповідачем, який є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 5120887700:04:001:0034, адреса: [ADDRESS] , позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав, як власника або користувача земельної ділянки, суд приходить переконання, що позов задоволенню не підлягає. Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що попри те, що позивач у позові стверджує, що неодноразово звертався до відповідачів із проханням мирно вирішити спір, голови Шабівської сільської ради, на що отримав відповідь в якій йдеться мова про те, що для вирішення спірного питання необхідно звернутися до суду, докази на підтвердження вказаного позивач не надає. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволені позовних вимог відмовлено, також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed