Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 1260013 про надання споживчого кредиту від 25.01.2024 року станом на 29.07.2024 року в сумі 35042,80 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що між [PERSON] та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 25.01.2024 року укладено договір № 1260013 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 5200,00 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20.11.2023 року викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://selfiecredit.com.ua/pro-nas/. 29.07.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір факторингу № 29/07/2024 від 29.07.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги до договором № 1260013 про надання споживчого кредиту від 25.01.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту, нараховані відсотки для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 29.07.2024 року його заборгованість становить 35042,80 грн., з яких: 5200,00 грн. заборгованість за кредитом, 24180,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5 % річних) за період з 25.01.2024 року по 29.07.2024 року (включно), 5662,80 грн. заборгованість за штрафом. Аргументи учасників справи. Відзив на позов відповідач до суду не подав. Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 24.10.2025 року за клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію про емітування на ім`я [PERSON] платіжної картку № [NUMBER] , виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] за період з 25.01.2024 року по 30.01.2024 року з відображенням часу зарахування коштів, про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 25.01.2024 року по 30.01.2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 25.01.2024 року [PERSON] укладено договір № 1260013 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» з ТОВ«СЕЛФІ-КРЕДИТ», згідно якого останнє зобов`язалося надати відповідачу кредит у гривні в сумі 5200,00 грн. на строк 360 днів з стандартною процентною ставкою 2,5 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 414949ХХХХХХ2361. Згідно п. 5.1 договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка платежів. Згідно п. 1.4 періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в Додатку № 1 до цього Договору. Договір підписано сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором С601. Згідно банківської виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.11.2025 року, листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 20250211-4827 від 11.02.2025 25.01.2024 року було здійснено успішний переказ коштів в сумі 5200,00 грн. на карту [NUMBER] . Згідно розрахунку позивача станом на 29.07.2024 року заборгованість відповідача за договором № 1260013 від 25.01.2024 року становить 35042,80 грн., яка складається з: -5200,00 грн. кредит, -24180,00 грн. відсотки. - 5662,80 грн. штраф. Відповідно до договору факторингу № 29/07/2024 року від 29.07.2024 року, укладеному між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», останнє набуло право вимоги за договором № 1260013 від 25.01.2024 року в сумі 35042,80 грн., божником за яким є [PERSON] . Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває по теперішній час. Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22 та від 28.11.2024 року у справі № 756/8788/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином наявність правових підстав для стягнення штрафу в розмірі 5662,80 грн. відсутні. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки боржник свої зобов`язання за даним кредитним договором не виконав, то розмір заборгованості за цим договором становить 29380,00 грн., з яких тіло кредиту 5200,00 грн.; проценти 242180 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. В зв`язку з частковим задоволенням позову (на 83,84 %) на підставі частини першої статті 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 2031,28 грн. (29380,00 грн. х 100 : 35042,80). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких підтверджується копією договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг № 56 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року з описом робіт та розрахунком їх вартості, платіжною інструкцією кредитного переказу коштів від 29.12.2024 року в розмірі 100000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за надання юридичних послуг по Договору № 02/08/2024 від 02.08.2024 року суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи судом, не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд вважає їх розмір обґрунтованим. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 року у справі № 206/4841/20 зазначила, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених вимог. Оскільки позов ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» задоволено частково (на 83,84 %) то з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8384 грн. 00 коп. (10000,00 х 83,84 : 100).

Outcome: partial