Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

08.12.2025 року представник заявника Івріна І.Л. звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на наступні обставини. 28 жовтня 2002 року [PERSON] було отримане Свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , яке було видане виконкомом Нікопольської міської ради згідно з рішенням Нікопольської міської ради № 517/2 від 23.10.2002 року. Згідно з реєстраційним написом на зазначеному вище свідоцтві, зробленим на зворотній стороні правовстановлюючого документу, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , зареєстрований в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за заявником та записаний в реєстрову книгу № 133 за реєстровим номером 87. 03.02.2025 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення реєстраційних дій щодо належного йому домоволодіння. 07.02.2025 року [PERSON] було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що в правовстановлюючому документі прізвище власника « [PERSON] » відрізняється від зазначеного в заяві, поданої через портал «Дія», яка верифікує заявника за ЕЦП, як « [PERSON] ». Так, в Свідоцтві про право власності на житловий будинок та в реєстраційному написі прізвище заявника помилково зазначено « [PERSON] », тоді як вірним згідно паспорту є « [PERSON] ». На підставі викладеного вище, [PERSON] просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документу Свідоцтва на право власності на житловий будинок від 28.10.2002 року року, записаного в реєстрову книгу №133 за реєстровим № 87, виданого виконкомом Нікопольської міської ради на ім`я [PERSON] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.01.2026 року відкрито провадження у даній справі за правилами окремого позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.17-18). Сторони в судове засідання не з`явились. 22.01.2026 року від представника заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі сторони заявника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.27-28). 16.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника Нікопольської міської ради Ільєнко М.Л. надійшла заява про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, не заперечують проти задоволення заявлених вимог (а.с.21-22). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Як встановлено судом, згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18.07.1998 року Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] народився [INFO] в м. Нікополь Дніпропетровської області (а.с.14). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , прізвище заявника зазначено російською мовою « [PERSON] ». Згідно наданого нотаріально завіреного перекладу свідоцтва про народження, його прізвище українською мовою значиться як « [PERSON] » (а.с.11,12). 28 жовтня 2002 року [PERSON] було отримане Свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , яке було видане виконкомом Нікопольської міської ради згідно з рішенням № 517/2 від 23.10.2002 року. Згідно з реєстраційним написом на зазначеному свідоцтві, зробленим на зворотній стороні правовстановлюючого документу, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , зареєстрований в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за заявником та записаний в реєстрову книгу № 133 за реєстровим номером 87 (а.с.7-8). 03.02.2025 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення реєстраційних дій щодо належного йому домоволодіння. 07.02.2025 року заявникові було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки в правовстановлюючому документі прізвище власника « [PERSON] » відрізняється від зазначеного в заяві, поданої через портал «Дія», яка верифікує заявника за ЕЦП як « [PERSON] » (а.с.10). Частиною 2 п.5 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 п.6 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно листа Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належності громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У суду не викликає сумніву, що Свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 28.10.2002 року виконкомом Нікопольської міської ради, належить саме [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується наданими суду письмовими доказами, а саме: копією паспорту громадянина України, копією картки фізичної особи-платника податків, копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження, де співпадають всі анкетні дані заявника ім`я, по батькові, дата народження, місце народження, а розбіжність в написанні прізвища виникла при різному його перекладі з російської на українську мову. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Згідно згаданої вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до п.12 цієї Постанови, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. З урахуванням наведеного, вимоги [PERSON] за загальним правилом можуть бути предметом розгляду суду у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України. Аналізуючи надані заявником та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд вважає, що юридичний факт, який він просить встановити, знайшов своє підтвердження, та його об`єктивність не викликає сумнівів у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, необхідне для реєстрації його права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно, і в іншому порядку вирішити дане питання він не має можливості, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved