Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №22031000098055 від 29.11.2018 у сумі 58 786,82 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.11.2018 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22031000098055. Відповідно до кредитного договору, який складається з публічної частини договору, яким є універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному веб-сайті банку: https://creditdnepr.com.ua, та індивідуальної частини, якою є цей кредитний договір, що разом становлять єдиний кредитний договір, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатили плату за креди (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з рахунку, платежі з рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий в банку. Операції з використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого 15.12.2021 згідно з умовами договору факторингу №15/12/21 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступлено право вимоги за кредитним договором №22031000098055 від 29.11.2018 на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. Згідно з договором факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» становить 58 786,82 грн, з яких: 35 838,26 грн заборгованість по тілу кредиту; 63,56 грн заборгованість по відсотках; 22 885,00 грн заборгованість по комісії. 15.12.2025 від представника відповідача через систему «Електронний суд» до суду надійшли пояснення, у яких зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Позивач вказує, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого 15.12.2021 згідно з умовами договору факторингу №15/12/21 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступлено право вимоги за кредитним договором. Позивач визнає, що кредитні зобов`язання належним чином не виконані, а отже і право вже було порушено і не усувалось до 15.12.2021, що вказує на те, що право вимоги виникло до цього моменту. В межах вимог, встановлених позивачем, загальна позовна давність спливла. З моменту спливу позовної давності пройшло більше року, що порушує право відповідача на юридичну визначеність і остаточність, захист від прострочених позовів та несправедливості. Крім того, позивач не надав ні суду, ні сторонам справи копії кредитного договору №22031000098055. В додатках до позовної заяви міститься лише договір добровільного страхування життя №ВР-22031000098055 від 29.11.2018, що не є складовою кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, підписаний [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Тому підписаний паспорт споживчого кредиту також не є достатнім доказом виникнення кредитних відносин. У своїй позовній заяві ТОВ посилається на те, що кредитний договір складається з публічної частини договору, яким є універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному веб-сайті банку: https:creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини. В той же час позивач не додає до позовної заяви названу індивідуальну частину як ту, що підтверджує факт виникнення кредитних відносин. Позивач вказує, що у разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. В такому разі позивач не доводить, що [PERSON] дійсно приєднався до договору. При цьому універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному вебсайті банку: https:creditdnepr.com.ua/ відповідачем [PERSON] не підписувався. Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», розміщений на офіційному вебсайті банку: https:creditdnepr.com.ua/ з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. Жодного документу, який може свідчити про волевиявлення [PERSON] щодо укладення кредитного договору позивачем не надано та свідчить про те, що внаслідок недодержання письмової форми, кредитні правовідносини між сторонами по справі не виникли. Пунктом 6.6 договору факторингу передбачено, що фактор протягом 10 робочих днів з моменту переходу до фактора права вимоги зобов`язаний письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги за формою згідно з додатком №5 до цього договору. Матеріали справи не містять доказів направлення повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а тому і визначеної грошової вимоги, яка підлягає виконанню і не названий фактор якому має бути здійснений платіж. Отже, обов`язок у [PERSON] здійснити платіж фактору виникає лише після отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що у період з 29.12.2018 по 14.12.2021 відповідачу була нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 36 815,00 грн і кошти, які вносив відповідач на погашення кредиту були зараховані в тому числі і на погашення комісії (7960,00 грн). В позовній заяві не надано кредитного договору, в якому було б зазначено послуги, за які встановлена комісія, а отже і не зазначено, за які саме послуги з обслуговування кредитної заборгованості встановлена щомісячна комісія. Отже, не можна пересвідчитися, чи належать такі послуги до оплатних чи безоплатних послуг, наданих банком, тобто позивачем не доведена правомірність нарахування комісії за обслуговування кредиту та вимога про її стягнення задоволенню не підлягає. Ухвалою судді від 28.10.2025 позовну заяву залишено без руху. 07.11.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 10.11.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач позов не визнає. У 2018 році відповідач звертався до Кредит Дніпро Банк, надали споживчий кредит, договір не укладали, кредитні правовідносини не виникли. Кредитний договір не долучено до матеріалів справи. Умови кредитного договору, що знаходяться на сайті банку, не підписані. Відповідачу не повідомлено про відступлення права вимоги, доказів направлення немає. Суд не може переконатися у правильності нарахування процентів. Крім того, представник позивача просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності, які, на його думку, закінчилися. Суд, заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. 29.11.2018 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, згоду на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, договір добровільного страхування життя клієнтів №ВР-22031000098055 (а.с.54, а.с.55). 29.11.2018 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22031000098055 (а.с.53). За цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатили проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі (п. 1.1 договору). Згідно з п. 1.2 договору за цим договором банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 50 000,00 грн; строк кредитування 60 місяців; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56,0% річних. Відповідно до п. 1.4 договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта № [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. П. 3.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. В п. 4 договору міститься графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором, у якому встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. З копії договору вбачається, що текст кредитного договору підписаний особисто відповідачем [PERSON] та копія договору долучена безпосередньо як додаток до позову, тим самим спростовано твердження представника відповідача про те, що відповідач не підписував кредитний договір та договір не надано позивачем як доказ виникнення кредитних правовідносин. Позивачем надано виписку АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» по особовому рахунку за період з 29.11.2018 по 14.12.2021, з якої вбачається рух коштів по рахунку відповідача (а.с.15-36), що також підтверджує користування кредитними коштами та сплату заборгованості за договором (часткову). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №22031000098055 від 29.11.2018 станом на 14.12.2021 заборгованість [PERSON] складає 58 786,82 грн, з яких: 35 838,26 грн залишок простроченого кредиту; 63,56 грн залишок прострочених відсотків; 22 885,00 грн залишок прострочених комісій (а.с.58). Кінцевою датою погашення кредиту визначено 29.11.2023. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював оплати в рахунок погашення кредиту в сумі 14 161,74 грн, в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами в сумі 112,26 грн, в рахунок погашення комісій за користування кредитними коштами в сумі 13 930,00 грн. 15.12.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №15/12/21 (а.с.43-46). Відповідно до умов даного договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (п. 1.1 договору). Згідно з п. 6.2.2. договору факторингу права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей. Перехід прав вимоги відбувається шляхом підписання акту-приймання передачі права вимоги у відповідності до додатку №3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності. Згідно з п. 7.1 договору факторингу фактор здійснює фінансування клієнта у спосіб, визначений ч. 1 ст. 1084 ЦК України шляхом купівлі у нього права грошової вимоги. В якості ціни за придбання (відступлення) прав вимоги, фактор передає в розпорядження клієнта грошові кошти в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 9 500 001,00 грн без ПДВ за плату. 15.12.2021 клієнт АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та фактор ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» підписали акт приймання-передачі реєстру боржників, за яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 15.12.2021, складений за формою згідно з додатком №1 до договору, кількість боржників 8179, загальна сума заборгованості складає 207 182 206,39 грн (а.с.48). Згідно з платіжною інструкцією №3251 від 15.12.2021 ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» сплатило АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» 9 500 001,00 грн в якості оплати згідно з договором факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 (а.с.50). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 58 786,82 грн, з яких: 35 838,26 грн заборгованість по тілу; 63,56 грн заборгованість по відсотках; 22 885,00 грн заборгованість по комісії (а.с.38). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача [PERSON] , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Зазначені висновки суду повністю гуртуються на правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 278/1679/13-ц. Отже, до позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» перейшли права вимоги за кредитним договором №22031000098055 від 29.11.2018 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Також, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на час укладення відповідачем договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування», в редакції, що діяла на момент укладення договору, безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Позивачем заявлено до стягнення заборгованості за комісією у сумі 22 885,00 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу була нарахована комісія за користування кредитними коштами у сумі 42 785,00 грн, яка була частково сплачена відповідачем у сумі 13 930,00 грн. Нарахування комісії за обслуговування кредиту встановлено п. 1.2 договору, проте в договорі не зазначено, за які саме послуги відповідачу встановлена комісія. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року». Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Нормами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена заборона вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи. Враховуючи викладену правову позицію Верховного Суду та норми діючого законодавства суд вважає, що нарахування комісії у загальній сумі 42 785,00 грн суперечить положенням ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України, оскільки не є платою за послуги, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику, а тому нарахування та сплата позичальником на користь банку комісій за обслуговування кредитної заборгованості є незаконною. Оскільки банк неправомірно та безпідставно списав внесені на погашення боржником кошти в рахунок погашення комісії (13 930,00 грн), суд вважає за потрібне зарахувати ці кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, зменшивши суму заборгованості за кредитом за рахунок протиправно списаної банком комісії (13 930,00 грн). Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку про виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором в сумі 21 971,82 грн, з яких: 21 971,82 грн заборгованість за тілом кредиту. Разом з тим, представник відповідача заявив клопотання про застосування положення ст. 257 ЦК України до позовних вимог. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивача із даною позовною заявою є 22 жовтня 2025 року, а період нарахування заборгованості становить з 03 березня 2020 року по 14 грудня 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 карантин на території України відмінено з 30 червня 2023 року. Разом з тим, п. 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12, п. 19 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину та воєнного стану строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину«Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до яких позовна давність продовжена на період з 12.03.2020 по 03.09.2025, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою 22 жовтня 2025 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 03 березня 2020 року по 14 грудня 2021 року, строк позовної давності позивачем не пропущено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягує заборгованість за кредитним договором в сумі 21 971,82 грн, з яких: 21 971,82 грн заборгованість за тілом кредиту. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у сумі 905,38 грн. Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн, стосовно чого суд зазначає наступне. Відповідно до договору №43453613/1 про надання правової допомоги від 25.08.2025, укладеному між ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» та адвокатом Гулієвою С. А., клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.40-42). Відповідно до додаткової угоди №22031000098055 від 02.10.2025 до договору №№43453613/1 від 25.08.2025, розширено розділ 1 «Предмет договору» та доповнено новим пунктом такого змісту: «1.2. Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Адвокат зобов`язується надати інші види професійної правничої допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи в будь-якому суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій з повноваженнями представляти інтереси клієнта в будь-якому суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій згідно підсудності та судоустрою, встановлених процесуальними законами та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» під час здійснення судочинства та може вчиняти від імені клієнта усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти позивач, відповідач, третя особа, стягувач, суб`єкту оскарження в процесі, для чого адвокату надається право підписувати та подавати від імені клієнта позовні заяви, змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, брати участь у судових засіданнях, отримувати копії судових рішень розписуватись та вчиняти інші процесуальні дії. Повноваження адвоката в суді не обмежені цим договором» (а.с.47). Також доповнено розділ 4 «Порядок здійснення розрахунків» договору п. 4.9 такого змісту: «За здійснення представництва та захист інтересів клієнта в суді у справі про стягнення кредитної заборгованості та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи, відповідно до умов цього договору, клієнт виплачує адвокату гонорар, у порядку та строки за погодженням сторін. Виплата гонорару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансування) та/або, що підтверджується підписаним сторонами відповідним актом про надання професійної правничої допомоги, складеним та підписаним сторонами на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом». Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Гулієвою С. А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості вартість наданих послуг адвокатом склала 3000,00 грн (а.с.39). Суду надано акт №22031000098055 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 02.10.2025, згідно з яким сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 3000,00 грн (а.с.14). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Така заява була зроблена представником позивача зокрема у позовній заяві. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правову допомогу пропорційно задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1121,26 грн.

Outcome: partial