Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ "Фінпром Маркет" через систему "Електронний суд" звернулось до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами № 71897114, № 8348537 в загальному розмірі 51313 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.06.2025 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено кредитний договір № 8348537, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 9000 грн. на строк 360 днів. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору № 8348537 від 03.06.2025 року, про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 03.11.2025 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 22833 грн., а саме: 9000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7780,50 грн. - заборгованість за процентами; 1552,50 грн. - комісія; 4500 грн. - заборгованість за пенею/неустойкою. Крім того, 14.06.2025 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено кредитний договір № 71897114, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав строковий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів в розмірі 16000 грн. на строк 30 днів. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію. У порушення умов кредитного договору № 71897114 від 14.06.2025 року, про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує платежі, в результаті чого станом на 17.10.2025 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 28480 грн., а саме: 16000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2400 грн. - заборгованість за процентами; 2400 грн. - комісія; 7680 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за понадстрокове користування. Між ТОВ "1 БАНК" та ТОВ "Фінпром Маркет" укладено договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 року, відповідно до умов якого ТОВ "Фінпром Маркет" набуло право грошової вимоги за кредитними договорами № 8348537 від 03.06.2025 року, № 71897114 від 14.06.2025 року. 13.02.2026 року та 14.02.2026 року через систему "Електронний суд" відповідачем подано заяви, в яких він посилається на те, що нарахування значних відсотків, штрафних санкцій та фінансових зобов`язань у період дії воєнного стану в Україні є надмірним та таким, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того зазначає, що його кредитна історія перебуває у стані дефолту, що об`єктивно унеможливлює виконання заявлених фінансових вимог. Також посилається на те, що на теперішній час він безпосередньо займається розшуком свого батька [PERSON] - військовослужбовця ЗСУ, який зник безвісти під час виконання бойового завдання. 18.02.2026 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій вона просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8348537 від 03.06.2025 в розмірі 18333 грн., а саме: 9000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7780,50 грн. - заборгованість за процентами; 1552,50 грн. - комісія; заборгованість за кредитним договором № 71897114 від 14.06.2025 року в розмірі 20800 грн., а саме: 16000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2400 грн. - заборгованість за процентами; 2400 грн. - комісія, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн. 19.02.2026 року через систему "Електронний суд" відповідачем подано заяву, в якій він просить при ухваленні рішення врахувати пом`якшуючи обставини, наведені в попередніх заявах, зменшити розмір штрафних санкцій та процентів, врахувати фактичну відсутність доходів і майна. 27.02.2026 року через систему "Електронний суд" відповідачем подано заяву, в якій він просить зменшити розмір заборгованості до 15000 грн., розстрочити виконання рішення суду, судові витрати покласти на позивача. 11.03.2026 року через систему "Електронний суд" відповідачем подано заяву, в якій він просить врахувати обставини, пов`язані із зникненням безвісті його батька - військовослужбовця ЗСУ під час виконання ним бойового завдання. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 02.01.2026 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 14.01.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 03.06.2025 року між ТОВ "1 БАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір № 8348537. Кредитний договір підписано [PERSON] електронним підписом з застосуванням одноразового ідентифікатора 288074. Відповідно до умов договору товариство надало [PERSON] кредит в розмірі 9000 грн. на строк 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,998% в день, сплатою комісії за видачу кредиту в розмірі 17,25% від суми кредиту, що складає 1552,50 грн. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 03.11.2025 року за кредитним договором № 8348537 від 03.06.2025 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 18333 грн., а саме: 9000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7780,50 грн. - заборгованість за процентами; 1552,50 грн. - комісія. Крім того встановлено, що 14.06.2025 року між ТОВ "1 БАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір № 71897114. Кредитний договір підписано [PERSON] електронним підписом з застосуванням одноразового ідентифікатора 17127. Відповідно до умов договору товариство надало [PERSON] кредит в розмірі 16000 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,5% в день, сплатою комісії за видачу кредиту в розмірі 15% від суми кредиту, що складає 2400 грн. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 17.10.2025 року за кредитним договором № 71897114 від 14.06.2025 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 20800 грн., а саме: 16000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2400 грн. - заборгованість за процентами; 2400 грн. - комісія. Згідно листів АТ "Універсал банк" від 06.02.2026 року встановлено, що в банку на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , на яку 03.06.2025 року було зараховано 9000 грн., та 14.06.2025 року було зараховано 16000 грн. Між ТОВ "1 БАНК" та ТОВ "Фінпром Маркет" укладено договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 року, відповідно до умов якого ТОВ "Фінпром Маркет" набуло право грошової вимоги за кредитними договорами № 8348537 від 03.06.2025 року, № 71897114 від 14.06.2025 року. Наявність заборгованості за кредитними договорами зумовила звернення ТОВ "Фінпром Маркет" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено, що у відповідності до умов кредитного договору № 8348537 від 03.06.2025 року товариство взяті на себе зобов`язання за договором виконало своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними не сплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 03.11.2025 року склалась заборгованість у розмірі 18333 грн., а саме: 9000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7780,50 грн. - заборгованість за процентами; 1552,50 грн. - комісія, яка підлягає стягненню. Також встановлено, що у відповідності до умов кредитного договору № 71897114 від 14.06.2025 року товариство взяті на себе зобов`язання за договором виконало своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними не сплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 17.10.2025 року склалась заборгованість у розмірі 20800 грн., а саме: 16000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2400 грн. - заборгованість за процентами; 2400 грн. - комісія, яка підлягає стягненню. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 39133 грн. Доводи відповідача про те, що він не має фінансової можливості повернути суму позики та нараховані відсотки, комісії, не можуть бути підставою для відмови в стягненні вказаних сум. Надаючи позику, кредитодавець законно розраховує на отримання відсотків за користування кредитними коштами, проценти за договорами № 8348537 від 03.06.2025 року та № 71897114 від 14.06.2025 року нараховані в межах строку кредитування з урахуванням погодженої сторонами процентної ставки, а тому підстави для зменшення розміру відсотків відсутні. Доводи про складні життєві обставини відповідача враховані самим позивачем, який після отримання відзиву на позов подав заяву про зменшення позовних вимог та фактично відмовився від стягнення процентів за понадстрокове користування та пені. Матеріалами справи доведено отримання [PERSON] кредитних коштів на загальну суму 25000грн., дії з повернення кредитних коштів відповідач не вчиняв, а тому доводи відповідача про зменшення суми, що підлягає стягненню, до 15000грн. є безпідставними. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Фінпром Маркет" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 579945083.1 від 29.12.2025 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ "Фінпром Маркет" витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір № 25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025 року, укладений між ТОВ "Фінпром Маркет" та адвокатом Ткаченко Ю.О.; витяг з акту № 6ФП від 23.10.2025 року, згідно якого адвокат надало товариству наступні юридичні послуги: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції - загальною вартістю 500 грн.; судовий супровід в суді першої інстанції, підготовка та складання позовної заяви - загальною вартістю 4000 грн.; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 25.08.2025 року; платіжну інструкцію № 279939289.1 від 27.10.2025 року про оплату ТОВ "Фінпром Маркет" адвокату Ткаченко Б.О. послуг в розмірі 144000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved