Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, в якому просив: стягнути з Державного бюджету України на його, [PERSON] користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти в сумі 3 206 000 гривень 00 копійок; розподіл судових витрат здійснити відповідно до норм ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування позову посилався на те, що 16.01.2009 прокуратурою Черкаської області щодо нього було порушено кримінальну справу № 2510900002 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, та в цей же день його було затримано у порядку ст. 115 КРК України (1960 року). В цей же день 16.01.2009 постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. 20.01.2009 йому було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, та в цей же день постановою заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області Безщасного Ю.М. він був відсторонений від займаної посади заступника начальника ВПМ Уманської ОДПІ на період досудового слідства та судового розгляду. 13.03.2009 постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси строк тримання його під вартою було продовжено до трьох місяців, тобто 16.04.2009. 14.04.2009 постановою Придніпровського районного сулу м Черкаси строк тримання під вартою було продовжено до чотирьох місяців, тобто до 16.05.2009. 15.04.2009 змінено кваліфікацію злочину з ч. 2 ст. 368 КК України на ч. l ст. 368 КК України, а також міру запобіжного заходу тримання під вартою було змінено на підписку про невиїзд. Отже, під вартою він перебував з 16.01.2009 по 15.04.2013, тобто 3 місяці. У подальшому кримінальну справу було скеровано до Жашківського районного суду Черкаської області з обвинувальним висновком. Вироком Жашківського районного суду Черкаської області (справа № l-7/11) від 11.11.2014 його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. 24.02.2015 Апеляційним судом Черкаської області вирок Жашківського районного суду від 11.11.2014 скасовано та призначено справу до нового розгляду у суді першої інстанції. 11.07.2017 вироком Жашківського районного суду Черкаської області у справі № 693/361/15-к він знову був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. 11.10.2018 Апеляційним судом Черкаської області у справі № 693/361/15-к вирок Жашківського районного суду від 11.07.2017 стосовно нього скасовано, а кримінальну справу направлено на повторний розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. 28.12.2020 Христинівським районним судом Черкаської області у справі № 693/361/15-к його було визнано невинним і по суду виправдано за недоведеністю участі у вчиненні злочину. 24.05.2022 Черкаським апеляційним судом вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 28.12.2020 залишено без змін. Таким чином, він незаконно перебував під слідством та судом з 16.01.2009 по 24.05.2022, тобто 13 років 4 місяці 9 днів, з яких 3 місяці перебував під вартою. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що він набув права на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Внаслідок дуже тривалого його перебування під слідством та судом йому була завдана моральна шкода і він зазнав суттєвих моральних і фізичних страждань. Три місяці він перебував під вартою. Під час перебування під вартою в нього було виявлено виразкову хворобу 12-палої кишки в стадії загострення, лікування якої потребувало перебування в спеціалізованій лікувальній установі. Це спричиняло йому тяжкі болі та фізичні страждання. 07.04.2009 його адвокатом слідчому було подано клопотання про направлення його на лікування, яке було проігноровано слідчим та вже 10.04.2009 слідчим було подано до суду клопотання про продовження строку перебування під вартою, яке було задоволено судом постановою від 14.04.2009. 15.04.2009, ознайомивши його зі змістом згаданої постанови суду, слідчий запропонував йому, в обмін на зміну запобіжного заходу та надання можливості його лікування в умовах стаціонару, визнати вину у вчиненні ним інкримінованого злочину. Він погодився, оскільки це було єдиним можливим шляхом до зміни запобіжного заходу та подальшого лікування. Факт визнання вини виключно з огляду на незаконний тиск слідчого було підтверджено Христинівським районним судом у виправдальному вироку від 28.12.2020. Окремо глибокі моральні страждання принесло йому позбавлення можливості виховувати його малолітніх дітей. Також, з огляду на те, що його затриманню передувала його робота на посаді, що є достатньо публічною, факт його затримання був широко висвітлений в ЗМІ. Його затримання та відсторонення від посади, а в подальшому і звільнення з роботи, призвело до неможливості утримання ним сім`ї та дітей зокрема. Лише у лютому 2010 року він зміг влаштуватися на роботу в приватний сектор економіки і лише тоді зміг вперше з моменту затримання не перебувати на утриманні сім`ї. Додатковим джерелом моральних страждань є повна руйнація його кар`єри. Внаслідок його незаконного звільнення зі служби, підставою для чого було вказано порушення стосовно нього кримінальної справи та понад 13-річна боротьба без доведення його невинуватості в судах, його подальша робота та державній службі була неможлива. Всі його професійні та кар`єрні здобутки були повністю знівельовані і все своє професійне життя йому прийшлося розпочинати з нуля. Розмір відшкодування моральної шкоди в мінімальному гарантованому розмірі становить 1 282 400 гривень (8 000 гривень мінімальної заробітної плати х 160 місяців 9 днів його перебування під слідством та судом). Вважає, що відшкодування моральної шкоди в мінімальному гарантованому розмірі не є достатньою та справедливою компенсацією втрат, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. Вважає достатньою та справедливою компенсацією завданої моральної шкоди сума 3 206 000 гривень, яка в 2,5 рази є більшою за мінімальну гарантовану законом суму. Таке збільшення обґрунтовується застосованим до нього запобіжним заходом, його гострою хворобою, незаконними методами, використаними слідчим для отримання від нього визнання вини, неможливістю відновлення немайнових втрат, повне руйнування кар`єри та позбавлення належного соціального забезпечення внаслідок цього, знищення репутації чесної людини, вкрай довгим періодом перебування під слідством та судом. Він звільнений від сплати судового збору, а витрати на правничу допомогу становлять 15 000 грн. Ухвалою від 06.06.2025 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання. 24.06.2026 представником третьої особи Державної казначейської служби України С.Ярошем у системі «Електронний суд» сформовано пояснення третьої особи щодо позову, в яких він зазначив, що Казначейство не погоджується з позовними вимогами Демчука В.В. у повному обсязі. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 3 206 000 грн, казначейство вважає необхідним зауважити, що позивачем не надано підтверджуючих документів та доказів наявності завданої йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Крім того, вважають, що позивачем не враховано норми Закону України № 266/94-ВР. Розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено. Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач перебував під слідством з 20.01.2009 по 24.05.2022, тобто 13 років 4 місяців та 54 днів, загалом 160 місяців та 5 днів. Відповідно до ст. 8 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі - Закон № 4059-IX) мінімальний розмір заробітної плати з 01.04.2024 складає 8 000,00 грн. Проте, абз. 4 ст. 8 Закону № 4059-IX визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абз. 9 ст. 7 Закону № 4059-IX. Відповідно до абз. 9 ст. 7 Закону № 4059-IX установити з 01.01.2025 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1 600 гривень. Казначейство вважає, що при визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн, оскільки, за приписами ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди вирішується виключно судом, відповідно до чинного законодавства за наявності заяви громадянина. Отже, мінімальний розмір моральної шкоди становить 256 266,67 грн (256 000,00 =1 600,00*160) + (266,67=1 600,00/30*5). З огляду на приписи Закону № 266/94-ВР Головне управління не заперечує право суду визначити більший ніж передбачено Законом № 266/94-ВР мінімальний розмір моральної шкоди. Проте вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які підстави для такого збільшення. Отже, визначена Позивачем величина моральної шкоди в розмірі 3 206 000,00 грн належними чином не підтверджена та ґрунтується виключно на переконаннях позивача. Також у поясненні зазначено, що питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі може бути вирішено судом виключно після подання позивачем відповідних доказів. 30.06.2026 представником Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. у системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, який зареєстровано в суді 01.07.2025, в якому вона зазначила, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Прокуратура погоджується з тим, що [PERSON] перебував під слідством та судом 13 років 4 місяці 8 днів. Відповідно до ст. 13 Закону, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розрахунковою величиною для відшкодування моральної шкоди у розмірі мінімальної заробітної плати є 1 600 грн. З огляду на викладене, запропонована позивачем розрахункова величина для обчислення спричиненої йому кримінальним переслідуванням моральної шкоди в сумі 3 206 000 грн значно завищена, не має правових підстав та суперечить вимогам чинного законодавства. З врахуванням вищезазначеного, за наявності встановлення судом підстав для морального відшкодування [PERSON] , з Державного бюджету підлягають стягненню грошові кошти із розрахунку мінімальної заробітної плати на час постановлення судового рішення (1 600 грн) за 160 місяців 8 днів перебування під слідством і судом з 16.01.2009 (затримання позивача) по 24.05.2022 (винесення ухвали Черкаським апеляційним судом) у сумі 256 426,67 грн (1600*160 міс. 8 дн.). У даній справі позивач не надав до суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 77 80 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння моральних страждань. Вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 3 206 000 грн значно завищена, суперечить положенням чинного законодавства та призведе до збагачення за рахунок коштів держави Україна, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Вважає також, що на даний час не встановлено підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, у зв`язку з тим, що до позовної заяви додано лише ордер та договір про надання правничої допомоги, а інших доказів не додано. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. 13.01.2026 представником третьої особи Державної казначейської служби України С.Ярошем у системі «Електронний суд» сформовано додаткові пояснення у справі, які зареєстровано в суді 14.01.2026, в яких він виклав свої пояснення щодо величини мінімальної заробітної плати. Зазначено, що казначейство вважає, що при визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн, оскільки, за приписами ст. 13 Закону № 266/94- ВР питання про відшкодування моральної шкоди вирішується виключно судом, відповідно до чинного законодавства за наявності заяви громадянина. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував під слідством та судом з 20.01.2009 по 24.05.2022 13 років 4 місяці та 5 днів, загалом 160 місяців та 5 днів. Отже, мінімальний розмір моральної шкоди становить 256 266,67 грн. (256 000,00=1 600,00*160) + (266,67=1 600,00/30*5). У разі застосування судом мінімального розміру заробітної плати виходячи з грошової суми у 8 647,00 грн мінімальний розмір моральної шкоди складатиме 1 384 461,17 гривень (1 383 520,00=8 647,00*160) + (1 441,17=8 647,00/30*5), що менше від заявленої суми позовних вимог на 1 821 038,83 грн (3 206 000,00- 1 384461,17). Казначейство вважає заявлену позивачем суму моральної шкоди в розмірі 3 206 000,00 грн надмірною і такою, що призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок держави Україна. У судовому засіданні 27.02.2026 представником позивача Якименком М.Д. долучено до матеріалів справи акт приймання-передачі наданих послуг від 19.01.2026. 04.03.2026 представником третьої особи Державної казначейської служби України Ярошем С.В. у системі «Електронний суд» сформовано заяву про порушення порядку подання доказів стосовно розподілу судових витрат, в якій він зазначив, що казначейство вважає, що представником позивача при поданні до суду 27.02.2026 акту приймання-передавання послуг з надання правничої допомоги було порушено норми ЦПК України. На цих підставах просив суд при ухваленні судового рішення не брати до уваги акт приймання-передавання послуг з надання правничої допомоги, оскільки зазначений доказ подано до суду з порушенням норм процесуального права та відмовити [PERSON] у стягненні понесених витрат на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги він підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Вважає розмір моральної шкоди, зазначений ним у позовній заяві, є співрозмірним із обсягом спричиненої йому шкоди. В зв`язку з незаконним порушенням відносно нього кримінальної справи та застосуванням запобіжного заходу тримання під вартою йому завдано моральної шкоди, і така шкода має бути відшкодована. Представник позивача Якименко М.Д. у судовому засіданні поданий Демчуком В.В. позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначив, що досудове розслідування та судове слідство тривало 160 місяців та 9 днів. Вважав, що позовні вимоги у зазначеному позивачем розмірі та витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Бурлака В.П. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність діяння, причинно-наслідковий зв`язок. Наявність проблем зі здоров`ям не підтверджують зв`язок із кримінальним правопорушенням, тому суд не може взяти як докази подані позивачем документи. В разі, якщо суд дійде висновку про підставність позову, просила суд взяти до уваги, що розрахунковою величиною для розміру моральної шкоди є 1 600 грн, тому за період перебування позивача під слідством та судом ця сума становить 256 426,67 грн. Також указала, що правнича допомога не описана та її розмір є завищеним. Представник третьої особи Державної казначейської служби України Ярош С.В. у судовому засіданні під час виступу у судових дебатах підтримав письмові пояснення, у тому числі щодо витрат на правничу допомогу. Вислухавши позивача, представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що [PERSON] з 09.07.2008 займав посаду заступника начальника ВПМ Уманської ОДПІ на підставі наказу Державної податкової адміністрації в Черкаській області № 21-о від 27.07.2008. Наказом Державної податкової адміністрації в Черкаській області № 1589-о від 01.09.2008 [PERSON] присвоєно чергове спеціальне звання начальницького складу підполковник податкової міліції. Постановою слідчого відділу прокуратури Черкаської області Василенко С.І. від 16.01.2009 порушена кримінальна справа за фактом вимагання та одержання хабара від [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. 16.01.2009 [PERSON] було затримано в якості підозрюваного за ч. 2 ст. 368 КК України, що підтверджується протоколом затримання підозрюваного від 16.01.2009. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.01.2009 обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО № 30 м. Черкаси. Постановою прокурора слідчого відділу прокуратури Черкаської області Василенка С.І. про притягнення як обвинуваченого від 20.01.2009 притягнуто [PERSON] , 1969 року народження, як обвинуваченого по кримінальній справі № 2510900002, пред`явивши йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, про що йому оголошено. Постановою заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області Безщасного Ю.М. від 20.02.2009 відсторонено [PERSON] від займаної посади заступника начальника ВПМ Уманської ОДПІ на період досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2009 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого [PERSON] , [INFO] , до трьох місяців, тобто до 16.04.2009, про що йому оголошено. Листом начальника СІЗО - арештного дому ДДУПВП у Черкаській області за вих. № 1/997 від 13.03.2009 повідомлено адвоката Іванова А.А. про те, що ув`язнений [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу: виразкової хвороби 12-ти палої кишки в стадії загострення. Потребує стаціонарного лікування в умовах спеціалізованого закладу МОЗ України. 24.03.2009 притягнуто до дисциплінарної відповідальності заступника начальника ВПМ Уманської ОДПІ Демчука В.В., що підтверджується витягом з наказу Державної податкової адміністрації в Черкаській області № 66 від 24.03.2009. Наказом Державної податкової адміністрації в Черкаській області № 27-о від 31.03.2009 звільнено 31.03.2009 в запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за п. 62 «а», п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання начальницького складу податкової міліції) положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР підполковника міліції [PERSON] заступника начальника ВПМ Уманської ОДПІ. 07.04.2009 адвокатом Тимченком С.В. подано слідчому слідчого відділу прокуратури Черкаської області клопотання, в якому він просив вирішити питання про направлення на лікування арештованого [PERSON] у стаціонарне відділення Черкаської обласної лікарні. Постановою заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області Безщасного Ю.М. від 10.04.2009 порушено клопотання перед заступником прокурора Черкаської області про продовження строку досудового слідства в кримінальній справі № 2510900002 до чотирьох місяців. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2009 продовжено строк тримання під вартою [PERSON] , [INFO] , до чотирьох місяців, тобто до 16.05.2009, про що йому оголошено. Постановою заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області Безщасного Ю.М. від 15.04.2009 змінено міру запобіжного заходу обвинуваченому [PERSON] , 1969 року народження, з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Звільнено [PERSON] з-під варти. Зазначене підтверджується підпискою про невиїзд від 15.04.2009. 16.04.2009 заступником начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області Безщасним Ю.М. оголошено обвинуваченому [PERSON] про закінчення досудового слідства за кримінальною справою № 2510900002, що підтверджується протоколом від 16.04.2009. Відповідно до записів трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , після звільнення з ОДПІ він 22.02.2010 влаштувався на посаду начальника служби безпеки в ПП « [PERSON] ». Вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 28.12.2020 [PERSON] визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, і по суду виправдано за недоведеністю участі у вчиненні злочину. Скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд щодо [PERSON] . Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 28.12.2020 про виправдання [PERSON] за недоведеністю участі у вчиненому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 368 КК України, залишено без змін. Із поданих позивачем доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував під слідством та судом у період з 16.01.2009 (дата постанови слідчого відділу прокуратури Черкаської області про порушення кримінальної справи щодо [PERSON] за фактом вимагання та одержання хабара від [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України) по 24.05.2022 (дата ухвали Черкаського апеляційного суду про залишення без змін вироку Христинівського районного суду Черкаської області від 28.12.2020, яким підсудного [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, визнано не винним і по суду виправданим через недоведеність даного злочину), а всього 13 років 04 місяці 08 днів (160 місяців 08 днів). Встановлений судом строк перебування під слідством та судом було зазначено позивачем у позовній заяві, з помилкою в одному дні, та не спростовується відповідачем. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином, з огляду на те, що вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 28.12.2020 [PERSON] визнано не винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, і по суду виправдано через недоведеність даного злочину, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022 вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 28.12.2020 щодо [PERSON] залишено без змін, він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Як установлено судом, [PERSON] перебував під слідством та судом 13 років 04 місяці 08 днів, що становить 160 місяців 08 днів. З них [PERSON] перебував під вартою 2 місяці 29 днів, що не спростовується відповідачем. В інший період часу, а саме з 15.04.2009 по 24.05.2022, відносно нього діяв запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 5 ст. 3 вказаного Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в ст. 1 цього Закону випадках. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Вирішуючи заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд враховує положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.09.2024 у справі № 674/305/22, від 25.09.2024 у справі № 761/22531/23, від 30.09.2024 у справі № 182/8958/21, від 08.10.2024 у справі № 333/2527/22, від 21.10.2024 у справі № 490/7139/23, від 23.10.2024 у справі № 293/174/23, від 15.11.2024 у справі № 336/2137/23, від 19.11.2024 у справі № 488/2561/21 та від 05.03.2025 у справі № 166/789/24. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача Черкаської обласної прокуратури у судовому засіданні на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з яким мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівникам та інших виплат, враховуючи, що вони є безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. Також суд відхиляє посилання представника відповідача Черкаської обласної прокуратури у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні про застосування вказаної вище норми у постанові Чернігівського апеляційного суду від 05.06.2024, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 24.12.2024 у справі № 740/6706/23, оскільки наведена постанова Верховного Суду прийнята у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається судом. Крім того, Верховним Судом не переглядалась справа в частині застосування апеляційним судом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Підсумовуючи викладене вище, суд робить висновок, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Судом встановлено, що незаконне кримінальне переслідування [PERSON] завдало шкоди його честі, гідності, престижу та діловій репутації, а також порушило нормальні життєві зв`язки. Розглядаючи справу, суд враховує заперечення представника відповідача Черкаської обласної прокуратури та не бере до уваги подані позивачем документи на підтвердження наявності захворювань та лікування, оскільки ними не підтверджено причинний зв`язок із захворюваннями позивача, як наслідок із знаходженням на лікуванні, та порушенням кримінальної справи. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності та тривалого досудового розслідування та судового розгляду, перебування під вартою, позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі ухвалення Христинівським районним судом Черкаської області від 28.12.2020 виправдувального вироку, який залишений без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24.05.2022. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд, які обмежували його свободу пересування та обрання місця перебування. Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» на момент відшкодування, а саме 8 647 грн. Суд відхиляє аргументи представника відповідача Черкаської обласної прокуратури та третьої особи Державної казначейської служби України про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600 грн, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така практика Верховного Суду є сталою та узгоджується із нормами статті 13 Закону. При цьому слід зазначити, що визначений статтею 13 Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Водночас розмір заявленої позивачем моральної шкоди у сумі 3 206 000 гривень суд вважає необґрунтованим та завищеним, тому не вбачає підстав для відступу від сталої практики Верховного Суду щодо відшкодування моральної шкоди виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. За таких обставин, ураховуючи перебування позивача [PERSON] під слідством та судом 13 років 04 місяці 08 днів, що становить 160 місяців 08 днів, йому завдано моральну шкоду в розмірі 1 385 825 грн 87 коп. (160 місяців 08 днів х 8647 грн = 1 385 825 грн 87 коп.). Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови ВП ВС від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16). У пунктах 5.4, 6.9 цієї ж постанови ВП ВС вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц вказано, що в цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 495/6187/16, від 29.06.2022 у справі № 201/9398/20. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що сума відшкодування на користь позивача моральної шкоди підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає правовим висновкам ВС у постанові від 07.09.2022 у справі № 711/4624/21. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає таке. За даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у справі слід віднести за рахунок держави. Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп. суд зазначає таке. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору і витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Із матеріалів справи вбачається, що позивачеві [PERSON] надавалась правнича допомога адвокатом Якименком М.Д., який здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000540 від 25.10.2013, виданого Радою адвокатів Черкаської області на підставі рішення № 19 від 11.02.2013, та останній представляв інтереси позивача за: Ордером про надання правничої допомоги серії СА № 1121288 від 06.05.2025; Договором про надання правничої допомоги № 01-04/25. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача у судовому засіданні 27.02.2026 долучено акт приймання-передачі наданих послуг від 19.01.2026, відповідно до якого витрати на правничу допомогу складають 15 000 грн 00 коп. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахування вищевикладеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial