Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання у вищому навчальному закладі. В обґрунтування заявлених вимог зазначається, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб із відповідачем було розірвано, а з відповідача за рішенням суду стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина. Позивач зазначає, що наразі вона мешкає разом із сином, який перебуває на її повному утриманні, оскільки син вступив на навчання до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна та не може працювати і отримувати дохід. Також позивач стверджує, що відповідач ухиляється від надання допомоги сину в період його навчання, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач та третя особа подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, підтримали вимоги позовної заяви, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, який з дотриманням вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положенням ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як визначено ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 1268 від 26.10.2001. В подальшому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 у справі № 643/6099/17 вказаний шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Наведені обставини підтверджується рішенням Московського районного м. Харкова від 18.01.2018 у справі № 643/6099/18, копія якого долучена до позовної заяви. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (актовий запис № 3948 від 19.09.2007), виданого відділом актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції. Згідно з копією рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 у справі № 643/17394/18 встановлено, що з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.07.2025, місце проживання позивача та її сина зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Єдиного демографічного реєстру, отриманої при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що місце реєстрації відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна від 22.10.2025 № 054, [PERSON] є студентом 1 курсу медичного факультету вказаного навчального закладу. Зарахований на 1 курс навчання наказом № 0110-5/2187 від 11.08.2025, термін навчання з 01.09.2025 по 30.06.2031. Відтак, із досліджених судом доказів встановлено, що повнолітній син, [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання та перебуває на утриманні своєї матері. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дітей регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі СК України). Як визначено ч. 1 ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, яка продовжує навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При вирішенні даної справи судом також враховані правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 19.06.20219 у справі № 666/1408/16-ц та постанові від 21.02.2018 у справі № 208/3075/16. Зокрема, у вказаних постановах Верховний Суд виснував, що вимоги про стягнення аліментів на користь повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають задоволенню тільки за наявності в батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому витрати на навчання дітей після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Як вже зазначалось, судом встановлено, що повнолітній син перебуває на утриманні своєї матері, оскільки продовжує навчання та немає можливості працювати та отримувати власний дохід. Водночас, відповідач ухилився від участі у розгляді справи та, як наслідок, не надав до суду доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги сину, а також спроможності її надавати, з урахуванням положень ч. 1 ст. 199 СК України. З огляду на викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 968,96 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial