Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач ТзОВ «Споживчий центр» звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №06.05.2025-100001529 від 06.05.2025 в розмірі 22861,81 грн. та сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.05.2025 р. між відповідачем та ТОВ "Споживчий центр" було укладено кредитний договір №06.05.2025-100001529, шляхом підписання електронним цифровим підписом заявки на отримання кредиту, та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). Відповідно до умов договору ТОВ "Споживчий центр" надав відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 140 днів, зі сплатою відсотків. Вказує, що зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 8000 грн. Однак, відповідач порушив умови договору в частині своєчасної погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 22861,81 грн. Представник позивач в судове засідання не з`явився, у поданому позові просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, надав згоду на прийняття заочного рішення по справі Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст.280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 06.05.2025 р. між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №06.05.2025-100001529, шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки кредитного договору №06.05.2025-100001529, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №06.05.2025-100001529. Умовами договору передбачено, що ТОВ "Споживчий центр" надає відповідачу кредитні кошти в сумі 8000,00 грн., строком на 140 дні зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки в разі невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного / неналежно виконаного зобов`язання. Встановлено, що сторони узгодили, що проценти розраховують шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту на процентну ставку. Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки на укладення кредитного договору від 06.05.2025 року, підтвердження укладення кредитного договору, відповіді позичальника, які містять електронний підпис відповідача. Встановлено, що на підставі кредитного договору, ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується листом від 20.10.2025. Судом встановлено, що відповідач не виконав умови кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №06.05.2025-100001529 від 06.05.2025, вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 22861,81 грн., з яких: 9000 грн. основний борг, 10080 грн. проценти, 3840 грн. неустойка, 941,81 грн. комісія за надання кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію N 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем, у тому числі пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), заявки на укладення кредитного договору від 14.09.2024 року, підтвердження укладення кредитного договору, підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису відповідача. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків у визначений договором строк. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач ТОВ "Споживчий центр" виконало належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти в сумі 8000 грн. Однак, відповідач не виконав умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 22861,81 грн. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Укладання кредитного договору та отримання кредиту відповідачем підтверджується матеріалами справи. В зв`язку з несплатою коштів по кредитному договору відповідач істотно порушує умови кредитного договору, заборгованість не погашає, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по вказаному договору, однак суд не погоджується з її розміром. Так, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 363/1834/17 від 13.07.2022. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Встановлено, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває по цей час. Враховуючи вищенаведене, з відповідача не підлягає до стягнення комісія в сумі 941,81 грн. та неустойка в сумі 3840 грн., а тому позовна заява підлягає до частково задоволення, а саме стягнення з відповідача заборгованості в сумі 18080 грн. (22861,81 3840 941,81). На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1915,73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved