Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, а саме громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Запоріжжя, який помер [INFO] на території російської федерації, Тверська область, муніципальний округ Зубцовський, м. Зубцов. Заява обґрунтована тим, що в грудні 2019 року її чоловік [PERSON] виїхав до росії до своєї матері у зв`язку з тим, що остання тяжко захворіла, де і залишився проживати разом з хворою мамою. В кінці 2025 року сестра чоловіка, яка проживає в росії, вислала фото могили чоловіка [PERSON] та повідомила, що він помер. Також переслала фото свідоцтва про смерть [PERSON] від 03.12.2025 року та довідки про смерть № С-00401 від 03.12.2025 року. Проте у реєстрації смерті чоловіка у відділі реєстрації актів цивільного стану було відмовлено, водночас повідомлено про те, що державна реєстрація смерті батька не може бути проведена, оскільки вона була здійснена державним органом російської федерації. Встановлення такого факту необхідне заявнику для подальшого оформлення спадкових прав. Ухвалою судді від 11.03.2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням справи до розгляду за участю заявника та заінтересованої особи. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи відзиву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності заявника і представника заінтересованої особи та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що вимоги заяви слід задовольнити виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.10.1984 року. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що стверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 25.07.2020 року, паспортом громадянина України № [NUMBER] . Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб від 09.03.2026 року заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . [PERSON] також є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] , що стверджується витягом про реєстрації права власності на нерухоме майно № 21622642 від 21.01.2009 року. Документом, що підтверджує факт смерті [PERSON] , [INFO] , є свідоцтво про смерть, що видане 03.12.2025 року. У свідоцтві зазначено, що [PERSON] , громадянство не вказано, помер [INFO] , місце смерті рф, Тверська область, муніципальний округ Зубцовський, м. Зубцов про, що 03.12.2025 року зроблено запис акту про смерть № 170259690001000186006. Також в матеріалах справи містяться роздруківки фотографій, на яких зображено могилу [PERSON] . Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до СК України та ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , який помер на території російської федерації, заявниця зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора. При цьому факт смерті [PERSON] вже зареєстрований іноземним органом реєстрації. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, статтею 13 передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022 року. За таких обставин вказане вище свідоцтво про смерть [PERSON] не має сили офіційного документу на території України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 15.08.2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-3831св24) зроблено висновок, що «…згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України)». У постанові Верховного Суду від 11.12.2024 року у справі № 367/3690/24 зазначено, що неможливість отримання свідоцтва про смерть сина, який помер на території країни агресора, позбавляє можливості реалізувати право на прийняття спадщини, що залишилась на території України після смерті сина та такий факт може бути встановлений лише у судовому порядку, оскільки законодавчо не визначено іншого порядку встановлення даного факту. Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності. За таких підстав, надані заявником документи про смерть суд визнає належними і допустимими доказами на підтвердження факту смерті [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що заяву слід задовольнити та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Запоріжжя, громадянина України, який помер [INFO] в м. Зубцов, муніципальний округ Зубцовський, Тверська область, російська федерація. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved