Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 20457грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. 11.02.2023р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №3453189 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику надано кредит на засадах строковості, повторності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором. Згідно з умовами Договору кредиту, кредит надається в сумі 3900грн. строком на 359 днів, стандартна процентна ставка - 1,99 % на день. ТзОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості, останній платіж відповідач здійснив 25.04.2023 року в сумі 190грн., чим підтвердив прийняття умов кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов`язки. 26.10.2023р. між ТзОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТзОВ "ФК ПРОФІТ" було укладено Договір факторингу №26102023, за яким первісний кредитор відступив товариству "ФК ПРОФІТ" право вимоги за кредитним договором. 09.09.2025р. між ТзОВ "ФК ПРОФІТ" та ТзОВ "ФК "СІТІ КОЛЕКТ" було укладено договір факторингу №ДО-20250909/001, згідно з умовами цього договору ТзОВ "ФК ПРОФІТ" відступає (передає) ТзОВ "ФК "СІТІ КОЛЕКТ", а ТзОВ "ФК "СІТІ КОЛЕКТ" набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТзОВ "ФК ПРОФІТ" грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з додатком (Реєстр боржників) до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, заборгованість відповідача за кредитним договором № 3453189 становить 20457грн. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача за кредитним договором №3453189 від 11.02.2023р. становить 20457грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 3900грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 16557грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 20457грн. та судові витрати. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивачем виконано зобов`язання по договору в повному обсязі, так як надано відповідачу кредит у визначеному розмірі. В порушення вищевказаних вимог, відповідач своєчасно не повернув грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконав належним чином свої зобов`язання за даним договором. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.02.2023р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №3453189 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно з умовами Договору кредиту, кредит надається в сумі 3900грн. строком на 359 днів, стандартна процентна ставка - 1,99 % на день. ТзОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості, останній платіж відповідач здійснив 25.04.2023 року в сумі 190грн., чим підтвердив прийняття умов кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов`язки. 26.10.2023р. між ТзОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТзОВ "ФК ПРОФІТ" було укладено Договір факторингу №26102023, за яким первісний кредитор відступив товариству "ФК ПРОФІТ" право вимоги за кредитним договором. 09.09.2025р. між ТзОВ "ФК ПРОФІТ" та ТзОВ "ФК "СІТІ КОЛЕКТ" було укладено договір факторингу №ДО-20250909/001, згідно з умовами цього договору ТзОВ "ФК ПРОФІТ" відступає (передає) ТзОВ "ФК "СІТІ КОЛЕКТ", а ТзОВ "ФК "СІТІ КОЛЕКТ" набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТзОВ "ФК ПРОФІТ" грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, заборгованість відповідача за кредитним договором №3453189 від 11.02.2023 року становить 20457грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 3900грн.; суми прострочених платежів по процентах - 16557грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином відповідач зобов`язаний повернути борг позивачу, а останній вправі вимагати його стягнення. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, не погасив заборгованість в добровільному порядку, а тому позов підлягає до задоволення в межах заявлених позивачем вимог. Також, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422,40грн. Крім цього, згідно статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав Договір про надання правничої допомоги №25 від 17.10.2025р., додаток №1 до договору про надання правової допомоги, заявку про надання правової допомоги №928, згідно яких розмір витрат на правничу допомогу становить 9000грн. Таким чином, відповідно до ст. 137 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, складності справи, співмірності часу розгляду справи та участі адвоката у її розгляді, зокрема розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000грн.

Outcome: partial