Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2873208 від 03.09.2020 року в розмірі 18 368,00 грн та понесених судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.09.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №2873208 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 600,00 грн, на строк 30 днів, з правом пролонгації, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,43% в день за зниженою процентною ставкою та 1,90% відсотків за стандартною процентною ставкою. 28.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28072021, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за договором №2873208 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 року. 23.05.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №23/05/24, відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача за договором №2873208 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 18 368,00 грн, з яких: 5 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 768,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача разом з позовною заявою подав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Відповідач подала заяву, в якій зазначила, що дійсно укладала кредитний договір, отримувала кредит і вчасно його не повернула. Однак, не погоджується з нарахуванням відсотків після закінчення строку дії кредитного договору. Також зазначила, що у зв`язку з укладенням шлюбу, змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім того, просила розглядати справу у її відсутність. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами договору позики, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. ст. 1046 1048 ЦК України, є умови про суму і строк позики, умови і порядок її надання, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). 03.09.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №2873208 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 600,00 грн, на строк 30 днів, тобто з 03.09.2020 року до 03.10.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,43% в день за зниженою процентною ставкою та 1,90% в день за стандартною ставкою. Договір містить додаток №1 «Графік платежів» та Паспорт споживчого кредиту. Зазначений договір, додаток до нього та паспорт споживчого кредиту відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надав кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою. 28.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28072021, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимог №28072021 від 28.07.2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №2873208 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 року. 23.05.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №23/05/24 та 20.12.2024 року додаткова угода №1 у відповідності до умов яких ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору про факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року, до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за договором №2873208 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 року. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00056352899 від 06.02.2026 року, [PERSON] , [INFO] , 15 січня 2021 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] та змінила прізвище після укладення шлюбу на « [PERSON] ». Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором №2873208 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 року. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви, тобто станом 15.12.2025 року, утворилась заборгованість в загальному розмірі 18 368,00 грн, з яких: 5 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 12 768,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит в розмірі 5 600,00 грн, на строк 30 днів, тобто з 03.09.2020 року до 03.10.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,43% в день від суми кредиту. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що строк кредитування може бути продовженим на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору (30 днів), якщо між сторонами досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 4.5 договору, зокрема шляхом сплати позичальником суми нарахованих процентів.При цьому, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем такої сплати. У випадку продовження строку кредитування відсотки за користування кредитом нараховуються з розрахунку 1,90% в день від суми кредиту. 01.10.2020 року відповідач сплатила 2 314,20 грн в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим строк кредитування продовжено на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,90% в день від суми кредиту. Аналогічним способом відповідач неодноразово продовжувала строк кредитування (26.10.2020 року та 25.11.2020 року), а востаннє 22.12.2020 року до 21.01.2021 року включно. Отже, суд приходить до висновку, що кінцевим терміном повернення кредиту є 21.01.2021 року та доказів продовження цього строку після зазначеної дати позивачем не надано. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З розрахунку заборгованості за договором №2873208 про надання споживчого кредиту від 03.09.2020 року, наданим позивачем, вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося і поза межами строку кредитування (з урахуванням пролонгації), тобто після 21.01.2021 року, що є неправомірним. При цьому, згідно з розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 21.01.2021 року складала 8 792,00 грн, з яких: 5 600,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3 192,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом та в цій частині є математично правильним (5 600,00 грн х 1,90% : 100% х 30 днів). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 600,00 грн та за відсотками за користування кредитом в розмірі 3 192,00 грн, а всього 8 792,00 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Відповідно до ст.141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог (47,87%), в розмірі 1 159,60 грн та 4 308,30 грн відповідно.

Outcome: partial