Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.02.2024 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014-RO-82-255247050, підписанням якого останній підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. 20.11.2024 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №114/2-73, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №014-RO-82-255247050. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 21.11.2024 року до Договору факторингу №114/2-73 від 20.11.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набула права грошової вимоги до Відповідача в сумі 13 466,40 грн., з яких: 10 198,88 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 267,52 грн - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку із чим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором у загальному розмірі 13 466,40 грн та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 20.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив провести розгляд справи без участі позивача і його представника, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи в суді належним чином був повідомлений, заяв і клопотань до суду не надсилав, відзив до суду не надходив. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.02.2024 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №014-RO-82-255247050. Згідно Заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-255247050 від 09.02.2024 року Банк надає послугу споживчого кредиту «кредит готівкою», задля чого відкриває поточний рахунок «Для виплат» в гривнях на ім`я відповідача. Сума кредиту становить 10 198,88 грн, яку клієнт зобов`язується повернути Банку та сплатити проценти за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на поточний рахунок з наступним відображенням операції надання кредиту на КР через поточний рахунок в дату надання кредиту або на наступний операційний день. Клієнт доручає банку здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів в розмірі, зазначеному в підпункті 3.1.1 пункту 1.3 заяви-договору сумі на КР №262099183151. Строк кредиту становить 72 місяці з 09.02.2024 року по 09.02.2030 року (дата визначена графіком останнього щомісячного ануїтентного платежу). Проценти за користування кредитом становлять 41,00% річних, дата сплати щомісячного ануїтетного платежу є 9 число кожного календарного місяця згідно графіка. Додатком №1 до Заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-255247050 визначено суму кредиту у розмірі 10 198,88 грн, строк кредиту 72 місяці, процентна ставка у розмірі 41,00% річних, страховий платіж 198,88 грн. Зазначеним графіком визначено строк оплати кредиту, суму платежу за розрахунковий період, вид платежу.(а.с.5-15) Заяву-договір №014-RO-82-255247050, додаток до Заяви про акцепт Публічної пропозиції, паспорт споживчого кредиту та додаток до Заяви-Договору, тобто графік платежів, підписано відповідачем електронним підписом 652495 з телефону [NUMBER] . Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Згідно з п.5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Із урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання ним договору за допомогою електронного підпису. Також встановлено, що 20.11.2024 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-73, відповідно до якого та реєстру боржників від 20.11.2024 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №014-RO-82-255247050 від 09.02.2024 року у розмірі 13 466,40 грн, із яких: 10 198,88 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 267,52 грн - заборгованість за відсотками (а.с.21-22,24). До Договору факторингу долучено платіжну інструкцію №543 від 20.11.2024 року про сплату за відступлення Права вимоги за договором факторингу №114/2-73 від 20.11.2024 року (а.с.23); витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №114/2-73 від 20.11.2024 року, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014-RO-82-255247050 від 09.02.2024 року у розмірі 13 466,40 грн (а.с.24). Витяг реєстру підписано «клієнтом» і «фактором» та скріплено печатками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, враховуючи досліджені докази, а також встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №014-RO-82-255247050 від 09.02.2024 року, що був укладені між відповідачем та первісним кредитором. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано копії: кредитного договору, паспорта споживчого кредиту, договору факторингу, витягу з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за укладеним договором, складений представником АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», згідно якого заборгованість за кредитом складає 10 198,88 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 361,81 грн, заборгованість за процентами - 3 267,52 грн, в тому числі прострочена заборгованість - 3 130,42 грн, загальна сума заборгованості склала 13 466,40 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як зазначено вище, позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 09.02.2024 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та [PERSON] укладено кредитний договір №014-RO-82-255247050, який підписаний сторонами за допомогою електронного підпису. Проте, в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження факту відкриття поточного рахунку на ім`я [PERSON] та надання кредитних коштів позичальнику на виконання умов Договору. Суд зауважує, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує відкриття карткового/поточного рахунку, отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи, що містить інформацію яка, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом зарахування кредитних коштів та наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними. Разом з тим, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що кредитодавцем було відкрито поточний картковий рахунок на ім`я [PERSON] , були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом відкриття рахунку, надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах, а саме не доведено факт надання позичальнику кредитних коштів за кредитним договором №014-RO-82-255247050 від 09.02.2024 року, утворення заборгованості у нього перед первісним кредитором, а тому у задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed