Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є потерпілим у кримінальному провадженні № 12025046430000038, стосовно [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. У зв`язку з протиправними діями відповідача позивач поніс фінансові витрати на лікування у сумі 5207,72 грн. Крім цього, внаслідок протиправних дій обвинуваченого позивачу спричинено сильні душевні страждання, зміну звичного способу життя, заподіяно моральної шкоди, яку позивач оцінює у 30000,00 грн. Вказану матеріальну та моральну шкоду позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Зважаючи на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що неправомірними діями відповідача [PERSON] завдано тілесних ушкоджень, останній перебував на лікуванні та витратив понад 5207 грн. Крім того позивач отримав моральні (душевні) страждання, оскільки через наявність тілесних ушкоджень на обличчі та кінцівках не міг проводити звичайний спосіб життя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні провину визнав частково, зазначив, що готовий сплатити половину матеріальної шкоди, завдання моральної шкоди не визнає, оскільки тілесні ушкодження, на його думку, потерпілому були завдані не лише його діями. Повідомив, що після конфліктної ситуації з ним, [PERSON] побили інші особи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що у провадженні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області перебували матеріали кримінального провадження № 12025046430000038 від 02.06.2025 року за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Вироком суду від 18.07.2025 відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Аналізуючи норми права, на які посилався позивач у справі, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2025 [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання. Вищевказаним вироком встановлено, що в результаті злочинних дій [PERSON] умисно спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з синцями та раною на голові (слідом загоєння якої є виявлений рубець), закритим переломом кісток носу, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку, 2-х ран на правій кисті, синця на лівій кисті, рани на правій нижній кінцівці, які згідно п.п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, які викликали розлад здоров`я більше 6 але менш 21 дня. Ушкодження у вигляді ран на правій кисті, рани на правій нижній кінцівці мають ознаки - легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, які викликали розлад здоров`я більше 6, але менш 21 дня (п.п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року). Ушкодження у вигляді синця на лівій кисті відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки (п.п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року. Суд критично відноситься до тверджень відповідача, що тілесні ушкодження завдані не лише ним, оскільки при розгляді кримінального провадження останній визнавав в повному обсязі завдання вищевказаних тілесних ушкоджень. Діями відповідача позивачу завдані матеріальні збитки, що складаються з витрат, пов`язаних з лікуванням та проведення експертного висновку завданих тілесних ушкоджень на суму 5207,72 грн. Вказані збитки документально підтверджені випискою епікризом з медичної картки стаціонарного хворого № 1575, дата госпіталізації 12.05.2025 та час виписки 22.05.2025, з якої вбачається проведене лікування Л-ліціном 10,0 в/в крапельниці щодня +200 фізрозчину, Ріноцитіт 1000 в/в крапельниці щодня +200 фізрозчину, Тіацетам 5,0 в/в стр щод., Трізіпін 5,0 в/в стр щод, Арлеверт та квитанціями на їх придбання (а.с. 12, 17). Оскільки для встановлення ступеню тілесних ушкоджень необхідно отримати експертний висновок вимоги про стягнення послуг з комісійної винагороди експерту СМЕ в розмірі 718,02 грн. підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, ч. 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином обґрунтовані, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а відтак підлягають задоволенню. Щодо вимог позовної заяви про стягнення моральної шкоди суд дійшов такого висновку. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (61-18013сво18). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної позивачеві моральної шкоди (внаслідок злочинних дій відповідача позивачу спричинені легкі тілесні ушкодження, що супроводжувались болем та душевними стражданнями, короткочасним лікуванням та зміною звичного способу життя не тривалий час), а також поведінка відповідача, який вину у вчиненні злочину визнав проте не погодився добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду, що спонукало позивача звернутись до суду з вказаним позовом. Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що внаслідок вчинення злочину позивачу були спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає за можливе в цій частині позову задовольнити вимоги позивача частково та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказана сума, на думку суду, є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial