Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

12 листопада 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, відповідно до якої позивачі просять суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказано, що позивачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Разом з ними за цією ж адресою зареєстрована відповідач. Вказана квартира не приватизована, наймачем квартири рахується [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона ж в свій час отримала дане житлове приміщення на родину по обміну, до складу якої входили дві її дочки однією з яких є позивачка [PERSON] , а інша донька померла, сином якої є другий позивач. Відповідач [PERSON] є донькою позивачки [PERSON] , та двоюрідною сестрою позивача [PERSON] , проте стосунки між ними та зв`язок втрачені з 2020 року повністю. У вказаній квартирі [PERSON] не мешкає та не з`являється з листопада 2016 року, так як вона виїхала на постійне місце проживання за кордон і де саме на разі перебуває невідомо. Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. 10 березня 2026 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, суду пояснила що відповідач, це її донька, яка не проживає в квартирі з 2015 року, на разі мешкає за кордоном на протязі тривалого часу, речей останньої в квартирі немає, перешкод у перебуванні в квартирі не здійснювала. 10 березня 2026 року представник позивачів [PERSON] будучи присутньої у судовому засіданні в режимі відео конференції підтримала позов з підстав викладених у позовній заяві та просила вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Від представника Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Позивачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач [PERSON] , [INFO] , також зареєстрована з 2013 року за адресою [ADDRESS] . 25 вересня 2025 року майстром ТОВ «Житлосервіс-КР » був складений акт про не проживання. Так, з Акту від вбачається, що [PERSON] , з листопада 2016 року і по теперішній час не мешкає за адресою [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона з позивачами сусіди з 2015 року. Відповідачку не пам`ятає коли бачила в останнє, про те, що позивачі не дають змогу відповідачці проживати в квартирі не чула. Статтею 64 ЖК України передбачено що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. В ч. 1 ст. 5 ЖК України вказано, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). За положеннями ч.ч.1, 2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. За змістом статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України. За положеннями ч. 1ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням, у разі користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського фонду, регулюються статтями 71,72 Житлового кодексу України. Згідно частини першої статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.В постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. За змістом вказаних норм, будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. У відповідності до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин першої, другої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої статті 81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, суд виходить з того, що відповідач за власним бажанням та волевиявленням виїхав зі спірної квартири на інше місце мешкання, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом з боку позивача не чинилось, умов, щоб унеможливлювали його проживання не створювалось, тривалий час він ним не користується з власної волі, його особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знявся. Крім того, суд враховує, що відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не подала, судові виклики за місцем реєстрації не отримує, в судове засідання не прибула і жодним чином позовні вимоги не спростувала. Належних та допустимих доказів тому, що вона не втратила інтерес до спірної квартири, бажає там мешкати, але з поважних причин не може цього зробити, суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідача такими, що втратив право на житлове приміщення, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн., сплачений останньою під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).

Outcome: approved