Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила суд визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна №Н/98-00306 від 28.07.1998 року, який укладений та посвідчений Регіональною універсальною біржею «Александр Н» і зареєстрований у «Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості за реєстраційний №Н/98-00306 від 28.07.1998 року, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] , діюча від свого імені та від імені та в інтересах неповнолітньої на той час [PERSON] , купили квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,7 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 30,6 кв.м.. Свій позов позивач мотивувала тим, що 28.07.1998 року [PERSON] діючи від імені та в інтересах неповнолітньої на той час [PERSON] , [INFO] , купили, а [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. Договір №Н/98-00306 купівлі продажу нерухомого майна, був посвідчений Регіональною універсальною біржею «Александр Н» та зареєстрований у «Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості реєстраційний №Н/98-00306 від 28.07.1997 року. У договорі купівлі продажу нерухомого майна зазначено, що він в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та відповідно до п. 9 на виконання ст .227 ЦК України [PERSON] , [PERSON] , зобов`язані зареєструвати цей договір в Біляївському БТІ, що було зроблено 14.08.1998 році та внесена в реєстрову книгу під №7 пр Р754 стор. 60. [INFO] [PERSON] померла, та позивач звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, на підставі якої заведена спадкова справа №281/2025 та надано лист від 20.05.2025 року за №1520/02-14 про неможливість видати свідоцтво. Позивач по теперішній час проживає та зареєстрована за даною адресою. На даний час, зареєструвавши в установленому законом порядку право власності на вказану квартиру, через відсутність належного правовстановлюючого документа позивач не може розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа Регіональна універсальна біржа «Александр Н» належним чином повідомлялись належним чином, про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами не звертались. Суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-00306 від 28.07.1998 року який був зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Александр Н» [PERSON] продав, а [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , купили квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № Н/98-00306 від 28.07.1998 року на праві власності зареєстровано за покупцями, запис про реєстрацію № 7 пр Р 754 стр. 60. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Александр Н» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 01.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1998 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача, та того, що відповідач за вказаною адресою знятий з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

Outcome: approved