Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.01.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 2036838 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 18 700,00 гривень із зобов`язанням повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за їх користування у порядку та строки визначені умовами договору. 21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «Факторинг Партнерс» був укладений договір факторингу №21-07/25 згідно якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2036838 від 19.01.2025 року. Умови укладеного договору [PERSON] не виконав, отриманий кредит не повернув та не сплатив відсотки за його користування. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2036838 від 19.01.2025 року становить 84 711,00 гривень з яких: 18 700,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 34 221,00 грн. заборгованість за відсотками, які нараховані станом на час відступлення права вимоги; 22 400,00 грн. заборгованість за відсотками, які нараховані з моменту відступлення права вимог та 9 350,00 гривень нарахована неустойка. На підставі викладеного ТОВ «Факторинг Партнерс» просило стягнути з відповідача на 84 711,00 гривень та понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 19.01.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2036838 за умовами якого ТОВ «Селфі Кредит» зобов`язалося надати позичальнику на умовах визначених договором кредит, а той повернути кредит та сплатити проценти за його користування (п.1.1 Договору). Умовами договору визначено, що сума кредиту становить 18700,00 гривень, строк кредиту 360 днів; стандартна процентна ставка 1,0% на день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного п.1.3 договору (п.п. 1.2, 1.3, 1.5.1 договору). Пунктом 2.1. Договору визначено, що кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Вказаний договір був укладений між сторонами у електронній формі та підписаний [PERSON] шляхом накладення одноразового ідентифікатора М864. 19.01.2025 року ТОВ «Селфі Кредит» на виконання умов договору № 2036838 перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] кошти у сумі 18700,00 гривень, що підтверджено довідкою ТОВ «Пейтек» про здійснення транзакції перерахування коштів (а.с.15). 21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 21-07/25 відповідно до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2036838 від 19.01.2025 року. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за договором № 2036838 від 19.01.2025 року станом на 21.07.25 рік становила 62 271,00 гривень і складалася з: 18 700,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 34 221,00 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 9 350,00 грн. нарахована неустойка. Також за період з 21.07.2025 року по 18.11.2025 рік ТОВ «Факторинг Партнерс» нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 22 440,00 гривень. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 19.01.2025 року [PERSON] уклав із ТОВ «Селфі Кредит» договір кредиту, за умовами якого отримав у кредит від вказаної фінансової компанії грошові кошти, та зобов`язався повернути отримані кошти і сплатити проценти за користування ними в порядку, визначеному договором. Під час дії кредитного договору ТОВ «Факторинг Партнерс», на підставі укладеного із ТОВ «Селфі Кредит» договору факторингу набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. По закінченню строку кредитування [PERSON] кредит не повернув та не сплатив проценти за користування кредитними коштами. З огляду на викладене слід дійти висновку, що [PERSON] не виконав обов`язки за вищевказаним договором кредиту, а тому з нього на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» слід стягнути заборгованість за відповідним договором. Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за договором кредиту № 2036838 від 19.01.2025 року становить 84 711,00 гривень з яких: 18 700,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 34 221,00 грн. заборгованість за відсотками, які нараховані станом на час відступлення права вимоги; 22 400,00 грн. заборгованість за відсотками, які нараховані з моменту відступлення права вимог та 9 350,00 гривень нарахована неустойка. Вказаний розрахунок в частині визначення заборгованості по тілу кредиту, нарахованим відсоткам за його користування відповідає умовам укладеного договору та представленим матеріалам справи. Доказів на спростування такого розрахунку матеріали справи не містять. Водночас суд враховує наступне. Однією з основних засад цивільного законодавства, визначених у статті 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Преамбулою Закону №1023-ХІІ встановлено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини та виборі контрагента, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Умовами кредитного договору може бути встановлена плата позичальника за користування кредитними коштами (проценти), її розмір і порядок внесення боржником. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору, відповідно до яких фінансовим установам забороняється встановлювати для споживачів непропорційно великі суми компенсації. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23 виснував, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 зазначено, що

Outcome: partial