Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору виконаним і припиненим, визнання незаконним нарахування процентів, зобов`язання видати довідку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 грудня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 75 000,00 грн. Позивач 01 вересня 2025 року здійснив повне погашення кредиту та сплатив відсотки за користування кредитом у сумі 90 000,00 грн за реквізитами, визначеними у кредитному договорі. Проте, незважаючи на те, що платіж був прийнятий відповідачем банк, посилаючись на арешт рахунку державною виконавчою службою не зараховує сплачені позивачем кошти в рахунок погашення кредиту та продовжує нараховувати відсотки та вимагає погашення кредиту та відсотків. У зв`язку із наведеними обставинами, позивач вимушений звернутися до суду, де просить: - визнати кредитний договір виконаним і припиненим з 01.09.2025 року; - зобов`язати АТ «Ідея Банк» зараховувати платіж 90 000,00 грн як повне погашення кредиту; - визнати незаконним та скасувати всі нараховані проценти, пеню та комісії нараховані після погашення кредиту; - зобов`язати банк видати довідку про відсутність заборгованості; - стягнути з АТ «Ідея Банк» моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою суду від 09.12.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] подала відзив на позовну заяву, де вказала на те, що 09 грудня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки № С-408-021027-24-980 за яким позивачу було відкрито поточний рахунок для власних потреб № IBAN: [NUMBER] . 15 серпня 2025 року постановою головного державного виконавця Другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було накладено арешт на рахунки позивача, у зв`язку із чим банк не може зарахувати сплачені позивачем грошові кошти на арештований рахунок в погашення кредитного договору. Також, 13 березня 2026 року представником відповідача було подано додаткові пояснення, згідно яких відповідач зазначив, що у відповідності до п. 2 Угоди про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки № С-408-021027-24-980, укладеної між позивачем та відповідачем 09.12.2024 року, позивачу було відкрито поточний рахунок для власних потреб № IBAN: [NUMBER] , на який в подальшому на підставі постанови державного виконавця від 15.08.2025 року було накладено арешт в межах виконавчого провадження. Про накладений арешт відповідач повідомив позивача за допомогою смс-повідомлення на його фінансовий номер. Проте, позивачем 01.09.2025 року було внесено на арештований рахунок грошові кошти в розмірі 90 000,00 грн в рахунок оплати за кредитним договором. можливість зарахування яких банком в рахунок погашення заборгованості за кредитом відсутня через арешт рахунку. Ухвалою суду від 29.12.2025 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Згідно поданого клопотання, представник відповідача просила провести судове засідання без її участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, в ході судового розгляду справи, позивач просив задовольнити позовні вимоги повністю та суду пояснив, що сплатив кредитні кошти та нараховані проценти у порядку, розмірі та на рахунок, відповідно до визначених умов кредитного договору. В ході судового розгляду справи, представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити, суду пояснила, що у зв`язку із арештом рахунку, банк не може прийняти платіж позивача в рахунок погашення кредиту, зазначила, що обставини, які виникли у зв`язку зі сплатою позивачем грошових коштів на арештований рахунок, фактично призводять до намірів позивача одним платежем погасити частину заборгованості як за виконавчим провадженням так і за кредитними зобов`язаннями. Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2024 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки № С-408-021027-24-980 (далі - Угода). За умовами Угоди Клієнт надає Банку заяву про відкриття банківського поточного Рахунку для власних потреб у гривні на своє ім`я в рамках продукту Card Blanche Walk in ID із оформленням до Рахунку електронного платіжного засобу у вигляді банківської платіжної картки із підключенням до сервісу «SMS-Банкінг», а Банк відкриває Клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche Walk in ID банківський поточний рахунок № IBAN: [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися з використанням банківської платіжної картки, оформляє до Рахунку та надає у користування платіжну картку. За змістом п. 3 Угоди Банк надає Клієнту кредитні кошти на споживчі цілі у вигляді відновлювальної Кредитної лінії до Рахунку та здійснює платежі Клієнта з Рахунку на умовах повернення, строковості та платності, а саме: - максимальний розмір Кредитної лінії становить 200 000,00 грн зі строком дії 12 місяців з автоматичною пролонгацією необмеженою кількістю раз на строк 12 місяців кожен раз за умови виконання Клієнтом зобов1язань за цією Угодою та/або відсутністю заперечень з боку Сторін щодо пролонгації; - розмір Кредитної лінії у дату укладення Угоди становить 75 000,00 грн та може бути змінений в межах максимального розміру за ініціативною кожної з Сторін. Також даною Угодою Сторонами визначено, плату користування кредитом у виді процентної ставки в розмірі 24,00% річних та додатково 48% річних комісії за обслуговування кредитної заборгованості станом на кінець розрахункового періоду (п.п. 3.1 п. 3 Угоди); процентної ставки на прострочену суму кредиту при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту після завершення строку кредитування в розмірі 72% річних (п.п. 3.2 п. 3 Угоди); процентної ставки за використання коштів понад ліміт у розмірі 48% річних (п.п. 3.3 п. 3 Угоди). За умовами п.п. 3.5 п. 3 Угоди сторони передбачили, що повернення Кредиту здійснюється шляхом готівкового або безготівкового поповнення Рахунку не пізніше останнього робочого дня Платіжного періоду у розмірі не меншому Обов`язкового мінімального платежу. Датою повернення Кредиту є дата зарахування коштів на Рахунок. Згідно з довідкою розрахунком за вказаною Угодою, станом на 12.12.2025 року заборгованість позивача складає 105 751,85 грн, яка складається із основного боргу в розмірі 70 489,92 грн, простроченого боргу в розмірі 4 478,75 грн, строкових процентів в розмірі 4 446,17 грн та прострочених відсотків в розмірі 26 337,01 грн. З виписки по рахунку клієнта фізичної особи № 100000-2025/1215 за період з 09.12.2024 року по 12.12.2025 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором № С-408-021027-24-980 вбачається, що 01.09.2025 року за рахунком № [NUMBER] надійшли грошові кошти в розмірі 90 000,00 грн. З наданих відповідачем суду копій постанов про арешт коштів боржника вбачається, що 15.08.2025 року головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику - [PERSON] . Також в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка обіймає посаду бухгалтера ФГ «Масляного» та яка пояснила суду, що проводила з рахунку фермерського господарства 01.09.2025 року платіж в рахунок сплати кредиту, який належав [PERSON] на адресу АТ «Ідея Банк». Факт сплати на рахунок № [NUMBER] АТ «Ідея Банк» грошових коштів в розмірі 90 000,00 грн підтверджується платіжною інструкцією № 1216 від 01.09.2025 року. Платіж в інтересах [PERSON] було проведено фермерським господарством на підставі договору поворотної фінансової допомоги № 1 від 01.01.2025 року укладеного між директором ФГ «Масляного» Масляним К.О. та членом ФГ «Масляного» [PERSON] . Згідно із заявою листом від 09.09.2025 року позивач звернувся на адресу відповідача із проханням закрити кредит і не нараховувати проценти у зв`язку із повною сплатою останнього. Згідно з відповіддю відповідача, яка міститься у листі від 22.09.2025 року № Зв-2025/3132 вбачається, що у зв`язку із накладенням арешту на рахунок [NUMBER] , кошти в розмірі 90 000,00 грн не можуть бути списані у рахунок погашення кредиту. Також у листі звернено увагу, що про арешт рахунків було повідомлено позивача смс-повідомленнями Банку 15 серпня 2025 року о 18 год 32 хв. 28 вересня 2025 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію, якою вимагав припинити неправомірні дії, визнати кредитний договір виконаним і припиненим, виплатити компенсацію моральної шкоди та видати довідку про відсутність заборгованості. Згідно з відповіддю відповідача, яка міститься у листі від 02.10.2025 року № Зв-2025/3250 вбачається, що банком повідомлено позивача про інший рахунок для можливості погашення кредиту. Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Згідно зі ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Відповідно до норм ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) дійшла до висновку, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до Розділу V положень Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 року №163, надавач платіжних послуг платника виконує арешт коштів, що знаходяться на рахунку платника, згідно з постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі-виконавець), судовим рішенням (рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі-документ про арешт коштів). Відповідно до п. 73 Інструкції надавач платіжних послуг платника повинен забезпечити прийняття до виконання документа про арешт коштів, який надійшов до нього в електронній або паперовій формі. Відповідно до п. 74 Інструкції, надавач платіжних послуг платника накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими платником відповідно до нормативно-правового акта Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг. Згідно з п. 75 вказаної Інструкції передбачено, що арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках платника, без зазначення конкретної суми або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку платника, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках платника, відкритих у надавача платіжних послуг платника, або на кошти на одному/кількох рахунку/рахунках. При цьому, надавач платіжних послуг платника, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) платника, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів, який надійшов у цей операційний день (п. 76 Інструкції). Згідно з п. 77 даної Інструкції, надавач платіжних послуг платника залежно від того, є кошти чи немає коштів на рахунку платника, на кошти якого накладено арешт, робить такі дії: 1) якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то надавач платіжних послуг платника арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком платника; 2) якщо на рахунку платника недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то надавач платіжних послуг платника арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів; 3) якщо на рахунку платника немає коштів, то надавач платіжних послуг платника арештовує кошти, які будуть зараховані на рахунок. Банк письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про достатність/недостатність/відсутність коштів для виконання документа про арешт коштів з урахуванням нормативно-правового акта Національного банку з питань зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці. Надавач платіжних послуг платника під час дії документа про арешт коштів зупиняє видаткові операції за рахунком платника та арештовує всі надходження на його рахунок до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством України документів про зняття арешту з коштів. Банк платника обліковує документ про арешт коштів, на підставі якого зупинено видаткові операції за рахунком платника, на відповідному позабалансовому рахунку. Згідно з п. 80 цієї ж Інструкції, кошти, арештовані на рахунку платника, забороняється використовувати до надходження платіжної інструкції стягувача за тим документом про арешт коштів, для забезпечення виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством України документів про зняття арешту з коштів. Надавач платіжних послуг платника до арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок платника, та виконує платіжні інструкції стягувача з урахуванням тієї суми, яку раніше частково списано на підставі платіжних інструкцій стягувача за тим документом про арешт коштів, для забезпечення якого було накладено арешт на кошти на рахунку платника. Пунктом 81 Інструкції визначено, що надавач платіжних послуг платника після списання за платіжною інструкцією стягувача суми в розмірі, яка визначена документом про арешт коштів, і якщо немає на виконанні за цим рахунком інших документів про арешт коштів, відновлює видаткові операції за рахунком платника та приймає до виконання платіжні інструкції платника. Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що з метою забезпечення реального виконання судового рішення державним виконавцем застосовується арешт майна (коштів) боржника, у тому числі, виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах, за виключенням тих рахунків, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. В свою чергу, на виконання постанови державного виконавця про арешт рахунків, на банківську установу покладено обов`язок зупинити видаткові операції за рахунками платника та арештувати всі надходження на його рахунки до забезпечення суми коштів, що зазначена у постанові про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством України документів про зняття арешту з коштів. В такому випадку, кошти, арештовані на рахунку платника, забороняється використовувати до надходження платіжної інструкції стягувача за тим документом про арешт коштів, для забезпечення виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством України документів про зняття арешту з коштів. Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачем 01.09.2025 року було здійснено платіж у розмірі 90 000,00 грн на рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк», з метою погашення заборгованості за кредитним договором. Водночас на момент здійснення платежу діяв арешт коштів боржника, накладений постановою державного виконавця від 15.08.2025 року в межах виконавчого провадження, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень статей 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та положень Інструкції НБУ №163, банк зобов`язаний: зупинити видаткові операції за рахунком боржника; арештовувати всі надходження на рахунок; використовувати арештовані кошти виключно для виконання вимог стягувача; не здійснювати інші операції до зняття арешту. Таким чином, кошти, що надійшли 01.09.2025 року, після їх зарахування підлягали арешту та не могли бути використані банком для погашення кредитної заборгованості, оскільки: банк не є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні; використання коштів всупереч постанові державного виконавця є порушенням вимог закону; позивач не надав доказів зняття арешту або визнання рахунку таким, що має спеціальний режим використання. За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Між тим, за встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати кредитне зобов`язання припиненим у розумінні ст. 599 ЦК України, оскільки належного виконання зобов`язання не відбулося кошти фактично не могли бути використані кредитором через обмеження, встановлені законом. Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо визнання кредитного договору виконаним і припиненим з 01.09.2025 року не підлягають задоволенню. Окрім цього, у суду також відсутні підстави для визнання незаконним нарахування процентів та зобов`язання банку видати довідку про відсутність заборгованості, оскільки дії банку були зумовлені виконанням обов`язкового для нього документа про арешт коштів і не є протиправними та заявлені позовні вимоги в цій частині є похідними від основної вимоги щодо визнання кредитного договору виконаним і припиненим з 01.09.2025 року, яка задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то в її задоволенні слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Між тим, судом не було встановлено порушень прав позивача відповідачем, тому право на відшкодування моральної шкоди у позивача відсутнє. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи що позивач на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового зборута оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем до відшкодування не підлягають та компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed