Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

30.01.2026р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2024р. у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. на 1/4 частку всіх видів доходів платника аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син [PERSON] , який на теперішній час є повнолітнім та донька [PERSON] . В 2024 році шлюб між сторонами було розірвано, сторони припинили спільне проживання і малолітня дитина залишилася проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.11.2024р.н. з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 4000 гривень щомісячно. На даний час в Коломийському відділі ДВС перебуває виконавче провадження щодо виконання вказаного судового рішення. Позивач зазначає, що відповідач в додаткових витратах на дитину участі не приймає, а розмір стягуваних з нього аліментів через інфляційні процеси в країні є недостатнім для забезпечення навіть половини потреб дитини, оскільки [PERSON] має захворювання очей та на її лікування мати змушена витрачати значні кошти. Вказане призводить до більшого утримання дитини зі сторони [PERSON] та порушує принцип рівності обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей. За вказаних обставин просила задовольнити її вимоги та змінити спосіб стягнення аліментів, що приведе до їхнього збільшення. Ухвалою суду від 02.02.2026р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Витребувати з Коломийського моторвагонного ДЕПО відомості про всі отримані [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) доходи за період з 01.07.2025 по 31.01.2026р. Роз`яснено відповідачу його право на подання письмового відзиву разом з доказами, що обгрунтовують доводи заперечень. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, 05.03.2026р. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 05.03.2026р. подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] щодо зміни розміру аліментів ним визнаються та він не заперечує проти задоволення позову. Справу просив розглянути за його та відсутності. З`ясувавши позицію сторін щодо суті спору, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Витягами з реєстру Коломийської територіальної громади підтверджується, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 4 000 грн., щомісячно, починаючи з 20.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. З довідки про доходи вбачається, що [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Коломия» Філії «Приміська пасажирська компанія «АТ «Укрзалізниця». За період з липня 2025р. по січень 2026р. йому було нараховано заробітку плату в загальному розмірі 170007,26 грн. Предметом спору в даній справі є зміна розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сторону збільшення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Пунктом 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зміст заяви відповідача свідчить про те, що [PERSON] повністю визнає пред`явлені до нього вимоги, оскільки не заперечує щодо їхнього задоволення та стягнення з нього аліментів на утримання доньки в частці від його заробітку, який заявлений до стягнення позивачем. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання [PERSON] позову, що не суперечить вимогам законодавства, інтересам сторін і їхньої малолітньої доньки, суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частку всіх видів заробітку платника аліментів, щомісячно до повноліття [PERSON] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1331,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved