Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

29.12.2025 року через «Електронний суд» позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з даним позовом. Відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 30.12.2025 року позовна заява Акціонерного товариства АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлена за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави. 16.01.2026 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява Акціонерного товариства АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтували тим, що 19.08.2024 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір №4207058-901 від 19.08.2024 року про надання споживчого кредиту. Згідно умовами договору відповідачка просила надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Загальна сума кредиту 53450 грн., строк кредиту 24 місяці, проценти за користування кредитом 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісячно. Позивач виконав свої обов`язки за кредитними договорами в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти на умовах та в спосіб, визначений цими договорами. Проте, відповідачка перестала належним чином виконувати умови кредитного договору, не сплачувала заборгованість за кредитом та процентами, у зв`язку із чим в останньої станом на 01.09.2025 року, заборгованість за кредитним №4207058-901 від 19.08.2024 року, становить 89399,22 грн, в т.ч. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 48826,72 грн; заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена) 3,95 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена) 40568,55 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 16.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також про те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи судом за місцем реєстрації, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до таких висновків. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 19.08.2024 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №4207058-901 (далі - кредитний договір), шляхом підписання заяви-договору про надання споживчого кредиту «Зручна готівка Максимум». Пунктом 1.2.2, 1.2.6 кредитного договору №4207058-901 від 19.08.2024 року передбачено, що загальна сума кредиту становить 53450 грн., строком 24 місяці. Згідно з п.1.2.3 кредитного договору комісія за надання кредиту - 6,9 %, що складає 3450 грн. В пункті 1.2.5 кредитного договору передбачений спосіб надання кредитних коштів, а саме, їх перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів. Проценти за користування кредитом: 0.01% річних (п.1.2.9 кредитного договору). Пунктом 1.4 кредитного договору передбачена комісія за обслуговування кредиту 6,9 % щомісячно, що складає 3688 грн. 05 коп. Випискою по особовому рахунку відповідачки [PERSON] за період з 19.08.2024 по 01.09.2025, підтверджується рух коштів по її картковому рахунку, в тому числі отримання та використання кредитних коштів відповідачкою. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 01 вересня 2025 року становить 89399,22 грн., з яких 48826,72 грн заборгованість за тілом кредиту, 3,95 грн заборгованість за процентами, 40568,55 грн заборгованість по комісії. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] позивачем скеровувалась вимога про оплату заборгованості по кредитному договору №4207058-901 від 19.08.2024 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частина 1 статті 663 ЦК України вказує на те, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умов розроблює підприємець (в даному випадку банк). Так як умови договору розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Згідно із ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Судом встановлено, що за умовами договорів сторонами було погоджено тип кредиту, сума/ліміт/кредиту, строк кредитування, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідачка [PERSON] власним підписом підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та загальну вартість кредитів, які надані виходячи із обраних нею умов кредитування. За таких обставин суд дійшов висновку, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, у тому числі ціну договорів, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved