Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №8402030625 від 02.06.2025 року у розмірі 21 653,0 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2025 року між ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем укладено кредитний договір №8402030625, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 10 000,0 гривень на умовах визначених договором. Зазначає, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, внаслідок чого станом на час подання позову до суду утворилась заборгованість за кредитним договором №8402030625 від 02.06.2025 року у розмірі 21 653,0 гривень, з яких: 10 000,0 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 11 653,0 гривень - заборгованість за відсотками. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8402030625 від 02.06.2025 року у розмірі 21 653,0 гривень. Позовна заява поступила до суду 15.01.2026 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19.01.2026 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача - адвокатом Змислою М.Р. 03.03.2026 року через систему Електронний Суд подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідач не належним чином ознайомлений із правилами надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю Іннова Фінанс, так як у тексті Правил відсутній підпис чи будь -які інші відомості, що підтверджують факт ознайомлення відповідача із їхнім змістом. З вказаного випливає, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт та можливість ознайомлення [PERSON] з діючими на момент укладення договору Правилами, що в свою чергу зумовлює неналежний спосіб повідомлення споживача про наслідки укладення договору та порядок розрахунків. Водночас долученні до матеріалів справи Правила не містять ідентифікуючих ознак щодо дати їх затвердження та публікації. Разом з тим, зазначає, що згідно графіку платежів, випливає, що погашення суми за тілом кредиту повинен здійснювати [PERSON] 28.05.2026 року, тобто станом на сьогоднішній день обов`язок відповідача по сплаті тіла кредиту ще не настав. Вказане свідчить про необгрунтованість розрахунку заборгованості та відсутність підстав для її стягнення. Разом з тим, просить суд відмовити у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, зважаючи на те, що у даній справі не проводилось жодного засідання за участю сторони позивача, позовна заява є типовою та позивач просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, а також не заперечує проти заочного розгляду справи, кількість вчинених процесуальних дій та обсяг позовної заяви є незначними, а тому відсутні підстави для стягнення із відповідача витрат на правову допомогу. Сторона позивача не скористалась правом подачі відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача адвокат Змисла М.Р. в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Разом з тим, 20.03.2026 року представником відповідача через систему «Електронний Суд» скеровано заяву про відкладення розгляд справи у зв`язку із зайнятостю в іншому судовому засіданні. Враховуючи, що це повторна неявка представника відповідача в судове засідання, сд не вбачає підстав для відкладення судового засідання, та приймає рішення у відсутоснті сторони відповідача за наявними матеріалами справи. Враховуючи вищенаведене та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 20.03.2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що 02.06.2025 року між ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів (Споживчий кредит. Електронна форма) 8402030625, шляхом підписання договору, Анкети клієнта, паспорту споживчого кредиту та Правил про надання коштів та банківських металів у кредит. Відповідно до умов договору Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 10 000,0 гривень, на строк 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на день (стандартна процента ставка), за кожен день користвання Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення даного Договору; 0,87 % на день (знижена процента ставка), яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення даного Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Згідно інформаційної довідки провайдера - ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №18848 від 19.12.2025 року та виписки по картковому рахунку АТ «Сенс Банк» про зарахування коштів на платіжну картку відповідача, підтверджено успішність транзакції про перерахування 02.06.2025 року на рахунок [PERSON] грошових коштів згідно кредитного договору № 8402030625, номер транзакції - 1616772463. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач станом на 18.12.2025 року, заборгував перед позивачем борг за кредитним договором №8402030625 від 02.06.2025 року у загальній сумі 21 653,0 гривень, з яких: 10 000,0 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 11 653,0 гривень - заборгованість за відсотками. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано. Окрім цього, відповідачем також не представлено суду свого розрахунку заборгованості за кредитним договором №8402030625 від 02.06.2025 року, який би містив інший розмір заборгованості визначеної стороною позивача та не доведено, що на момент укладення договору існували інші умови ніж зазначені в такому. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача, що згідно графіку платежів, випливає, що погашення суми за тілом кредиту відповідач повинен здійснювати до 28.05.2026 року, тобто твердження, що станом на сьогоднішній день обов`язок відповідача по сплаті тіла кредиту ще не настав. Згідно з ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Водночас, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Суд, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення кредиту та сплату відсотків захисту. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 гривень, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 13.01.2026 року.

Outcome: approved