Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

26 січня 2026 року представник позивача Лисенко О.С. через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 11.05.2023-100002703 від 11 травня 2023 року у розмірі 6919,44 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 травня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 11.05.2023-100002703, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 9000 грн на строк 70 днів, з датою повернення 19.07.2023 року, із застосуванням фіксованої процентної ставки «Економ» у розмірі 1,2 % за один день користування кредитом протягом першого чергового періоду та фіксованої процентної ставки «Стандарт» у розмірі 1,5 % за один день користування кредитом протягом наступних періодів, а також комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 1350 грн. Позивач зазначає, що кредитні кошти були перераховані відповідачу, зобов`язання позивачем виконані належним чином, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 6919,44 грн, що складається з: тіла кредиту 5021,45 грн, процентів 1897,99 грн. Ухвалою суду від 27 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 лютого 2026 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому остання зазначила, що факт укладення договору споживчого кредиту та отримання коштів у сумі 9000 грн не заперечує. Також не заперечує факт здійснення трьох платежів по 3159,76 грн кожний, а всього 9479,28 грн. Разом з тим відповідач заперечує проти розміру заявленої до стягнення заборгованості, вказуючи, що вона сформована переважно за рахунок процентів і комісії, а розрахунок позивача є непрозорим та арифметично неузгодженим. Просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення процентів, комісії та судових витрат, а у разі встановлення наявності залишку основного боргу визначити його виключно в межах несплаченого тіла кредиту без застосування надмірних процентів та санкцій. 25 лютого 2026 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій позивач заперечив доводи відповідача та просив позов задовольнити у повному обсязі. Позивач послався на те, що відповідач визнав боргові зобов`язання шляхом часткової сплати, що всі проведені платежі враховано при формуванні довідки-розрахунку, а проценти нараховано виключно в межах строку кредитування. Також позивач зазначив, що поданий розрахунок є належним та допустимим доказом розміру заборгованості. Суд, враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а всі необхідні для вирішення спору докази подані, ухвалює рішення за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини. Судом встановлено, що 11 травня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 11.05.2023-100002703, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 9000 грн строком на 70 днів з дати його надання, із датою повернення 19.07.2023. Відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору. При цьому для отримання кредитних коштів відповідач вказала реквізити електронного платіжного засобу та свої ідентифікаційні дані. Факт видачі кредитних коштів у розмірі 9000 грн відповідачем не заперечувався. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі відповідно до умов договору. Із поданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач здійснила три платежі: 24.05.2023, 07.06.2023 та 21.06.2023 по 3159,76 грн кожен, усього 9479,28 грн, що враховано позивачем при формуванні довідки-розрахунку. Кінцева сума заборгованості, заявлена до стягнення, визначена позивачем у розмірі 6919,44 грн, з яких 5021,45 грн - тіло кредиту, 1897,99 грн - проценти. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникли з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та спеціальним законодавством у сфері споживчого кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк. За кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч. 3, 12 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття, а електронний договір, підписаний у порядку, визначеному законом, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, суд приходить до висновку, що кредитний договір між сторонами був укладений належним чином, а доводи сторін зводяться не до заперечення самого факту виникнення зобов`язання, а до визначення правильного розміру заборгованості. Щодо доводів відповідача про надмірність процентної ставки суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ст. 1054 ЦК України розмір і порядок одержання процентів установлюються договором, а за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, денна процентна ставка, її розрахунок, орієнтовна реальна річна процентна ставка та загальні витрати за кредитом. Сам по собі значний показник орієнтовної реальної річної процентної ставки не є самостійною підставою для відмови у стягненні процентів, якщо проценти нараховані відповідно до погоджених сторонами умов договору та в межах строку кредитування. Разом із тим суд враховує, що у даній справі позивач просить стягнути не будь-які необмежені нарахування, а лише проценти, сформовані до спливу погодженого строку кредитування, тобто до 19.07.2023 року. Водночас перевіряючи правильність поданого позивачем розрахунку, суд встановив його часткову арифметичну неузгодженість. Так, із поданого розрахунку вбачається, що станом на дату першого платежу 24.05.2023 року у сумі 3159,76 грн позивачем були обліковані комісія у сумі 1350 грн та проценти у сумі 1404 грн. Отже, після погашення зазначених сум залишок платежу, який підлягав зарахуванню у рахунок погашення основної суми боргу, мав становити 405,76 грн. Однак у розрахунку позивача тіло кредиту після вказаного платежу зменшено лише на 297,76 грн. Різниця у сумі 108 грн із поданого розрахунку не вбачається та жодними додатковими доказами позивачем не пояснена. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а тому саме на позивача покладається обов`язок доведення не лише факту існування боргу, а й правильності його розміру. Оскільки позивач не надав суду внутрішньо узгодженого та арифметично зрозумілого розрахунку у частині зарахування першого платежу, суд не може покласти в основу рішення заявлений до стягнення розмір тіла кредиту 5021,45 грн у повному обсязі. При цьому суд ураховує положення ст. 534 ЦК України, відповідно до яких у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі вона погашає вимоги кредитора у визначеній законом черговості, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням арифметично правильного зарахування платежу від 24.05.2023, а також наступних двох платежів, залишок тіла кредиту становить 4913,45 грн. Щодо процентів суд виходить з того, що вони можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування, визначеного договором. Позивач нараховував проценти до 19.07.2023 року, тобто в межах строку кредитування. Проте їх розмір підлягає коригуванню з урахуванням правильного залишку основної суми боргу. Виходячи із залишку тіла кредиту 4913,45 грн, проценти за період з 22.06.2023 по 05.07.2023 за ставкою 1,2 % на день становлять 825,46 грн, а за період з 06.07.2023 по 19.07.2023 за ставкою 1,5 % на день становлять 1031,82 грн, усього 1857,28 грн. Щодо доводів відповідача про те, що кошти, які позивач зарахував у рахунок сплати комісії, мали бути спрямовані на погашення тіла кредиту та процентів, суд вважає безпідставними. Як убачається з умов кредитного договору, сторони погодили сплату разової комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 1350 грн. Сам по собі факт встановлення комісії не суперечить положенням ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», яка відносить комісії кредитодавця до загальних витрат за споживчим кредитом. Таким чином, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6770,73 грн, з яких 4913,45 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1857,28 грн - заборгованість за процентами. У решті позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково у розмірі 97,85 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2605,18 грн.

Outcome: partial