Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 01.02.2023 № 01.02.2023-100000920 в загальному розмірі 6180,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 01.02.2023-100000920. Договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підписано за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідачу було надано кредит в сумі 3000,00 грн., строк кредиту 39 днів, процентна ставка «економ» 2 %, «стандарт» 3 % (встановлена на весь строк кредитування за виключенням первинного періоду та періоду «Економ»). На виконання умов договору грошові кошти були перераховані на картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку із чим її заборгованість в загальному розмірі складає 6180,00 грн., в тому числі 3000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3180,00 грн. процентів. Ухвалою від 09.02.2026 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача, адвокат Стегній А.М., подав до суду відзив у якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Свою позицію мотивував тим, що надані позивачем документи не підтверджують наявності між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості, оскільки кредитний договір відповідач не підписувала. Стверджує, що у договорі відсутні як електронний цифровий підпис так і фізичний підпис відповідача. Докази перерахування грошових коштів відсутні. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якій зазначив, що спірний договір було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі. Договір укладено шляхом отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією укласти договір, подання заявки на укладення договору, надсилання відповідачем відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 01.02.2023-100000920. Електронну копію кредитного договору було подано до суду. Договір підписано одноразовим ідентифікатором, який направлявся смс-повідомленням на номер, указаний відповідачем. Відповідач не заперечує, що такий номер належить саме йому. Особу відповідача було встановлено через систему BankID Національного банку України. Відповідач не надав суду виписки по рахунку, у тому числі рахунку, який відповідач зазначив при оформленні договору на спростування доказів, наданих позивачем. Кредитні кошти були перераховані відповідачу за допомогою інтернет-еквайрингу Liqpay на підтвердження чого до позову додано відповідну квитанцію. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 01.02.2023 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 01.02.2023-100000920. Договір укладено в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (Т255), надісланим на номер мобільного телефону ( [NUMBER] ). Згідно з умовами договору, сума наданого кредиту становить 3000,00 грн., строк кредиту 39 днів, дата повернення кредиту 11.03.2023. Первинний період користування кредитом 11 днів з дня його надання. Процентна ставка «економ» 2 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ» та «Стандарт» 3 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду «Економ» (п. 6) (а.с. 8-13). Особу [PERSON] підтверджено через систему BankID Національного банку України. Згідно з указаною довідкою користувача [PERSON] , ідентифіковано абонентом-ідентифікатором АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 14). 01.02.2023 ТОВ «Споживчий центр» перерахувало на банківську картку № [NUMBER] *98 3000,00 грн. за договором № 01.02.2023-100000920, що підтверджується квитанцією платіжної системи Liqpay, ID операції [NUMBER] (а.с. 18). При цьому, згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк» (лист від 21.02.2026 № 20.1.0.0.0/7-260216/37192-БТ) на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] (а.с. 69). Згідно з випискою по рахунку [PERSON] , 01.02.2023 на картку перераховано 3000,00 грн., у графі «деталі операції» зазначено «viplata kredit tov spozhivchcentr» (а.с. 70). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 2, 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У межах даної справи судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що 13.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] дійсно укладено спірний договір, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Указаний спосіб підписання договору відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», а тому відповідно до ст. 11 Закону такий прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Так, відповідачем та її представником не надано жодних доказів на спростування тверджень позивача про укладення спірного договору, зокрема не спростовано належність [PERSON] номеру мобільного телефону ( [NUMBER] ), отримання на такий номер одноразового ідентифікатора для підписання договору, а також отримання кредитних коштів. При цьому, як зазначено судом вище, 01.02.2023 на рахунок [PERSON] перераховано 3000,00 грн., а у графі «деталі операції» зазначено «viplata kredit tov spozhivchcentr». В той же день, грошові кошти в сумі 2994,90 грн. були перераховані з картки відповідача. Указане, на думку суду, свідчить про використання [PERSON] кредитних коштів для власних потреб, що спростовує твердження представника відповідача про не укладення договору та не отримання кредитних коштів. Враховуючи те, що [PERSON] обов`язку з повернення коштів не виконала, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з останньої боргу в загальному розмірі 6180,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 2662,40 грн.

Outcome: approved