Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

У грудні 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що між відповідачкою та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 15 грудня 2022 року було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3328029 (далі - Договір). Договір підписано електронним підписом позичальниці з допомогою одноразового ідентифікатора. Договором були передбачені наступні умови кредитування: сума кредиту - 2900,00 грн, процентна ставка - 1,99% від суми кредиту за кожен день користування, строк кредитування - 359 днів. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного Договору. Однак [PERSON] не виконувала належним чином умови Договору, у зв`язку з чим у відповідачки виникла заборгованість в сумі 14824,99 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 2895,86 грн та процентами - 11929,13 грн. 26 жовтня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» укладено договір факторингу, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 3328029. У подальшому ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило на користь ТОВ «ФК «Сіті Колект» право вимоги до [PERSON] за договором № 3328029. Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість, оскільки [PERSON] своє зобов`язання за договором не виконала. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою судді від 07 січня 2026 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 03 лютого 2026 року. За клопотанням представника відповідачки 03 лютого 2026 року судове засідання було відкладене на 26 лютого 2026 року. 26 лютого 2026 року ухвалою суду витребувано від позивача інформацію: чи направлявся примірник Договору №3328029 про нaдaння коштів на умовах cпoживчoгo кредиту від 15.12.2022 з додатками до нього відповідачці [PERSON] на зазначену нею електронну адресу або на її акаунт у інформаційно-комунікаційній системі позивача; якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачці в односторонньому порядку без її згоди. Також витребувано від позивача (за наявності технічної можливості) оригінал електронного кредитного договору з додатками до нього, який містить електронний підпис відповідачки [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора. У судове засідання 24 березня 2026 року представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за їх відсутності (а.с. 4-9). Відповідачка та її представник у судове засідання 24 березня 2026 року не з`явилися. 26 лютого 2026 року від представника відповідачки - [PERSON] надійшла заява про врахування судом висновків Конституційного Суду України та Верховного Суду, у якій посилався на те, що відповідачка ставить під сумнів надані позивачем копії документів щодо їх відповідності оригіналам. Крім того посилався на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013, згідно з яким умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У пункті 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 зазначено, що особливості регулювання відносин за договором споживчого кредиту встановлені, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів», дія якого поширюється на правовідносини між кредитором і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Висновки судів щодо порядку укладення електронного правочину. Представник відповідачки зазначав, що порядок укладання Договору №13155 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 27.11.2023 суперечить чинному законодавству, а тому він є нікчемним. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Також представник відповідачки посилався на постанову Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №545/1750/21, згідно з яким укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Висновки судів щодо доведення факту передачі коштів. Представник відповідачки звертав увагу на постанову Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №751/861/17, у якій зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Висновки судів щодо обов`язку дослідження оригіналів електронних доказів. Представник відповідачки посилався на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №922/51/20, від 14.12.2021 у справі №910/17662/19, у яких вказано, що суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. У постанові Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 указано, що Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Правові висновки щодо необхідності дослідження оригіналу та самостійної перевірки судом наявності на оригіналу електронного документа електронних цифрових підписів викладені у поставові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №755/1549/22. У постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі №758/14925/23 суд зробив такі висновки: можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим підписом суд перевіряє через спеціальні програмні засоби або з використанням спеціальних онлайн-сервісів. Також представник відповідачки просив врахувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 жовтня 2023 року, у справі № 905/306/17, згідно з яким для підтвердження факту відступлення права вимоги необхідно надати суду докази переходу права вимоги від первісного кредитора до нового на кожному етапі такої передачі. Так, представник [PERSON] зазначив, що позивач не надав суду акт приймання-передачі реєстру боржників, реєстр боржників та докази сплати за договором факторингу, укладеним між позивачем та ТОВ «ФК ПРОФІТ». Посилаючись на положення частини четвертої статті 263 ЦПК України, представник відповідачки просив при винесенні рішення у даній справі врахувати постанови Верховного Суду та відмовити у позовних вимогах у повному обсязі (а.с. 102-109). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом Із наявних у матеріалах справи копій документів вбачається наступне. 15 грудня 2022 року о 07 год. 13 хв. відповідачка [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора К326 підписала договір № 3328029 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається до укладення договору про споживчий кредит (звор. а.с. 1, а.с. 10-18, а.с. 19-20). Також, 24 вересня 2023 року [PERSON] підписала за допомогою одноразового ідентифікатора Х558 (а.с. 19-21). Відповідно до пункту 1.1. Договору укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток "Credit7". Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (пункт 1.2. Договору). Сума кредиту - 2900,00 грн (пункт 1.2. Договору). Строк кредитування - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору(пункт 1.3. Договору). Згідно з пунктом 1.4. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього Договору. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 15 грудня 2022 року або 16 грудня 2022 року (пункт 2.2. Договору). Пунктом 9.7. Договору визначено порядок укладення Договору та створення електронних підписів Сторін. Цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на Договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим Сторонами), в Особистий кабінет для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом Одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. На підписаний Сторонами Договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. У розділі 10 Договору «Реквізити та підписи сторін» зазначені реквізити [PERSON] : РНОКПП - [NUMBER] , паспорт - [NUMBER] , номери мобільних телефонів: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , та номер платіжного засобу - [NUMBER] . Також до позову було додано Правила надання коштів у позику, в тому числі та на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (звор. а.с. 26 - а.с. 29). Вказані Правила не містять підпису відповідачки. До позову було додано розрахунок заборгованості за Договором, складений первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». З даного розрахунку установлено, що заборгованість відповідачки складається із заборгованості за тілом кредиту - 2895,86 грн та процентами - 11929,13 грн (а.с. 21-25). До позову було додано копію листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», згідно з яким вказане товариство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21 лютого 2022 року. Також даним листом ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» поінформувало, що 15 грудня 2022 року о 07 год. 15 хв. на картку № [NUMBER] було успішно здійснено переказ коштів в сумі 2900,00 грн (а.с. 26). 26 жовтня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» укладено договір відступлення прав вимоги № 26102023 (звор. а.с. 29 - а.с. 31). Пунктом 1.1. договору № 26102023 передбачено, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату. а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (портфель заборгованості). 09 вересня 2025 року між ТОВ «ФК ПРОФІТ» ТА ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» укладений договір факторингу № ДО-20250909/001, згідно з яким клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту фінансування (ціну договору) за відступлення прав вимоги у порядку та строки встановлені цим договором (звор. а.с. 31 - а.с. 33) До позову додано копію реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року та копію витягу із вказаного реєстру, згідно з якими позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3328029 від 20 березня 2023 року (звор. а.с. 34 - а.с. 35, звор. а.с. 35). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України. Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21). У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 викладено висновок: «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України». Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Пунктом 8 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до частин першої, другої, четвертої - шостої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно із частиною першою статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). При цьому, згідно із частиною третьою статті 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Водночас частиною п`ятою цієї статті передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа. Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23. У цій же постанові зазначено: «якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року в справі № 761/35043/21 (провадження № 61-3312св24) вказано, що «застосування положень частини шостої статті 95 ЦПК України щодо неприйняття до уваги того чи іншого письмового доказу можливе лише у разі постановлення судом ухвали про витребування у відповідної особи оригіналу письмового доказу і якщо вимоги цієї ухвали не виконано (оригінал письмового доказу не подано). Як було зазначено вище, ухвалою суду від 26 лютого 2026 року було витребувано від позивача інформацію: чи направлявся примірник Договору №3328029 про нaдaння коштів на умовах cпoживчoгo кредиту від 15.12.2022 з додатками до нього відповідачці [PERSON] на зазначену нею електронну адресу або на її акаунт у інформаційно-комунікаційній системі позивача; якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачці в односторонньому порядку без її згоди. Крім того, було витребувано від позивача за наявності технічної можливості оригінал електронного кредитного договору з додатками до нього, який містить з електронним підписом відповідачки [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора. Указана ухвала суду була доставлена до електронних кабінетів позивача та представника позивача - [PERSON] 27 лютого 2026 року (а.с. 113, 114). Проте витребуваних ухвалою суду від 26 лютого 2026 року оригіналів електронного кредитного договору до суду не надійшло. При цьому будь-яких письмових пояснень щодо питань, які ставилися в ухвалі суду сторона позивача до суду не подала. Слід зазначити, що надання доказів на підтвердження доводів і обставини, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, при цьому суд, за відповідним клопотанням сторони, може зобов`язати позивача надати певні докази, якщо це необхідно для забезпечення об`єктивного розгляду справи, і ненадання їх за вимогою суду або не реагування на вимогу суду є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №237/4569/17). У статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази (у тому числі у оригіналах згідно статті 95 ЦПК України) тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню. Як уже суд звертав увагу вище, витребуваних за ухвалою суду від 26 лютого 2026 року оригіналів електронного кредитного договору до суду не надійшло, як не надійшло і будь-яких письмових пояснень щодо питань, які ставилися в ухвалі суду. Ураховуючи викладене та те, що кредитний договір підписувався за допомогою одноразового ідентифікатора, суд позбавлений можливості здійснити процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться. Таким чином, з огляду на те, що позивачем не було надано оригінали електронного кредитного договору та інших документів чи будь-яких пояснень з приводу неможливості їх надання, не повідомлено суду чи направлявся примірник Договору № 3328029 про нaдaння коштів на умовах cпoживчoгo кредиту від 15 грудня 2022 року з додатками до нього відповідачці [PERSON] на зазначену нею електронну адресу або на її аккаунт у інформаційно-комунікаційній системі позивача та якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо), а сторона відповідача ставить під сумнів відповідність поданих позивачем копій доказів оригіналам, що підтверджується, зокрема заявоюпро врахування судом висновків Конституційного Суду України та Верховного Суду (а.с. 102-109), зазначені копії доказів судом до уваги не беруться. Окрім того щодо наданого позивачем доказу на підтвердження перерахування кредитних коштів, а саме листа «ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» суд зазначає наступне. Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2024 року у справі №298/825/15-ц виснував, що «належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, було встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Також відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною третьою статті 13 цього закону продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Крім того, Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. Главою 3 цього закону визначено порядок виконання платіжних операцій. Так, статтями 39, 40 даного закону визначено, що положення цієї глави застосовуються до платіжних операцій, що виконуються на території України, у тому числі до тих, що розпочинаються або завершуються на території України. Форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством. Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом. Платіжна інструкція може бути відкликана в порядку, визначеному цим Законом. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції. Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання. У свою чергу будь-якого електронного документу, квитанції або іншого документу, що підтверджує факт перерахування коштів відповідачу та їх отримання ним стороною позивача надано не було. Інші докази, які б доводили поза розумним сумнівом, існування між сторонами договірних відносин у матеріалах справи відсутні. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки на обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «ФК «Сіті Колект»не надало суду належні та допустимі докази, які суд витребував, не довів їх переконливості, а також не підтвердив обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає понесені судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed