Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 25692 грн 15 коп заборгованості за кредитним договором №4308-2725-1 від 28 грудня 2023 року, з яких 3285 грн - заборгованість за кредитом, 22407 грн 15 коп - заборгованість за нарахованими процентами. Позов обґрунтований тим, що 28 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір №4308-2725-1, сума кредиту 3300 грн, строком на 365 днів, процентна ставка за користування кредитом 2,5% від суми кредиту (912,50% річних), періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, грошові кошти перераховано на платіжку картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 25692 грн 15 коп. Представник позивача адвокат Руденко К.В. просить позов задовольнити, судовий розгляд просить провести в порядку спрощеного позовного провадження, просить стягнути судові витрати, які складаються із 2422,40 грн судового збору та 10000 грн витрат на правничу допомогу. Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, про що заперечення відсутні. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , ухвалу суду про відкриття провадження у справі з матеріалами позову отримано відповідачем, про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення від 19 січня 2026 року, відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні, у зв`язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, також останнім надана достатня можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять їх в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з іншою стороною, що відповідає розумному балансу інтересів сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", відповідно до ч.3 ст.11 якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «ФК «Процент» та фізичною особою [PERSON] 28 грудня 2023 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний кредитний договір №4308-2725-1, який підписаний відповідачем із застосуванням одноразового ідентифікатора 184231, предметом якого є 3300 грн строком на 365 днів (до 27 грудня 2024 року) шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , процентна ставка за користування кредитом 2,5% від суми кредиту (912,50% річних), періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Вказані грошові кошти перераховано на платіжну картку відповідача, що підтверджуються повідомленням АТ «Сенс Банк» від 21 січня 2026 року щодо належності [PERSON] банківської картки № [NUMBER] та відповідним рухом коштів по ній, зокрема зарахування 28 грудня 2023 року 3300 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] станом на 13 жовтня 2025 року має заборгованість за даним договором від 28 грудня 2023 року: 3285 грн - заборгованість за сумою кредиту, 22407 грн 15 коп - заборгованість за відсотками за період з 28 грудня 2023 року по 27 грудня 2024 року. Як зазначено вище відповідач не надав суду у встановленому порядку заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по кредитному договору в частині сплати погоджених договором процентів та тіла кредиту відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно кредитного договору №4308-2725-1 від 28 грудня 2023 року передбачено, що стандартна процентна ставка за договором складає 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Однак згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті внесено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 21 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Договір №4308-2725-1 укладено 28 грудня 2023 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, до 22 квітня 2024 року кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі 2,5 %, після 23 квітня 2024 року - 1,5% на день, а після 21 серпня 2024 року не більше 1%. За період з 28 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (117 днів) проценти нараховано згідно кредитним договором за денною ставкою 2,5%, а саме проценти нараховано згідно з розрахунком заборгованості, з урахуванням сплати відповідачем 2970 грн заборгованості, сума заборгованості за вказаний період складає 6570 грн. За період з 23 квітня 2024 року по 21 серпня 2024 року (86 днів) проценти повинні були нараховуватись відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» за денною ставкою 1,5%, що в сумі за вказаний період, з урахуванням сплати відповідачем 1720 грн та 1892 грн, складає 2377 грн 50 коп. (3300х1,5/100х121=5989,50; 5989,50-1720-1892=2377,50), а з 22 серпня 2024 року по 27 грудня 2024 року - за денною ставкою 1%, що за даний період складає 4191 грн (3300х1/100х127). Також згідно детальним розрахунком заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за кредитним договором №4308-2725-1 від 28 грудня 2023 року, відповідачем [PERSON] сплачено 1000 грн 22 січня 2025 року. Враховуючи викладене, задоволенню підлягають вимоги про стягнення 3285 грн заборгованості за тілом кредитом, 9759 грн 50 коп (6570+2377,50+4191-1000) заборгованості за відсотками, всього 13044 грн 50 коп, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Із врахуванням задоволення позову частково на 50,77% (13044,50/25692,15*100=50,77) та сплати позивачем 2422 грн 40 коп судового збору відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 1229 грн 85 коп судового збору (2422,40*50,77/100=1229,85). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представництво ТОВ «ФК «Процент» здійснюється адвокатом Руденком К.В. на підставі договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року. Згідно витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №73 від 30 вересня 2025 року адвокатом Руденком К.В. надані послуги щодо складання та подання позовної заяви до суду (вартість 9000 грн) та складання адвокатського запиту про витребування доказів (вартість 1000 грн). Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи малознічність справи, обсяг виконаних робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 10000 грн, який є завищеним, в даному випадку розумним та співмірним розміром є 5000 грн витрат на правничу допомогу, а, із врахуванням часткового задоволення позову, правнича допомога до стягнення визначається судом у розмірі 2538 грн 50 коп (5000*50,77/100=2538,50). При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial