Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою в інтересах позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,540 га, розташована на території Писарівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. 05 грудня 2000 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачам по справі порівну. Пізніше, 16 листопада 2011 року [PERSON] склала ще один заповіт, яким заповіла лише належну їй вищезазначену земельну ділянку своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] порівну. Тобто інше спадкове майно, а саме вищезазначена земельна ділянка може бути успадкована позивачем по справі [PERSON] , яка є донькою спадкодавця, та позивачем по справі [PERSON] , яка є невісткою спадкодавця. Про наявність заповіту, складеного [PERSON] 16 листопада 2011 року, позивачі дізналися на початку 2024 року, коли один із синів спадкодавця [PERSON] подав до суду позовну заяву про продовження строків прийняття спадщини і на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2025 року отримав додатковий строк лоя подання заяви про прийняття спадщини. А про наявність заповіту 2000 року, яким спадкодавець заповіла усе належне їй майно позивачам, вони дізналися випадково влітку 2025 року від робітника Писарівської сільської ради, у зв`язку з чим тільки 02 липня 2025 року звернулися до державного нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Про наявність вказаного заповіту нотаріальна контора позивачів не повідомляла і до спадкування вони закликані не були. Однак постановою №653/02-31 від 02 липня 2025 року державним нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що ними пропущений строк для прийняття спадщини. Вважає, що необізнаність позивачів про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. Просить суд визначити позивачам додатковий строк для подання заяви про пройняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Представник позивачів [PERSON] завчасно надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачів. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Копією свідоцтва про народження підтверджується факт того, що позивач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) є рідною донькою [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу на даний час шлюбне прізвище позивача [PERSON] . Факт того, що [PERSON] є невісткою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу з її сином [PERSON] . Належність [PERSON] земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,540 га, розташованої на території Писарівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №017682. [INFO] [PERSON] померла, що доводиться копією свідоцтва про смерть. 05 грудня 2000 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачам по справі порівну. Пізніше, 16 листопада 2011 року [PERSON] склала ще один заповіт, яким заповіла лише належну їй вищезазначену земельну ділянку своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] порівну. Вказані факти підтверджуються копіями вказаних заповітів. Тобто інше спадкове майно, а саме вищезазначена земельна ділянка може бути успадкована позивачем по справі [PERSON] , яка є донькою спадкодавця, та позивачем по справі [PERSON] , яка є невісткою спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В судовому засіданні було оглянуто копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . 02 липня 2025 року позивачі звернулися до державного нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , однак постановою №653/02-31 від 02 липня 2025 року державним нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що ними пропущений строк для прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно положень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові від 26.06.2019 р. у справі №565/1145/17 Верховним Судом було сформовано наступну правову позицію: поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо; якщо позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, і про наявність заповіту складеного на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивачі посилаються на необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказана обставина унеможливила своєчасне, протягом шести місяців після смерті спадкодавця, звернення позивачів до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і підтверджують поважність причин пропуску строку такого звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті спадкодавця. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки є доведеними шляхом дослідження й аналізу письмових доказів, факт, того що причини пропуску строку для подання заяви є поважними. На підставі викладеного,

Outcome: approved