Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить змінити рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.10.2017 року, яким стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 12.06.2017 року до 29.03.2034 року та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з дня звернення в суд з даним позовом і до повноліття дитини. Позов мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 17.08.2013 року по 26.12.2017 року. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON] . Вищезазначеним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.10.2017 року з відповідача на її користь ухвалено рішення про стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі, син проживає з нею, знаходиться на її утриманні і потребує на утримання значно більше коштів, стягнуті аліменти становлять менший розмір передбаченого мінімуму на утримання дитини, а тому, посилаючись на норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 26.02.2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (з повідомленням) сторін. Позивач надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження, фіксування судового процесу не здійснюється, сторони про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Рішенням Кіровського суду м. Кіровограда від 27.103.2017 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з 12.06.2017 року до 29.03.2034 року. Як зазначає позивач на даний час зазначений розмір аліментів не забезпечує належного утримання дитини, оскільки з часу ухвалення рішення значно зросли витрати на харчування, одяг, навчання та медичне забезпечення, а також змінився рівень прожиткового мінімуму.Відповідач працює на даний час в десантно-штурмових військах Збройних сил України та отримує стабільний дохід, що дає можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Згідно з вимогами ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Вказане кореспондується положеннями правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13 від 05.02.2014 року, яка враховується судом, якою визначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У відповідності до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, який стягується на дитину не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а статтями 11, 12 вказаного Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Якщо платник аліментів не має доходу взагалі, розмір аліментів обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, її вік; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та те, що він не має виплат по іншим виконавчим документам. Обов`язок утримувати дитину це найважливіше правове зобов`язання батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] у відповідності до заявлених нею вимог. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати в сумі 1 311,20 грн.

Outcome: approved