Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

09 жовтня 2025 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року в розмірі 32 167,22 грн., судових витрат у виді сплаченого судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 11 200,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 вересня 2021 року між АТ "Мегабанк" та [PERSON] укладено заяву-договір № TDB.2021.0008.26787 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів "todobank". На поточний рахунок у гривні банк надав клієнту кредит, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії. Свої зобов`язання за вказаним договором банк виконав у повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії в межах максимального ліміту на поточний рахунок клієнта у гривні та надавши клієнту можливість користуватися кредитними коштами в межах доступного ліміту кредитної лінії. Відповідач у свою чергу свої зобов`язання не виконала, кредитні кошти та нараховані відсотки в термін, встановлений договором, не повернула. Враховуючи викладене, станом на 03 вересня 2024 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 32 167,22 грн., яка складається з: 10 394,74 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 21 772,48 грн. - заборгованості за відсотками. 03 вересня 2024 року між АТ "Мегабанк" та ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" укладено Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ "Мегабанк" передало (відступило) за плату ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" права вимоги, а ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" прийняло належні АТ "Мегабанк" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року. 27 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" та ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" укладено Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" передало (відступило) за плату ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" права вимоги, а ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" прийняло належні ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року. З урахуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року в сумі 32 167,22 грн., з яких: 10 394,74 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 21 772,48 грн. - заборгованості за відсотками. Також позивач просить стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 11 200,00 грн. (а.с. 2-9) Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. (а.с. 79-80) Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2025 року задоволено позовні вимоги позивача. (а.с. 92-98) 20 січня 2026 року відповідачем подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. У заяві відповідач вказав, що їй не було відомо про розгляд даної справи та відповідно ухвалення вищевказаного заочного рішення, лише 11 січня 2026 року зайшовши на офіційний сайт Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області їй стало відомо про ухвалення 22 грудня 2025 року відповідного рішення. Із ухваленим рішенням відповідач не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим. (а.с. 107-108) Ухвалою суду від 21 січня 2026 року заяву про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду. (а.с. 112-113) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2026 року скасовано вищевказане заочне рішення, справу призначено до нового судового розгляду на 17 березня 2026 року. (а.с. 122-124) 23 лютого 2026 року відповідачем подано до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що після отримання у жовтні 2023 року вимоги від АТ "Мегабанк" про погашення заборгованості вона зверталася до банку з проханням про реструктуризацію заборгованості, однак відповіді не отримала. Крім того, відповідач вказує, що не була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги новому кредитору - ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ", оскільки жодних письмових повідомлень не отримувала. Зазначає, що зверталася до позивача із письмовою заявою про надання копії кредитного договору та розрахунку заборгованості, однак відповіді не отримала. Окрім цього, вказує на невірне зазначення позивачем її контактного номера телефону у позовній заяві, що, на її думку, призвело до неналежного повідомлення про розгляд справи та порушення її права на участь у судовому процесі. Разом з тим, відповідач звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні докази направлення їй копії позовної заяви з доданими документами, що свідчить про порушення позивачем вимог законодавства. (а.с. 130-133) 11 березня 2026 року відповідачем подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а в разі неможливості - задовольнити їх частково, а саме в розмірі 15 359,78 грн., з яких: 10 394,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4 965,04 грн. - заборгованість за відсотками. Зазначає, що кредитний договір укладено з АТ "Мегабанк" у 2021 році, однак після втрати кредитних документів та картки вона не мала можливості належним чином виконувати зобов`язання. Вказує, що частково здійснювала платежі за кредитом, а після отримання у 2023 році вимоги про погашення заборгованості зверталася до банку із заявою про реструктуризацію боргу, однак відповіді не отримала. Крім того, просить врахувати понесені нею судові витрати, пов`язані з поданням заяви про перегляд заочного рішення, а саме судовий збір у розмірі 606,00 грн та витрати на поштове відправлення у сумі 96,00 грн, у зв`язку з чим просить зменшити розмір судового збору, який може бути покладений на неї, на суму зазначених витрат, а решту судового збору розподілити між сторонами порівну. (а.с. 149-154, 156) 11 березня 2026 року відповідачем подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просить зменшити заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу з 11 200,00 грн. до 3 239,47 грн., що становить 10 % від ціни позову, а також розподілити такі витрати між сторонами порівну. Вказує, що справа є малозначною, обсяг наданих адвокатом послуг є незначним, позовна заява має типовий характер, а заявлений розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та ціною позову. Також вказує на відсутність належних доказів обсягу наданих правничих послуг та їх вартості. (а.с. 159-163) Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. (а.с. 169) Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі. (а.с. 168) У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 15 вересня 2021 року між АТ "Мегабанк" та [PERSON] укладено заяву-договір № TDB.2021.0008.26787 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів "todobank", в якій відповідач просила встановити на її поточний рахунок у гривнях ліміт кредитної лінії в розмірі до 200 000,00 грн. на умовах згідно з Тарифами банку та Паспортом споживчого кредиту. Банк відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, поточні рахунки у доларах США та в Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видав платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards миттєвого випуску (п. 2). Орієнтована загальна вартість кредиту 273 293,00 грн., строк кредиту 12 місяців, процентна ставка фіксована та становить 56,00 % річних (базова) та 0,0001 % річних (у пільговий період), обов`язковий мінімальний платіж 5,00 % від використаного доступного ліміту (п. 4). Підписанням цієї заяви-договору клієнт підтвердив, що ця заява-договір, договір з додатками (у тому числі Тарифи) у сукупності складають договір (п. 11). (а.с. 61-62) Також, 15 вересня 2021 року відповідач підписала паспорт споживчого кредиту АТ "Мегабанк", який містить інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, про порядок повернення кредиту. (а.с. 58-59) Відповідно до Тарифного пакету "todobank", що є Додатком до договору № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року, за використання несанкціонованого овердрафту передбачена процентна ставка 50,00 % річних (п. 8.9). (а.с. 55-56) Банк свої зобов`язання за договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року виконав, 15 вересня 2021 року відкрив відповідачу поточні рахунки у гривні, доларах США та Євро, що підтверджується довідкою про відкриття рахунків. (а.с. 60) Відповідач користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції, даний факт підтверджується виписками за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 за період з 15 вересня 2021 року по 02 грудня 2022 року та за період з 03 грудня 2022 року по 03 вересня 2024 року. (а.с. 42-47, 48-54) 09 липня 2024 року, відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260, переможцем електронного аукціону з придбання прав вимоги за кредитними договорами, що укладені між АТ "Мегабанк" та боржниками, стало ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС". (а.с. 18) 03 вересня 2024 року між АТ "Мегабанк" та ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" укладено Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого АТ "Мегабанк" передало ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" за плату, право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. (а.с. 14-16) 25 вересня 2023 року АТ "Мегабанк" направлено на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року в розмірі 23 798,42 грн., з яких: 10 394,74 грн. - сума простроченого боргу за кредитним договором; 13 403,68 грн. - сума прострочених процентів. (а.с. 134) З платіжної інструкції № 66895 від 31 липня 2024 року встановлено, що ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" сплатило АТ "Мегабанк" грошові кошти в розмірі 23 425 777,00 грн. за відступлення права вимоги згідно Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року. (а.с. 17) Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року, АТ "Мегабанк" передало ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року на суму 32 167,22 грн., з яких: 10 394,74 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 21 772,48 грн. - заборгованості за відсотками. (а.с. 57) 27 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" та ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" укладено Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" передало ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" за плату, право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. (а.с. 12-13) З платіжних інструкцій № 1074 від 27 грудня 2024 року, № 1091 від 31 січня 2025 року, № 1822 від 22 вересня 2025 року встановлено, що ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" сплатило ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" грошові кошти за відступлення права вимоги згідно Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року. (а.с. 29) Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року, ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" передало ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року на суму 32 167,22 грн., з яких: 10 394,74 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 21 772,48 грн. - заборгованості за відсотками. (а.с. 39) Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року, станом на 03 вересня 2024 року, розмір заборгованості [PERSON] складає 32 167,22 грн., з яких: 10 394,74 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 21 772,48 грн. - заборгованості за відсотками. (а.с. 40) Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13 березня 2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК ЄВРОКРЕДИТ", ЄДРПОУ 40932411, здійснює надання інших фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (основний) (код 64.99), інші види грошового посередництва (код 64.19), фінансовий лізинг (код 64.91), інші види кредитування (код 64.92), що також підтверджується Витягом із Державного реєстру фінансових установ та Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи. (а.с. 10, 11, 19) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно із положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року, що укладений між первісним кредитором АТ "Мегабанк" та [PERSON] . Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно із ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість по тілу кредиту в сумі 10 394,74 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 21 772,48 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно із ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 4 кредитного договору № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року, строк кредиту складає 12 місяців, тобто до 15 вересня 2022 року. За умовами п. 8 кредитного договору, він набирає чинності з моменту підписання заяви - договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмежною. Разом з тим, суд зауважує, що строк кредитування та строк дії договору не є тотожними поняттями. Строк кредитування - це строк, на який позичальник отримав кредит. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу першого частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 4 кредитного договору, [PERSON] надавався кредит строком на 12 місяців (з 15 вересня 2021 року по 15 вересня 2022 року). Таким чином, у кредитора є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, правові підстави для стягнення процентів, нарахованих після 15 вересня 2022 року відсутні. Згідно з випискою по особовим рахункам, заборгованість [PERSON] по відсоткам за період з 15 вересня 2021 року по 15 вересня 2022 року за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року становить 4 965,04 грн. (а.с. 53 зворотний бік - 54) Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0008.26787 від 15 вересня 2021 року в розмірі 15 359,78 грн., яка складається з: 10 394,74 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 4 965,04 грн. - заборгованості за відсотками. Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру" та ст. 28 "Правил адвокатської етики", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 320/3271/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19 викладено правову позицію, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно із п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року; реєстр боржників від 21 липня 2025 року; вартість послуг (прейскурант) від 01 липня 2025 року; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12113196 від 14 серпня 2025 року. (а.с. 23-28, 41, 63) З урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме 1 156,70 грн. (15 359,78 грн. х 100/32 167,22 грн. = 47,75 % х 2 422,40 грн. / 100 = 1 156,70 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial