Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу від 01 квітня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Веселовським А.Г., як недійсний та такий, що був укладений внаслідок обману, відносно житлового будинку [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачка мотивувала наступним. Так, до [PERSON] було пред`явлено позов [PERSON] про виселення її з будинку [ADDRESS] . Як дізналась позивачка з матеріалів вказаного позову, до нього додано копію нібито укладеного між позивачкою та відповідачем договору купівлі-продажу вказаного вище будинку. Проте позивачка стверджує, що ніколи не була знайома з [PERSON] , ніколи не відчужувала йому свого будинку, який є її єдиним житлом, та і взагалі ніколи не бачила вказаного громадянина та не спілкувалась з ним. Про обставини придбання будинку в с.Піщаному, позивачка повідомила, що у 1996 році їх сім`я, а це вона, чоловік та син, побажали поміняти квартиру [ADDRESS] на будинок по [ADDRESS] , що і було зроблено, при цьому, через особисті обставини, будинок було придбано лише на ім`я [PERSON] , а зареєстровані там були, вона, чоловік та син. У той час, коли [PERSON] разом з чоловіком підпрацьовували на вирощуванні грибів, розсади в с.Піщаному у місцевого бізнесмена [PERSON] у той час позивачка познайомилась з останнім. У подальшому, у позивачки виникла хвороба по зору та вона почала стрімко втрачати зір, вона звернулась до лікарні, де 22 січня 2021 року їй повідомили про необхідність проведення термінової операції. У зв`язку з цим позивачка почала шукати грошові кошти для проведення операції. Саме в цей час її роботодавець запропонував їй укласти угоду, яка полягала у тому, щоб [PERSON] взяв грошові кошти у банку під заставу будинку [PERSON] . Частина із кредитних коштів він обіцяв віддати позивачці для проведення операції та подальшого лікування, а частину грошей мав спрямувати на розвиток свого бізнесу. У подальшому, [PERSON] повідомив [PERSON] про необхідність з`явитись до нотаріуса та мати при собі документи на будинок. Прибувши до нотаріуса Веселовського А.Г. позивачка побачила, що там були [PERSON] , їх місцевий депутат [PERSON] , а також ще якийсь не знайомий їй чоловік, імовірно, це був [PERSON] . На той час, позивачка втратила зір, погано бачила, перебувала у відчаї через відсутність грошей для проведення операції. Після підписання якихось паперів у нотаріуса, [PERSON] надав їй розписку про те, що він віддасть їй гроші, інших документів у нотаріуса вона не отримувала, оскільки все одно, не змогла б їх прочитати. Також позивачка вказала, що грошей від [PERSON] вона так і не отримала, вона весь час намагалась із ним зв`язатись по телефону, проте він не відповідав на дзвінки документів на будинок так і не повернув. Через деякий час сестра її чоловіка - [PERSON] надала їй гроші в сумі 12 000 грн. для проведення операції, за які аж у вересні 2021 року позиваці було зроблено операцію на одному оці, а інше око зовсім втратило зір. Так і не отримавши грошових коштів та трохи підлікувавши зір, позивачка звернулась до нотаріуса, в офісі якого відбувалось оформлення документів, проте він відмовив позивачці у спілкуванні. З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що у нотаріуса її обманули і примусили шляхом обману підписати договір, який передбачав зовсім не ті правові наслідки, яких очікувала позивачка. 18 вересня 2023 року суддею постановлено ухвалу, якою залишено без руху та надання позивачу строку для усунення встановлених недоліків. 01 грудня 2023 року суддею постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття загального позовного провадження за позовом. 13 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Циганкової І.І. на позовну заяву, де представник просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Так, пунктом 3 оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями затверджено, що продаж будинку вчинено за 20 000 грн., які сплачені покупцем продавцеві повністю до підписання цього договору. Наведене підтверджується підписом позивачки. Також представник відповідача вказала, що посилання позивачки на те, що вона не бачила [PERSON] під час укладення договору не відповідає дійсності, оскільки під час підписання договору вони разом знаходились у нотаріуса. Щодо причин, які призвели до необхідності відчуження позивачкою свого будинку [PERSON] не відомі, але він стверджує, що позивачку не примушував до укладення договору. 13 березня 2024 року судом постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі приватного нотаріуса Кременчуцького міського територіального округу Веселовського А.Г. в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору та витребуваного від приватного нотаріуса Веселовського А.Г. належним чином засвідчені копії документів, які надавались для нотаріального оформлення оспорюваного договору. 06 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з наведених у позовній заяві підстав. Також пояснила, що вона ніколи не мала наміру продавати свій будинок, який є її єдиним житлом. Наразі вона проживає в будинку разом із сином [PERSON] , який на даний час має поганий стан здоров`я та потребує допомоги зі сторони матері. Її чоловік [PERSON] помер о 2022 році. Щодо обставин укладення оспорюваного правочину пояснила, що ще в січні 2021 року у неї значно погіршився зір та проконсультувавшись з лікарем, вона дізналась про необхідність проведення оперативного втручання. Маючи скрутне матеріальне становище, перебуваючи в розпачі через стрімке погіршення зору, позивачка погодилась на пропозицію її неофіційного роботодавця [PERSON] , який запропонував передати її будинок в заставу банку для отримання кредиту. Частину коштів з кредиту останній обіцяв передати [PERSON] для проведення операції та лікування, а також пообіцяв полагодити паркан домоволодіння позивачки. Прибувши до нотаріуса в м.Кременчуці з документами на будинок, позивачка наголосила нотаріусу та всім присутнім, що не має наміру продавати будинок. Потім її попросили вийти з кабінету нотаріуса та вона очікувала деякий час у коридорі. Через деякий час вона підписала в нотаріуса якісь документи, проте змісту цих документів вона не змогла прочитати через поганий зір. Ніяких грошових коштів ні від кого з присутніх вона не отримувала. Також, того ж дня [PERSON] надав їй розписку про збереження будинку та зобов`язання надати кошти, при цьому документи на будинок залишились у [PERSON] . Про те, що нею ніби -то продано будинок [PERSON] позивачка дізналась лише після подання останнім позову до суду про виселення її та сина з будинку. Представник позивача Гонсевич Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Окрім того, вказала, що на підтвердження недійсності договору купівлі-продажу свідчить також і занадто занижена оцінка вартості будинку у 20 000 грн., оскільки згідно звіту про незалежну оцінку ринкової (оціночної) вартості житлового будинку по [ADDRESS] , вартість складає 117 000 грн. Також, про значно більшу вартість будинку, ніж зазначені у договорі купівлі-продажу, свідчить акт про пожежу, де вказано, що в будинку встановлено металопластикові вікна. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г. в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши позивачку [PERSON] , представника позивача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно договору дарування від 22 червня 2004 року, укладеного між [PERSON] як дарувальником, та [PERSON] , як обдаровуваною, остання набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно витягу КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4143174 від 14 липня 2004 року, за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на будинок [ADDRESS] . 01 квітня 2021 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 1052. Як вбачається зі змісту вказаного вище договору, Продавець передав у власність Покупця житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; продаж вчинено за 20 000 грн. Позивачкою [PERSON] оспорено вказаний вище договір купівлі-продажу з підстав вчинення нею даного правочину під впливом обману з боку третіх осіб. Щодо одночасного заявлення позивачкою вимог про розірвання договору та визнання його недійсним, суд виходить з наступного. Так, беручи до уваги різнорідність лексичних значень слів «недійсний» - який не існує , нереальний, та «розривати» означає переривання, припинення того, що зв`язує кого-небудь із кимось певними стосунками, неможливим є застосування одночасно двох способів захисту цивільних прав, оскільки розірвати можна лише договір, який існує. Позивачка ж у своїй позовній заяві обгрунтувала свої позовні вимоги саме впливом обману з боку третіх осіб з використанням її скрутного матеріального становища та погіршення зору, на її волевиявлення та відсутність у неї наміру на укладення саме договору купівлі-продажу. За таких обставин, суд трактує заявлені позовні вимоги саме як визнання правочину недійсним, оскільки саме такі вимоги випливають зі змісту позовної заяви. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України). Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом статті 230 ЦК України правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц). Аналіз статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо) (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 489/3570/16-ц). При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 910/18600/19). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачкою на підтвердження обставин, на які вона посилається у позові, надано медичні документи на її ім`я та розписку від імені [PERSON] . Згідно виписки із амбулаторної картки від 22.01.2021 року, наданої ТОВ «Офтальмологічний центр «Окулюс», [PERSON] була проконсультована у зв`язку зі скаргами на низький зір правого ока, їй встановлено діагноз зріла катаракта обох очей та проведено процедуру факоемульсифікації катаракти правого ока з імплантацією інтраокулярної лінзи. Згідно копії протоколу операції ТОВ «Офтальмологічний центр «Окулюс»» від 15.09.2021 року [PERSON] проведено процедуру лазерної дисцизії вторинної катаракти. Відповідно до запису в амбулаторній картці [PERSON] , 28 червня 2023 року остання зверталась до лікаря-окуліста зі скаргами на зниження гостроти зору лівого ока, за результатами огляду їй встановлено діагнози артифакія правого ока, зріла катаракта лівого ока. Таким чином, вказаними вище письмовими доказами підтверджується виключно факт проведення медичних маніпуляцій та оперативного втручання у зв`язку з діагностованими у [PERSON] захворюваннями очей, що вплинуло на гостроту зору, оскільки саме з такими скаргами позивачка зверталась до медичних установ. Одночасно, слід зауважити, що з наданих позивачкою доказів неможливо встановити, зокрема, ступінь втрати нею зору, та як наслідок, підтвердити нездатність [PERSON] в момент укладення правочину ознайомитись зі змістом документу, тим більше, що деякі записи в медичній картці позивачки зроблено через два роки після укладення оспорюваного договору. Щодо наданої позивачкою копії письмової розписки, суд критично відноситься до її доказової сили, оскільки з неї неможливо достовірно встановити авторство цього документу у зв`язку з відсутністю будь-яких даних для ідентифікації особи, яка зазначена як [PERSON] (як-то анкетні дані, реквізити паспорта, адреса місця проживання і т.д.) Також, у постановах Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 445/1011/17, від 14 березня 2019 року у справі № 755/3903/17, від 13 травня 2019 року у справі № 592/1265/16, від 6 листопада 2019 року у справі № 428/512/15, від 10 квітня 2020 року у справі № 2-259/07 викладені висновки щодо тлумачення статті 230 ЦК України. Зокрема зазначено, що тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Фактично позивачкою [PERSON] на підтвердження факту вчинення умисних дій третіми особами в інтересах відповідача [PERSON] щодо обману позивачки надано виключно її особисті пояснення. Щодо цього, слід зауважити, що у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/2388/20 Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору, зазначила, що суди не встановили обставин, які б указували на введення позивача в оману під час укладення договору, а висновки судів у цій частині ґрунтуються виключно на твердженнях позивача, що суперечить принципу змагальності господарського процесу та не відповідає завданню господарського судочинства як такого. Проаналізувавши надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що ними не доведено факт вчинення відповідачем [PERSON] чи третіми особами активних чи пасивних дій, направлених на введення [PERSON] в оману, а також умисний характер таких дій, а отже не доведено факту вчинення [PERSON] правочину, яким є укладення договору купівлі-продажу, під впливом обману зі сторони відповідача чи третіх осіб. Щодо доводів представника позивача про занижену у оспорюваному договорі вартість будинку, а також наданих у якості доказів на підтвердження таких доводів акту про пожежу та висновку про вартість майна, суд їх відхиляє з тих підстав, що такі обставини не відносяться до предмета доказування у даному спорі, окрім того, надана представником позивача оцінка будинку проведена у 2024 році, тобто через три роки після укладення договору, а тому не може об`єктивно свідчити про вартість будинку на момент продажу. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами позивачем та його представником не доведено факту обману зі сторони відповідача [PERSON] чи будь-яких третіх осіб, що діяли в його інтересах, при укладенні з [PERSON] договору купівлі-продажу будинку, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу як такого, що вчинений під впливом обману, у зв`язку з чим в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed