Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 26 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» іСіваковим Є.С.в електронному вигляді укладено кредитний договір №26.02.2025-100002022. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредиту в розмірі 8500,00 грн. строком на 140 днів з датою повернення 15 липня 2025 року з фіксованою незмінною процентною ставкою в розмірі 1,00% за 1 день користування кредитом протягом усього строку, на який надається кредит, денною процентною ставкою в розмірі 0,87 %, комісією за надання кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту та дорівнює 1800,00 грн. Комісія за надання кредиту становить 20 % від суми кредиту і дорівнює 1700,00 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент подання позову утворилася заборгованість в розмірі 20260,44 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8086,09 грн., процентів в розмірі 7924,35 грн., неустойки в розмірі 4250,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача Омельяненко Р.Р. в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про часткове визнання позовних вимог і надав копію військового квитка та довідки фі підтвердження факту його перебування на військовій службі. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 26 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» іСіваковим Є.С.в електронному вигляді укладено кредитний договір №26.02.2025-100002022. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредиту в розмірі 8500,00 грн. строком на 140 днів з датою повернення 15 липня 2025 року з фіксованою незмінною процентною ставкою в розмірі 1,00% за 1 день користування кредитом протягом усього строку, на який надається кредит, денною процентною ставкою в розмірі 0,87 %, комісією за надання кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту та дорівнює 1800,00 грн. Комісія за надання кредиту становить 20 % від суми кредиту і дорівнює 1700,00 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем кредитного договору №26.02.2025-100002022 від 26 лютого 2025 року із дотриманням вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з їх умовами та правилами надання кредиту. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Факт отримання грошових коштів від ТОВ «Споживчий центр» відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості відповідача становить 20260,44 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8086,09 грн., процентів в розмірі 7924,35 грн., неустойки в розмірі 4250,00 грн. Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8086,09 грн. підлягає стягненню з відповідача. Щодо процентів і неустойки суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц. Таким чином, на відповідача [PERSON] поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів і неустойки за споживчим кредитом. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18. Таким чином, станом на момент розгляду справи відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів і неустойки за користування кредитом. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 7924,35 грн. і неустойки в розмірі 4250,00 грн. задоволенню не підлягають. Водночас суд зазначає, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Отже, на період дії воєнного стану передбачена кредитним договором неустойка в розмірі 4250,00 грн. з відповідача стягненню не підлягає, навіть якби він і не був військовослужбовцем. З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача заборгованість, утворену в результаті невиконання умов кредитного договору №21.11.2024-100001998 від 24 листопада 2024 року за період з 24листопада 2024 року по 01 березня 2025 року в розмірі 9078,20 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5819,36 грн., процентів в розмірі 3258,84 грн. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, тому за положеннями статті 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 966,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial