Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивачка зазначила, що 21.06.2007р. між нею та правопопередником відповідача Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNG0GA00002221, відповідно до умов якого вона отримала кредит для власних потреб зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення кредиту 21.06.2017р. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитом між позивачкою та цим банком було укладено договір іпотеки квартири № DNG0GA00002221 від 03.07.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1359. Також 03.07.2007р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. було накладено заборону відчуження квартири, зареєстровану в реєстрі за № 159. П.33.3 договору іпотеки встановлено, що позивач надала, а відповідач прийняв в іпотеку трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] загальною площею 58,4 кв.м в житловому будинку літ А-5 квартира [ADDRESS] , яка складається: 1,9 коридори, 2 туалет, 3 ванна, 4 кухня, 5,6,8 житлові, 7 кладова, І балкон. Квартира належить позивачеві на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.2001р. Відповідно до п.33.2 договору іпотеки іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позивача перед відповідачем за кредитним договором № DNG0GA00002221 від 21.06.2007 р. Згідно з п.28 договору іпотеки термін дії договору до повного виконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. АТ КБ «ПриватБанк» 23.10.2020р. звернулося до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2021р. у справі № 203/3816/20 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] і [PERSON] було задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № DNG0GA00002221 від 21.06.2007р. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.03.2022р. у справі №203/3816/20 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2021р. у справі № 203/3816/20 було скасовано. В задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNG0GA00002221 від 21.06.2007р. було відмовлено через пропуск АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022р. у справі № 203/3816/20 було змінено мотивувальну частину постанови Дніпровського апеляційного суду від 30.03.2022 р. у справі № 203/3816/20, резолютивну частину залишено без змін. Таким чином, остаточним судовим рішенням, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DNG0GA00002221 від 21.06.2007 р. було відмовлено через пропуск АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2022 р. у справі № 904/8644/21 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] , введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи [PERSON] , призначено керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи [PERSON] . Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 р. у справі №904/8644/21 затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] . Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2023 р. у справі №904/8644/21 було:- затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів [PERSON] в межах справи про неплатоспроможність № 904/8644/21;- закрито провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] у зв`язку з виконанням боржником плану реструктуризації боргів;- звільнено боржника - фізичну особу [PERSON] від боргів. Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2023 р. у справі №904/8644/21 не оскаржувалася та набрала законної сили. У серпні 2022р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про виселення. Позовна заява мотивована тим, що 21.06.2007р. АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Кредитний договір, згідно з яким АТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит строком до 21.06.2017р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 03.07.2007р. АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що [PERSON] , всупереч вимог Дговору іпотеки, порушено її обов`язок та у квартирі за вищезазначеною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На думку АТ КБ «ПриватБанк», мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог договору іпотеки у зазначеній квартирі, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись цією квартирою. Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані та/або проживають у квартирі [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки. 04.02.2022р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи Позивача, № публікації 68156. Відповідно до частини 1 статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Після офіційного оприлюднення зазначеного повідомлення, АТ КБ "ПриватБанк" за вимогами з Кредитного договору, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, до господарського суду не звертався, що вбачається з ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2023 р. у справі № 904/8644/21. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2023 р. у справі №904/8644/21 було: затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів [PERSON] в межах справи про неплатоспроможність № 904/8644/21; закрито провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] у зв`язку з виконанням боржником плану реструктуризації боргів;- звільнено боржника - фізичну особу [PERSON] від боргів. Згідно з частиною 4 статті 129 КУзПБ у разі закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів настають наслідки, передбачені цим Кодексом, щодо звільнення боржника від боргів. Враховуючи, що план реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи-позивача був затверджений господарським судом та виконаний боржником в повному обсязі, Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою суду від 20.07.2023 року звільнив [PERSON] від боргів, окрім боргів з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати аліментів, виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи (борги за Кредитним договором під ці критерії не підпадають), та закрив провадження у справі № 904/8644/21 про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] . Заборгованість за Кредитним договором виникла до відкриття провадження у справі №904/8644/21 про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] , а отже ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2023р. у справі № 904/8644/21 поширюється на заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № DNG0GA00002221 від 21.06.2007 р. За результатами розгляду справи № 904/8644/21 про неплатоспроможність боржника фізичної особи [PERSON] , у останньої відсутній обов`язок щодо сплати заборгованості (боржника [PERSON] звільнено від боргів) за кредитним договором № DNG0GA00002221 від 21.06.2007р. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому, як зазначено у правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2022 р. у справі № 756/10266/15-ц «Частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України». Таким чином, зобов`язання позивача щодо сплати заборгованості за кредитним договором № DNG0GA00002221 від 21.06.2007р. є припиненим на підставах, встановлених законом, згідно частини 4 статті 129 КУзПБ. Оскільки основне зобов`язання позивача за кредитним договором № DNG0GA00002221 від 21.06.2007 р. є припиненим в силу закону, то й іпотека квартири [ADDRESS] загальною площею 58,4 кв.м в житловому будинку літ А-5 квартира [ADDRESS] , яка складається: 1,9 коридори, 2 туалет, 3 ванна, 4 кухня, 5,6,8 житлові, 7 кладова, І балкон, за Договором іпотеки квартири № DNG0GA00002221 від 03.07.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1359, також є припиненою. На теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не визнає припиненою іпотеку квартири позивача, що вбачається з позовних вимог, які АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявило та підтримує у справі №201/5683/22. Наявність іпотеки і заборони відчуження квартири обмежують права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження квартирою, передбачені для позивача, як для власника квартири, статтями 317, 319 ЦК України. На підставі викладеного просить визнати припиненою іпотеку квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,4 кв.м в житловому будинку літ А-5, яка складається: 1,9 коридори, 2 туалет, 3 ванна, 4 кухня, 5,6,8 житлові, 7 кладова, І балкон, оформлену договором іпотеки квартири № DNG0GA00002221 від 03.07.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1359; скасувати заборону відчуження цієї квартири, яку було накладено 03.07.2007р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 159 на підставі договору іпотеки квартири № DNG0GA00002221 від 03.07.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1359. Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судові засідання не з`являвся, відзиву не подав, натомість подавав численні клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав, а про причини неявки в судові засідання, призначені на 28.01.2026р., 17.02.20265р., 05.03.2026р. не повідомив, про дату та час розгляду справи сповіщений шляхом отримання повістки в електронний кабінет через підсистему електронний суд». Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідачів не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо нього дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. 05.03.2026р. позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Оскільки позовна заява обгрунтована, зокрема, й іншими судовими рішеннями, суд також використав дані Єдиного державного реєстру судових рішень. 21.06.2007р. АТ КБ «ПриватБанк» та позивачка уклали кредитний договір № DNGОG00002221, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 66 000 доларів США на строк до 21.06.2017р., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (т.1, а.с.9-12). На забезпечення виконання цього кредитного зобов`язання, зокрема, був укладений договір іпотеки № DNG0GA00002221 від 03.07.2007р., згідно п.33.3 позивач надала, а відповідач прийняв в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] (зараз Дніпро) (т.1, а.с.12-13). Згідно з п. 28 договору іпотеки, термін дії договору до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 21.06.2007р. між банком і [PERSON] укладено договір поруки. 20.10.2020р. АТ КБ Приватбанк звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з позивачки у цій праві як позичальника і [PERSON] як поручителя заборгованості за зазначеним кредитним договором станом на 15.07.2020р. а сумі тіла кредиту 55 899,75 доларів США. Позов рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2021р. був задоволений (т.1, а.с.14-18). 27.10.2021р. позивачка звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб в порядку книги 4 Кодексу України з процедур банкрутства (т.1, а.с.169-171). В обгрунтування цієї заяви посилалася на зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яким було стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNGОG00002221 від 21.06.2007р. в сумі 55 899,75 доларів США, укладення 03.07.2027р. договору іпотеки квартири, і на те, що заявлені грошові вимоги банку є забезпеченими майном боржника та підлягають погашенню за рахунок цього майна. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2022р. у справі № 904/8644/21 було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] , введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи [PERSON] , призначено керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи [PERSON] (а.с.26-29). 21.02.2022р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який також є законним представником [PERSON] , [PERSON] (третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про виселення з квартири [ADDRESS] (іпотечної, т.1, а.с.35, справа 201/5683/22), оскільки умовами договору іпотеки не передбачена реєстрація місця проживання в іпотечній квартирі без письмової згоди іпотекодержателя. Постановою від 30.03.2022р. Дніпровського апеляційного суду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNGОG00002221 від 21.06.2027р. в сумі 55 899,75 доларів США скасовано, у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності до вимог банку (т.1, а.с.19-20). Постановою від 07.09.2022р. Верховного суду постанову Дніпровського апеляційного суду від 30.03.2022р. змінено із викладенням її мотивувальної частину в редакції цієї постанови. Зокрема, Верховний суд вказав, що оскільки у цій справі строк дострокового повернення кредиту настав у 2009 році, а банк звернувся до суду у жовтні 2020 року, то порука [PERSON] за договором поруки є припиненою, відтак немає правових підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителя; висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову до позичальника [PERSON] через сплив позовної давності є правильним (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106204721). Ухвалою від 16.02.2023 р. Господарського суду Дніпропетровської області у справі 904/8644/21 затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] (т.1, а.с.30-32), а ухвалою від 20.07.2023р. було затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів [PERSON] в межах справи про неплатоспроможність № 904/8644/21; закрито провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] у зв`язку з виконанням боржником плану реструктуризації боргів; звільнено боржника - фізичну особу [PERSON] від боргів (т.1, а.с.33-34). Ухвалою від 20.12.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цивільній справі № 201/5683/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який також є законним представником [PERSON] , [PERSON] (третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про виселення зупинено до набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/13079/23 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою та скасування заборони відчуження (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115908473). АТ КБ ПриватБанк зверталося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило, зокрема, скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2023р. у справі № 904/8644/21 про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] . Ухвалою від 24.05.2024р. Центральний апеляційний господарський суд відмовив Акціонерному товариству комерційний банк ПриватБанк у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2023р. у справі № 904/8644/21. апеляційну скаргу банку повернув (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119292707). В касаційному порядку банк ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження та повернення йому апеляційної скарги не оскаржував. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З положеннями ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд при постановленні ухвали про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ухвалює рішення про звільнення боржника - фізичної особи від боргів. Фізична особа не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: 1) відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; 2) сплати аліментів; 3) виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Такі вимоги, що не були повністю погашені у справі про неплатоспроможність, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність у непогашеній частині. За положеннями ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Верховний Суд України у постанові від 29.03.2017р. у справі № 6-2013цс16 зазначив, що системний аналіз статей 11, 559, 598, 599, 609 ЦК України свідчить про те, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника і судовим рішенням, яке набрало законної сили, сума заборгованості з боржника вже стягнута. У цій справі судом встановлено, що у задоволенні вимог банку до позивачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого забезпечено нерухомим майном, відмовлено 30.03.2022р. за спливом строку позовної давності постановою апеляційного суду, яка набрала законної сили, а 20.07.2023р. позивачку звільнено від боргів ухвалою господарського суду, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини ухвали господарського суду, АТ КБ «ПриватБанк», яке зазначено позивачкою боржником в заяві про відкриття провадження про банкрутство, своїм правом на пред`явлення вимог до [PERSON] після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження про неплатоспроможність не скористалися; тобто товариство, вважаючи себе кредитором боржника, маючи постановлене на свою користь рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості (ще не скасоване), будучи повідомленим про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, не реалізувало своє право, передбачене статтями 39 КУзПБ на подання до господарського суду заяви про грошові вимоги до фізичної особи [PERSON] в межах розгляду Господарським судом Дніпропетровської справи № 904/8644/21 про неплатоспроможність боржника. Оскільки позовна давність пропущена, але зобов`язання не виконано, то невиконане зобов`язання перейшло у статус "натурального зобов`язання" зі всіма його наслідками (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171 сво 18), постанови Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 904/6892/17, від 27 липня 2021 року у справі № 545/747/20 (провадження № 61-18293 св 20)). Коли господарський суд своєю ухвалою закриває провадження у справі про банкрутство, то вимоги конкурсних кредиторів (кредитори за вимогами боржника, які виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство), які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або які були відхилені господарським судом, вважаються погашеними. З викладеного випливає, що основне зобов`язання (повернення кредиту) припинилося на підставах, встановлених законом, а саме ч.1 ст.134 Кодексу України з процедур банкрутства. Законом України «Про іпотеку» не передбачено існування конструкції «абстрактної» іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання, адже призначенням іпотеки і є забезпечення основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки в натуральному зобов`язанні суперечитиме суті інституту позовної давності. А тому суд погоджується із доводами позивачки про те, що у зв`язку з припиненням основного зобов`язання припинилася і іпотека. А поскільки банком як іпотекодержателем поданий позов про виселення з іпотечної квартири, в тому числі й позивачки, яка володіє цією квартирою на підставі спадкування з 2001р. (т.1, а.с.205), слід дійти висновку, що іпотекодержатель не визнає факту припинення зобов`язання за іпотечним договором, а відтак порушене право іпотекодавця на предмет іпотеки підлягає судовому захисту шляхом визнання іпотеки такою, що припинена (постанова Верховного суду у справі №:695/3790/15-ц від 18.09.2019р.). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном, тому слід скасувати накладену на підставі договору іпотеки заборону відчуження квартири позивачки. Відтак позов слід задовольнити зі стягненням із відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на сплату судового збору за дві немайнові вимоги, по 858грн 88коп за кожну, а всього в сумі 1 717грн 76коп (т.1, а.с.2-3). Надміру сплачений судовий збір може бути повернутий позивачці за її заявою.

Outcome: approved