Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

28 листопада 2025 року позивач [PERSON] , звернулася до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом, пред`явивши вимогу щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , як повнолітньої дитини, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. На обґрунтування заявлених вимог сторона позивача посилається на те, що від шлюбних відносин з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . З підстав відсутності добровільної участі відповідача у матеріальному забезпеченні сина на період його неповноліття, з відповідача стягувались аліменти у примусовому порядку згідно рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2018 року. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, у зв`язку з чим відповідні стягнення були припинені. Разом з тим сторона позивача вказує, що останній навчається у комунальному закладі «Прилуцький професійний ліцей» Чернігівської обласної ради на денній формі навчання, у зв`язку з чим не може ніде повноцінно працевлаштуватись, тобто потребує відповідної фінансової допомоги належного розміру, яку відповідач добровільно не надає. Позивач зазначає, що всі витрати на оплату за навчання, проїзд, придбання одягу, продуктів харчування, підручників здійснюється нею, а відповідач категорично відмовляється приймати участь у витратах на утримання сина, хоча має задовільний стан здоров`я та можливість надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з цим, оскільки вирішення вказаного спору у добровільному порядку не виявляється за можливе, позивач була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом про стягнення аліментів на утримання сина на період його навчання до досягненням ним 23 років у примусовому порядку. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2026 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 17 лютого 2026 року, яке у подальшому з підстав першої неявки відповідача у судове засідання було відкладене до 18 березня 2026 року. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 25, 34). 16 січня 2026 року звернулася до суду з клопотання про здійснення розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, засобами поштового зв`язку (а.с. 28), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 29). 17 березня 2026 року звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує та просить їх задовольнити (а.с. 36-38). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 26, 35). Причину своєї неявки до суду не повідомляв. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є копія відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 вересня 2016 року (а.с. 4). Відповідно до рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2018 року, з [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї підтверджує факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с. 7) Як вбачається із довідки № 245 від 06 листопада 2025 року виданої директором Анатолім Дорошенком комунального закладу «Прилуцький професійний ліцей» Чернігівської обласної ради, [PERSON] дійсно навчається у комунальному закладі «Прилуцький професійний ліцей» Чернігівської обласної ради на денній формі навчання по спеціальності «Електрозварний. Водій автотранспортних засобів кат «С». На повному державному утриманні не знаходиться, дата завершення навчання 30 червня 2026 рік (а.с. 10). Таким чином, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять інформації щодо дострокового припинення [PERSON] такого навчання, з наведеного вбачається, що повнолітній син сторін по справі, якому ще не виповнилося 23 роки, проходить навчання на денній платній формі в комунальному закладі «Прилуцький професійний ліцей» Чернігівської обласної ради, кінцевий термін закінчення навчання 30 червня 2026 року. Згідно з ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що повнолітній [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з його навчанням. Суд звертає увагу, що положення статті 199 СК України не передбачають обов`язкову реєстрацію дитини з одним із батьків, а лише передбачають, що вона повинна У зв`язку з цим, скориставшись своїм правом, передбаченим вищевказаною нормою закону, позивач і звернулася до суду з вказаним позовом в інтересах сина. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі є батьком [PERSON] , який набув повноліття, при цьому ще не досягнув віку 23 років та продовжує навчання у закладі освіти, і потребує матеріальної допомоги у зв`язку з таким навчанням, шляхом його поліпшення за рахунок відповідача. Відповідно до ст. 200 СК України, визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, суд ураховує матеріальне становище дитини, яке потребує поліпшення у зв`язку з її навчанням; наявність у платника аліментів місця роботи та можливості сплачувати аліменти, задовільний стан здоров`я дитини та відповідача, наявність у відповідача інших утриманців дружини та другої неповнолітньої доньки; а також ту обставину, що положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний гарантований розмір аліментів, не поширюється на повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має вік, який відноситься до періоду активної трудової діяльності людини, відомості щодо наявності у нього стану інвалідності чи підстав вважати його непрацездатним матеріали справи не містять. Також, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, судом також не встановлено наявності у нього інших утриманців. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши всі обставини справи у їх сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги факт визнання в повному обсязі відповідачем заявлених до нього вимог, матеріальне становище дитини, що потребує поліпшення у зв`язку з її навчанням; наявність у платника аліментів можливості сплачувати аліменти, задовільний стан здоров`я дитини та відповідача, оскільки відомості щодо їх інвалідності чи наявності тяжких хронічних захворювань у суду відсутні, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання у заявленому позивачем розмірі - однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, розмір якого буде достатнім для належного забезпечення матеріальних потреб сина [PERSON] на період його навчання. Оскільки згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави. Разом з тим, суд зважаючи на факт визнання відповідачем позовний вимог, та

Outcome: approved