Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

03 лютого 2026 року АТ "Ідея Банк" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 17 березня 2025 року між банком та [PERSON] було укладено договір кредиту № М32.34606.011703103, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 150 000,00 грн, зі сплатою 49,9 % річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав належним чином, натомість відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 07 січня 2026 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 170 293,26 грн, з яких 146 934,73 грн - прострочений борг, 23 358,53 грн - прострочені проценти. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 170 293,26 грн та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 02 березня 2026 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач відзиву, заяв, клопотань не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до інформації [INFO] , [PERSON] до складу лав ЗСУ не призивався. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Загальні правила щодо форми договору визначено в ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді ( статті205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України. Судом установлено, що 01 грудня 2020 року між ТОВ "Мобільний Маркетинг" (Провайдер) та позивачем ТОВ "Ідея Банк" (Субпровайдер) був укладений договір надання послуг № 01/01122020, відповідно до умов якого провайдер зобов`язується від свого імені за дорученням і за рахунок субпровайдера за винагороду надавати послуги із забезпечення доступу користувачів мережі оператора до контенту і контент-послуг субпровайдера на території України. Доступ до контенту/контент-послуг субпровайдера здійснюється по коротких номерах, що знаходяться в користуванні провайдера на підставі договору з оператором. Перелік коротких номерів доступу, а також вартість контенту вказується в додатках до договору (а.с. 42-43). З метою надання банківських послуг АТ "Ідея Банк" розмістило на своєму офіційному сайті www.іdeabank.ua публічну пропозицію АТ "Ідея Банк" про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО) та Правила користування міжнародними платіжними картками АТ "Ідея Банк" (а.с. 6-24). 17 березня 2025 року, з метою отримання банківських послуг, відповідачка звернувся до AT "Ідея Банк" та підписала анкету клієнта при реєстрації в програмному комплексі «Система дистанційного обслуговування O.Bank 2.0» № 2325045 від 17 березня 2025 року (а.с. 26). В той же день за результатами проведення повної дистанційної ідентифікації [PERSON] було ідентифіковано, що підтверджується копіями протоколів перевірки фотографій клієнта та підписів клієнта при проведені повної дистанційної ідентифікації. (а.с. 25, 27). 17 березня 2025 року між позивачем АТ "Ідея Банк" та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 2110349 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти АТ "Ідея Банк" про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку (а.с. 28). 17 березня 2025 року відповідача було зареєстровано в програмному комплексі «Система дистанційного обслуговування O.Bank 2.0», що підтверджується копією протоколу № 2110349 від 17 березня 2025 року у реєстрації/фіксації дій клієнта при реєстрації в програмному комплексі «Система дистанційного обслуговування O.Bank 2.0» (Протокол підписання договору) (а.с. 29). Відповідачу також наданий паспорт споживчого кредиту № М32.34606.011703103 від 17 березня 2025 року, підписуючи який позичальник підтвердив про отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором (а.с. 36-38). 17 березня 2025 року між позивачем та відповідачем укладено Договір кредиту № М32.34606.011703103. Дану угоду підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (ОТР - пароль) (7941), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) відповідача - [NUMBER] , про що свідчать витяги з реєстру СМС-повідомлень за березень 2025 року до договору надання послуг № 01/01122020 від 01 грудня 2020 року (а.с.40-41). Вищевказані обставини також підтверджуються протоколом № М32.34606.011703103 від 18 березня 2025 року фіксації дій клієнта при оформленні кредиту в програмному комплексі «Система дистанційного обслуговування O.Bank 2.0» (а.с. 39). Отже, суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведення укладення кредитного договору між сторонами. При цьому, дії позивача під час вчинення даного електронного правочину, відповідають Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Із умов Договору кредиту № М32.34606.011703103 від 17 березня 2025 року,укладеного між сторонами у справі слідує, що банк надає клієнту кредит на споживчі цілі, а клієнт отримує його на наступних умовах: тип кредиту: БЕСТ ЛІД; сума кредиту: 15 000,00 грн; процентна ставка та тип, % річних: 49,9 - фіксована; строк кредиту: 60 місяців. Відповідно до п. 1.6 Договору, процентна ставка є розміром плати за користування кредитними коштами, становить 49,9 процентів річних, що складає 0.14 процентів у день та є фіксованою. Згідно з пунктом 1.7 Договору, банк надає кредит позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів в розмірі 150 000,00 грн на рахунок [NUMBER] Позичальника, який відкритий в АТ "Ідея Банк", МФО 336310. Датою видачі кредиту є дата зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Пунктом 1.8 Договору передбачено, що дата повернення кредиту - по 17 березня 2030 року включно. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок UA073363102909100000201267648, відкритий у Банку, відповідно до порядку повернення кредиту, згідно з Додатком 1 (графік платежів). Датою оплати кредиту є дата надходження коштів на рахунок банку. Банк має право вимагати дострокового повернення позичальником кредиту за цим Договором в повному обсязі у випадку затримання позичальником сплати частин кредиту та/або процентів на один календарний день (п. 1.11.2 Договору). Відповідно до п. 2.17 Договору, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється згідно з Графіком щомісячних платежів, у якому визначено щомісячний розмір платежів (у розрізі: тіло кредиту, проценти, інші платежі) в період кредитування. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором кредиту у повному обсязі ця сума погашає заборгованість у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору кредиту. Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору . Позивач повністю виконав свої зобов`язання за спірним договором, що підтверджується платіжними інструкціями № 6092893 та № 6092891 від 18 березня 2025 року (а.с. 44-45) та випискою по рахунку [PERSON] (а.с. 46). У зв`язку із порушенням відповідачем кредитних зобов`язань 02 грудня 2025 року Банком було направлено відповідачу Вимогу про усунення порушень, а саме дострокове повернення кредиту протягом тридцяти днів з дня надіслання цієї вимоги (а.с. 48-49). Відповідач станом на дату подання позовної заяви не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані проценти за кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань станом на 07 січня 2026 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 170 293,26 грн, з яких 146 934,73 грн - прострочений борг, 23 358,53 грн - прострочені проценти. Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів. Відповідач жодних заперечень щодо правильності наведеного розрахунку не надав. Зважаючи на невиконання позичальником своїх зобов`язань права позивача є порушені, існує заборгованість за кредитним договором, в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому позов підлягає задоволенню, а сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved