Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.12.2020 року між ТОВ «Споживчий Центр» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 20.12.2020-100004709 за умовами якого остання отримала кредит у сумі 6000,00 гривень на строк 14 днів та сплатою процентів за користування кредитними коштами. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, в обумовлений договором строк кредит не повернула та не сплатила відсотки за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 19.11.2025 рік становить 17 500,80 гривень і складається з: 6 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту та 11 500,80 заборгованість за процентами. 09.101.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу №СЦ-091024-14 згідно якого ТОВ «Новий Коектор» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитними договором № 20.12.2020-100004709 від 20.12.2020 року. На підставі викладеного ТОВ «Новий Колектор» просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитними договором № 20.12.2020-100004709 від 20.12.2020 року у розмірі 17 500,80 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 20.12.2020 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № № 20.12.2020-100004709, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 20.12.2020 року, заявки кредитного договору № 20.12.2020-100004709 від 20.12.2020 року та відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 20.12.2020-100004709. Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий Центр» зобов`язалося на умовах строковості, платності і поворотності надати [PERSON] кредит у сумі 6 000,00 гривень на строк 14 днів з кінцевим терміном повернення кредиту 02.01.2021 року, а та - повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Сторонами було визначено, що за користування кредитним коштами сплачуються відсотки у розмірі 2,0% на день (процентна ставка «Економ»), яка застосовується протягом первинного та пролонгованого строків та 2,5% на день (процентна ставка «Стандарт»), яка застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. Вказаний договір був укладений дистанційно та підписаний [PERSON] електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора F199. 20.12.2020 року ТОВ «Споживчий центр» було перераховано на вказаний [PERSON] рахунок 6 000,00 гривень, що підтверджено квитанцією про здійснення перерахування коштів в системі Fondy. 09.10.2024 року між ТОВ «Споживчий Центр» і ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу №СЦ-091024-14 на підставі якого ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 20.12.2020-100004709 від 20.12.2020 року. Згідно представленої позивачем довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 20.12.2020-100004709 від 20.12.2020 року станом на 19.11.2025 рік становить 17 500,80 гривень і складається з: 6 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту та 11 500,80 заборгованість за процентами. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 20.12.2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «Споживчий Центр» в електронній формі договір кредиту за умовами якого вказана фінансова компанія перераховувала на її картковий рахунок кредитні кошти, а та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула кредит та не сплатила проценти за користування ним у повному обсязі. У подальшому ТОВ «Новий Колектор», на підставі договору факторингу, набуло право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. З огляду на викладене слід дійти висновку, що [PERSON] не виконала обов`язки за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Новий Колектор» слід стягнути заборгованість за відповідним кредитним договором. Щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення. Згідно представленої позивачем довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 20.12.2020-100004709 від 20.12.2020 року станом на 19.11.2025 рік становить 17 500,80 гривень і складається з: 6 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту та 11 500,80 заборгованість за процентами. При цьому із вказаної довідки встановлено, що заборгованість за процентами, які просить позивач стягнути на свою користь, розраховані в тому числі і за період після закінчення строку кредитування. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Умовами укладеного між сторонами кредитного договору визначений строк кредитування 14 днів. Доказів того, що такий строк був продовжений у погодженому між сторонами порядку, матеріали справи не містять. З огляду на викладене заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача буде становити 1680,00 грн. із розрахунку: 6000,00 грн. * 14 днів * 2,0 % / 100%. При цьому нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза строком кредитування є безпідставним та суперечить вимогам закону, у зв`язку із чим в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. За таких обставин поданий ТОВ «Новий Колектор» позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 20.12.2020-100004709 від 20.12.2020 року у сумі 7 680,00 гривень, яка складається із: 6 000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 1 680,00 гривень заборгованість за процентами. В решті у задоволенні позову слід відмовити. Також, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у виді сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1063,03 гривень (7 680,00 грн. * 2422,40 грн./ 17 500,80 грн.)

Outcome: partial