Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

24.11.2025 позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», в особі представника - адвоката Бачинського О. М., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019128472 від 11.12.2019 у розмірі 15 505,04 грн., а також судових витрат: судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 11.12.2019 між ТОВ «ФК «Форза» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019128472, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Форза» перерахувало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 5 398,00 грн на банківську картку № [NUMBER] , а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами (1,30% в день, а у разі прострочення 2,50%) не пізніше 09.01.2020. Відповідач частково виконував зобов`язання та неодноразово оформляв пролонгацію кредиту, зокрема: 13.01.2020 продовжив користування коштами в розмірі 5 398,00 грн. ще на 30 днів, кінцева дата погашення кредиту 12.02.2020; 13.02.2020 продовжив користування коштами в розмірі 3 971,45 грн. ще на 30 днів, кінцева дата погашення кредиту 14.03.2020. Останній платіж відповідач здійснив 23.05.2020, після чого припинив погашення заборгованості. 30.06.2021 ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 20210630-Ф/2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 12.11.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 505,04 грн., а саме: залишок заборгованості за тілом 3 971,45 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом (нарахованих відповідно до статті 1048 ЦК України та умов Договору позики) 1 548,90 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором, згідно частини 2 статті 625 ЦК України та умов Договору позики, за період 01.07.2021 по 28.09.2021) 8 935,76 грн.; інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором, згідно частини 2 статті 625 ЦК України, за період 15.03.2020 по 23.02.2022) 1 048,93 грн. З метою захисту та поновлення порушених прав ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» вимушене звернутися з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено клопотання ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про витребування доказів. Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 11.12.2019 і протягом 3-ох банківських днів, включно. 24.02.2026 на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надало виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 11.12.20114.12.2029. 04.03.2026 представник позивача - адвокат Бачинський О.М. подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019128472 від 11.12.2019 у розмірі 14 649,12 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.03.2026 заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог повернуто ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» у зв`язку з недотриманням процесуальних вимог (зокрема, через відсутність доказів направлення її відповідачу). У судове засідання сторони повторно не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили; клопотань про відкладення або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідно до частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи,всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.12.2019ТОВ «ФК «Форза» (далі товариство) та [PERSON] (далі клієнт) в електронній формі уклали Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019128472, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти у сумі 5 398,00 грн., а клієнт в свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти у встановлений договором строк, сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування кредитом (1,30% в день, а у разі прострочення 2,50%). Строк дії договору з 11.12.2019 по 09.01.2020, але в будь якому випадку до повного виконання зобов`язань за Договором. 30.06.2021 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (далі фактор) та ТОВ «ФК «Форза» (далі клієнт) уклали Договір факторингу № 20210630-Ф/2, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених Договором. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021 до ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 00019128472 від 11.12.2019 у загальному розмірі 5 520,35 грн., з яких: 3 971,45 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 548,90 грн. - заборгованість по відсоткам. 13.10.2021 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» направило [PERSON] досудову вимогу, в якій повідомило про набуття права вимоги за Договором № 00019128472 від 11.12.2019 та необхідність сплатити заборгованість у розмірі 14 456,11 грн. Згідно з детальним розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», станом на 12.11.2025 заборгованість [PERSON] за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019128472 від 11.12.2019 становить 15 505,04 грн. а саме: залишок заборгованості за тілом 3 971,45 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом (нарахованих відповідно до статті 1048 ЦК України та умов Договору позики) 1 548,90 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором, згідно частини 2 статті 625 ЦК України та умов Договору позики, за період 01.07.2021 по 28.09.2021) 8 935,76 грн.; інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором, згідно частини 2 статті 625 ЦК України, за період 15.03.2020 по 23.02.2022) 1 048,93 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо обставин спірних правовідносин судом встановлено, що згідно з умовами Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019128472 від 11.12.2019, ТОВ «ФК «Форза» зобов`язалося надати [PERSON] грошові кошти у сумі 5 398,00 грн, а [PERSON] , у свою чергу, зобов`язався повернути позику у встановлений строк та сплатити проценти за користування кредитом (1,30% на день, а у разі прострочення - 2,50%). Разом із тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував фактичне виконання ТОВ «ФК «Форза» обов`язку щодо перерахування коштів на користь відповідача саме на виконання умов вказаного Договору. Натомість, на виконання ухвали суду від 25.11.2025, АТ КБ «ПриватБанк» надало виписку за картковим рахунком відповідача № [NUMBER] , з якої вбачається, що 11.12.2019 на рахунок було зараховано 5 100,00 грн.із призначенням платежу «поповнення картки». Суд наголошує, що вказана сума не відповідає розміру кредиту (5 398,00 грн), визначеному в Договорі, а зміст призначення платежу не дозволяє ідентифікувати ці кошти як кредитні, надані саме в межах правовідносин за Договором № 00019128472. Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості (а.с. 20) не є належним доказом факту надання кредиту. Вказаний розрахунок є документом, створеним в односторонньому порядку самим позивачем, який не був первісним кредитором. За відсутності первинних бухгалтерських документів (платіжних доручень, меморіальних ордерів тощо), на підставі яких такий розрахунок мав би бути складений, інформація в ньому не може бути єдиним і достатнім доказом наявності та розміру заборгованості. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17 та від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц, де зазначено, що доказом надання коштів є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У постанові від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15 Верховний Суд окремо підкреслив, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти їх здійснення. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 наголосила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 5 398,00 грн., на які в подальшому здійснювалося нарахування відсотків та штрафних санкцій, суд вважає обставину надання кредиту в заявленому обсязі недоведеною. Оскільки право вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (як фактора) за договором безпосередньо залежить від дійсності та розміру зобов`язань боржника перед первісним кредитором, а факт виникнення такого зобов`язання у заявленому розмірі не підтверджено належними доказами, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed