Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, за участю третьої особи Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок бездіяльності Головного управління Національної поліції у Львівській області, в розмірі 464 000, 00 грн. Позов обґрунтовує тим, що внаслідок тривалої бездіяльності СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, протягом п`яти років, як заявник та потерпіла у даному кримінальному провадженні, зазнала моральних страждань, які полягали в тому, що їй тривалий час довелося захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення заяви про вчинення кримінального правопорушення, писати скарги до ГУНП у Львівській області з метою заслуховування даного кримінального провадження та активізації досудового розслідування, чим були порушені її нормальні життєві зв`язки, що знаходяться в прямому причинному зв`язку із бездіяльністю працівників поліції. Крім того судами неодноразово встановлювалось, що не проведено усіх необхідних слідчих дій, що свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування, встановлено, що оскаржувані постанови про закриття кримінального провадження є неповними, передчасними, такими, що винесені з порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України, та відповідно скасовано постанови про закриття кримінального провадження. Вважає, що органами досудового розслідування не проведено усіх необхідних слідчих дій, що свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування; встановлено, що розслідування триває з 19.08.2020 року і дотепер. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Розмір заподіяної моральної шкоди, позивач оцінила в розмірі 464 00. 00 грн., зважаючи на те, що станом на час розгляду справи судом мінімальна заробітна плата становить 8000грн., відтак з відповідача просить стягнути моральну шкоду в розрахунку із 19.08.2020 до 30.06.2025: 58 місяців х 8000грн. (мінімальна заробітна плата) = 464000грн. Ухвалою суду від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 16.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, з підстав наведених у ньому. Крім того пояснила, що в її адрес поступали погрози, що вона змушена була сама доводити факти підробки документів, а позиція органу досудового розслідування свідчить про свідоме лобіювання інтересів однієї сторони, зокрема працівника поліції. Просить позов задоволити повністю. Представник відповідача ГУНП у Львівській області Паїк М.В. подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що на підтвердження завдання позивачці моральної шкоди, нею не подано жодних доказів, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився , хоч належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56,62 Конституції України, статтях1167,1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач в судовому засіданні вказала, що у 2020 році звернулася до Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 1 ст. 365 КК України. Всупереч вимог ст. 214, 215 КПК України, Дрогобицьким РВП ГУНП у Львівській області відомості заяви про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР не було внесено. У зв`язку з невиконанням Дрогобицьким РВП ГУНП у Львівській області вимог КПК України, вона змушена була звернутися до слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду із скаргою на бездіяльність та зобов`язання уповноважену особу СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області внести відомості до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 серпня 2020 року у справі №442/4972/20 її скаргу задоволено та зобов`язано уповноважену особу СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області внести відомості до ЄРДР. 19 серпня 2020 року на виконання ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/4972/20, Дрогобицьким РВП ГУНП у Львівській області було відкрито кримінальне провадження за №12020140110001186 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 364 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 1 ст. 365 КК України. 01 лютого 2024 року старшим слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Трускавецькою О.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12020140110001186 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України). 3 даною постановою вона не погодилася та оскаржила її до слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. З часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань її заяви та розпочаття кримінального провадження, слідчим всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено жодної слідчої дії спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Зокрема, не було допитано свідків, які могли дати свідчення про вчинення злочину. Слідчим не з`ясовано яким чином відбувся злочин та не встановлено осіб, які вчинили злочин. Також звертає увагу на те, що старший слідчий Трускавецька О.О. у своїй постанові вдалася до фальсифікації фактичних обставин у даному кримінальному провадженні. Зокрема старший слідчий не вказує у постанові про закриття кримінального провадження про факт надання нею показів із викладенням всіх фактичних обставин вчинення даного кримінального правопорушення. Ухвалою Дрогобицького місьрайонного суду Львівсьої області від 20 лютого 2024 року у справі №442/4454/21 у задоволенні скарги було відмовлено, однак ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, її апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області скасовано та постанову старшого слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області від 01.04.2024 про закриття кримінального провадження № 12020140110001186 скасовано і матеріали кримінального провадження повернуто до СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області для організації проведення досудового розслідування. Незважаючи на це, СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області не було забезпечено виконання ухвали суду та не здійснено жодної слідчої дії спрямованої на розкриття злочину. А, 27 вересня 2024 року слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Возняк І.Д. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12020140110001186 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України). З даною постановою вона теж не погодилася та оскаржила до слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 21 листопада 2024 року ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду у справі № 442/4454/21 постанову слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області від 27 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження №12020140110001186 скасовано та матеріали кримінального провадження повернути до Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області для подальшого досудового розслідування. Так, за змістом положень статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Подібні висновки також містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справа № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені і статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу). Відповідно до статті 117З ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Як роз`яснено в п. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювана та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду У країни від 31 березня 1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної і немайнової шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу і заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь- який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Таким чином судом встановлено, що в результаті тривалої бездіяльності СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, протягом п`яти років, позивач [PERSON] як заявник та потерпіла у даному кримінальному провадженні, зазнала моральних страждань, які полягали в тому, що їй тривалий час довелося захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення заяви про вчинення кримінального правопорушення, писати скарги до ГУНП у Львівській області з метою заслуховування даного кримінального провадження та активізації досудового розслідування. У результаті приведених обставин змушена була докласти додаткових зусиль для організації свого життя та підтвердження винуватості винних осіб у вчинені злочину, у зв`язку з чим були порушені її нормальні життєві зв`язки, що знаходиться в прямому причинному звязку із бездіяльністю працівників поліції. Рішеннями судів неодноразово встановлювалось, що органом досудового розслідування не було проведено усіх необхідних слідчих дій, що свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування, встановлено, що оскаржувані постанови про закриття кримінального провадження є неповними, передчасними, такими, що винесені з порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України, та відповідно неодноразово скасовувались . Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Тобто, подання позивачем [PERSON] позовної заяви до Головного управління Національної поліції у Львівській області , за участю третьої особи Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок бездіяльності Головного управління Національної поліції у Львівській області, відповідає вимогам вищевказаного Закону, статті 1173 ЦК України. У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування, моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції ( 254к/96-ВР ) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Крім того судом встановлено, що має місце триваюче правопорушення. Триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом ( 25 березня 2020 року (позиція ВС у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначена у постанові від 25 березня 2020 у справі №175/3995/17-ц). Отже, органами досудового розслідування не проводяться усі необхідні слідчі дії, що свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування, розслідування триває з 19.08.2020 року і дотепер. Чинне цивільне законодавство не регламентує методику нарахування розміру моральної шкоди, а тому відповідно до частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України (аналогія закону) до спірних правовідносин застосовуються положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як до подібних за змістом правовідносин, що виникають при обчисленні моральної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Крім цього, згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання.Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Тож, стягнення шкоди з Державної казначейської служби України відповідатиме встановленому законом способу захисту порушеного права. Проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновків про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу тривалої бездіяльності СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, що призвели до погіршення стану здоров`я останньої, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків. Суд погоджується з доводами позивача, що їй були спричинені моральні страждання, які полягали в ускладненні реалізації нею своїх звичок та професійних можливостей , мав місце стресовий вплив та глибокі душевні переживання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм. Тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає, що часткове відшкодування в розмірі 100 000 грн. відповідатиме розміру моральної шкоди, заподіяної позивачці моральних страждань та переживань з приводу тривалої бездіяльності СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial