Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу. В обгрунтування позову зазначав, що відповідач є користувачем послуг позивача. В результаті порушення користувачем своїх зобов`язань по оплаті послуг з розподілу природного газу утворилась заборгованість у розмірі 3011,30 грн за надані послуги з розподілу природного газу, 132,63 грн 3% річних та 589,08 грн інфляційних втрат. У результаті добровільного погашення відповідачем боргу в розмірі 3011,30 грн, позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути 132,63 грн 3% річних, 589,08 грн інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 3028 грн. Представник відповідача на зменшені позовні вимоги подала заяву, в якій зазначила, що відповідач погасила наявну заборгованість перед відповідачем, а у задоволенні стягнення пені та процентів просила відмовити, оскільки до припинення або скасування воєнного стану в Україні заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми за житлово-комунальні послуги. З приводу стягнення судових витрат зазначила, що [PERSON] є інвалідом 2 групи, а відтак звільнена від сплати судового збору при вирішенні будь яких справ в усіх інстанціях. У судове засідання сторони не з`явилися, попередньо надавши заяви про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимогст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається та не заперечується самим відповідачем факту наявності на момент пред`явлення позову заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 3011,30 грн. Таким чином, відповідач, як споживач послуг, свої зобов`язання щодо своєчасності плати за фактично отримані послуги належним чином не виконувала, у зв`язку з чим повинна сплатити штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання. Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України, носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Зокрема, ВП ВС у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Заперечення представника відповідача проти позову у цій частині з посиланням на заборону стягнення в період воєнного стану компенсаторних витрат є безпідставними, оскільки вказані норми стосуються лише фінансових зобов`язань та стягнення пені. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 132,63 грн 3% річних, 589,08 грн інфляційних втрат підлягають до задоволення. У частині стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи, з терміном довічно (а.с. 33). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відтак, судові витрати по оплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, натомість вказані витрати позивача підлягають компенсації за рахунок державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved