Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №20.05.2025-100000318 від 20.05.2025р. у розмірі 87220 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що 20.05.2025р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №20.05.2025-100000318, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 28000 грн на строк 184 дні, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 87220 грн, з яких: 28000 грн кредит; 42840 грн проценти; 4060 грн комісія; 12320 грн штрафи. Представник позивача в судове засідання не з`явився та звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд, за згодою представника позивача, вирішує розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (тобто положення щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч.1 ст.11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання , зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом установлено, що 20.05.2025р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №20.05.2025-100000318 в електронній формі шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит у розмірі 28000 грн на строк 184 дні, процентна ставка 1% за день користування кредитом, встановлений графік платежів, комісія за надання кредиту 5600 грн, неустойка 280 грн за кожен день невиконання або неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 28000 грн 20.05.2025р. Зазначені обставини підтверджуються: копією договору про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024р., копією паспорта споживчого кредиту, копією пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявкою кредитного договору №20.05.2025-100000318, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), розрахунком заборгованості за кредитним договором, копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 29.12.2025р., довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором. До позовної заяви додано розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав частково, сплативши за договором 11900 грн, і заборгованість становить 87220 грн, з яких: 28000 грн кредит; 42840 грн проценти; 4060 грн комісія; 12320 грн штрафи. Разом із цим, як видно з наданого розрахунку, відповідачем було нараховано неустойку (штрафи) за невиконання зобов`язань за договором. Щодо правомірності нарахування відповідачу неустойки (штрафів) суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, оскільки нарахування позивачем неустойки (штрафів) здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону. При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22. Також зі змісту наданого розрахунку вбачається, що відповідачем було сплачено за кредитним договором 11900 грн, які зараховані позивачем на погашення комісії та неправомірно нарахованих штрафів. Тому суд вирішує здійснити власний розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням таких її складових: відповідачу надано кредит 28000 грн; комісія за надання кредиту 5600 грн; проценти за 184 дні користування кредитом 51520 грн (280 х 184 = 51520); сплачено відповідачем за договором 11900 грн. Отже, заборгованість за кредитним договором становить 73220 грн (28000 + 5600 + 51520 11900 = 73220). Ураховуючи викладене, оскільки зазначена заборгованість відповідачем не сплачена, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 73220 грн. Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 87220 грн, а підлягає задоволенню в сумі 73220 грн, що складає 83,95% (73220 х 100 : 87220). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2033,6 грн судового збору (2422,4 х 83,95%).

Outcome: partial