Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника Усенка М.І. звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] якою просить стягнути з останнього на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором № 102878143 від 15.01.2023 у розмірі 20950,00 грн, а також суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 15.01.2023 між ТОВ «Міолан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102878143, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 5000,00 грн на умовах, визначених кредитним договором. Згідно із п. 7.1. Кредитного договору, цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу [PERSON] грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Згідно із п. 2.1 Кредитного договору, Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за Кредитним договором надано Платіжне доручення про успішне перерахування коштів за кредитним договором № 102878143 від 15.01.2023. Отже, Кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства в електронній формі. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав. 30.05.2023 ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір про відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 102878143 від 15.01.2023. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором у встановленому Договором порядку та строки, [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 20 950,00 грн, яка складається із: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 000,00 грн - заборгованість за процентами; 950,00 грн - заборгованість за комісією. Зазначену суму заборгованості представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, 03.12.2025 від АТ «Універсал Банк» надійшла відповідь по картці № [NUMBER] . Судом визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом, а також ухвалу про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позовних вимог, не надіслано, зустрічну позовну заяву не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до такого. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 15.01.2023 між ТОВ «Міолан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102878143, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 5000,00 грн на умовах, визначених кредитним договором. (а.с.11-18). Договір сторонами укладено в електронній формі. Згідно із п. 7.1. Кредитного договору, цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та № 2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору. Відповідно до п. 1.3 Договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 15.01.2023 і складається із пільгового періоду та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів., що настає з дати видачі кредиту та завершується 30.01.2023 (рекомендована дата платежу. (п.1.3.1 Договору). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.04.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). (п. 1.3.2 Договору). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 30.01.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 30.04.2023 (останнього дня строку кредитування). (п. 1.4 Договору). Комісія за надання кредиту становить 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. (п. 1.5.1 Договору). Відповідно до п. 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відповідно до п. 1.5.3 Договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13 500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Згідно із п. 2.1 Кредитного договору, Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . 15.01.2023 відповідач [PERSON] ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту № 102878143. (а.с.18). 15.01.2023 ТОВ «Міолан» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку останнього № [NUMBER] . (а.с.19 зворотна сторона аркуша). Як вбачається із відповіді АТ «Універсал Банк», наданої на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Банком було емітовано картку № [NUMBER] . Також зазначено, що 15.01.2023 було зарахування коштів в сумі 5 000,00 грн на картку № [NUMBER] . (а.с.67-69). У свою чергу відповідач [PERSON] зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно умов цього Договору. Таким чином, 15.01.2023 між ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 102878143, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Підписавши 15.01.2023 Договір про споживчий кредит № 102878143, [PERSON] взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Із матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Згідно із ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Як встановлено судом, ТОВ «Міолан» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5 000,00 грн підтверджено Договором про споживчий кредит № 102878143 від 15.01.2023, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, довідкою про ідентифікацію, платіжним дорученням № 57654724 від 15.01.2023. Зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER] в сумі 5 000,00 грн 15.01.2023 підтверджується також інформаційним листом по рахунку, спеціальним платіжним засобом якого є картка № [NUMBER] , наданих АТ «Універсал Банк» на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. (а.с.67-69). Представник позивача у позовній заяві зазначає, що всупереч умовам Договору про споживчий кредит № 102878143 від 15.01.2023, [PERSON] не виконав свого зобов`язання перед позивачем, а тому заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить 20950,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, з боку позивача суду надано: копію Анкети-заяви на кредит № 102878143 від 15.01.2023; копію Договору про споживчий кредит № 102878143 від 15.01.2023, копію Паспорта споживчого кредиту № 102878143 від 15.01.2023, копію Довідки про ідентифікацію, копію платіжного доручення, копію Відомості про щоденні нарахування та погашення, копію Договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023, копію Додаткової угоди № 1 від 26.08.2025 до Договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023; копію Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 30.05.2023, копію платіжної інструкції, копію Витягу з Реєстру боржників від 26.08.2025, копію досудової вимоги. При цьому, матеріали справи не містять жодних належних доказів того, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами той чи інший період часу, не виконав своїх зобов`язань за Договором та, відповідно, не повернув кредитні кошти. Стороною позивача не надано суду виписки по рахунку відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 102878143 від 15.01.2023. Такої виписки матеріали справи не містять. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Представник позивача посилається у якості доказів наявності у відповідача заборгованості на Витяг з Реєстру боржників, отриманий під час відступлення права вимоги. Однак такий Реєстр сам собою не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містить даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено той чи інший витяг. При цьому, в матеріалах справи взагалі відсутній розрахунок заборгованості за Договором про споживчий кредит № 102878143 від 15.01.2023, що позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду нарахована та яка саме існує заборгованість (якщо існує взагалі), а також розмір щомісячних платежів, а, отже, і правильність нарахування вказаної суми. Також слід зазначити, що інформація про призначення платежу в сумі 5 000,00 грн у відповіді АТ «Універсал Банк» наданої суду також відсутня. Надана стороною позивача Відомість про щоденні нарахування та погашення, сформована первісним кредитором ТОВ «Міолан» не є належним доказом наявності у відповідача [PERSON] заборгованості в сумі 20950,00 грн. Крім того звертає на себе увагу суду те, що у Відомості про щоденні нарахування та погашення зазначено про нарахування процентів за період з 31.01.2023 по 30.04.2023 згідно п. 1.6 та п. 2.3.1.2 Договору. Однак, Договір про споживчий кредит № 102878143 від 15.01.2023, укладений сторонами, взагалі не містить у своєму змісті пункту 2.3.1.2. Відповідно до вимог ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані з боку позивача докази є недостатніми, з яких судом не встановлено розмір заборгованості, та власне, її існування, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, з урахуванням викладеного вище, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Далі, відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно із платіжною інструкцією № 23268 від 19.09.2025 при пред`явленні позовної заяви до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (а.с.11). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed