Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбу та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 26 червня 2004 року по 22 квітня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу сторони набули майно у вигляді садового будинку, земельних ділянок, гаражу та трьох автомобілів. Позивачка зазначає, що оскільки все зазначене майно придбане нею та відповідачем спільними зусиллями в період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з наведеними обставинами позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку нерухомого майна у вигляді садового будинку, земельних ділянок, гаражу, а також позивачка просить суд виділити у власність відповідача [PERSON] та стягнути з нього на свою користь вартість 1/2 трьох транспортних засобів. 28 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача надав зустрічну позовну заяву, в якій зазначив, що між сторонами досягнуто домовленості, щодо місця проживання їх трьох дітей, а саме, разом із [PERSON] в житловому будинку в садовому товаристві «Ягідка» проживає молодший син, [PERSON] , [INFO] , та старший повнолітній син, [PERSON] , [INFO] , який навчається та знаходиться на утриманні батька. Позивач за зустрічним позовом вважає, що зазначений будинок має виключне значення, оскільки є постійним місцем проживання [PERSON] та двох його синів, тому питання про залишення прав власності на будинок та прилеглі земельні ділянки за батьком має виключне значення для благополуччя родини. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що з огляду на наявні обставини справи, доцільним вбачається здійснення поділу спільного майна подружжя, при якому за ним буде визнане право особистої приватної власності на окремо визначені об`єкти права власності повністю, що за своєю вартістю в сукупності будуть співмірні з вартістю нерухомого майна, яке перейде на праві особистої приватної власності у володіння [PERSON] . Враховуючи зазначені обставини, [PERSON] просить суд визнати за ним садовий будинок, три земельних ділянки та автомобіль LEXUS RX-350L. Все інше майно просив визнати за [PERSON] 24 липня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача за зустрічним позовом надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за позивачем за зустрічним позовом право особистої приватної власності на більшу частину нерухомого майна, збільшивши його частку з розрахунку 2/3 [PERSON] та 1/3 [PERSON] . При цьому представник позивача за зустрічним позовом послався на те, що всі троє синів проживають з [PERSON] та перебувають на утриманні батька, потребують подальшого утримання з його боку та постійної фінансової підтримки. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог представник позивача за зустрічним позовом просив визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки LEXUS RX-350L, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль марки CITROEN SPACE TOURER, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль марки VOLKSWAGEN ID.4, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль марки TOYOTA RAV4, д.н.з. [NUMBER] , гараж, загальною площею 46,7 кв.м., за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сергія Лазо, гаражно-будівельний кооператив «Кіровець», гараж [NUMBER] . Право власності на все інше майно представник позивача за зустрічним позовом просив визнати за [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] позовні вимоги позивачки за первісним позовом підтримав, просив суд їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) [PERSON] позовні вимог за первісним позовом не визнав, просив суд відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав, просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши надані письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до наступних висновків. 26 червня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2024 року у справі №203/1584/24 (провадження №2/203/946/2024) був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2004 року по 22 квітня 2024 року та згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна набули під час шлюбу наступне майно: -садовий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 164,3 кв.м., право власності за яким зареєстровано за [PERSON] , із вказаною орієнтовною вартістю 7 795 604,00 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером: 1221455400:01:017:0533, розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, сщ/рада Кіровська, садівниче товариство «Ягідка», загальною площею: 0.0659 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною орієнтовною вартістю 273 899,50 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером: 1221455400:01:017:0729, розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, сщ/рада Кіровська, садівниче товариство «Ягідка», загальною площею: 0.067 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною орієнтовною вартістю 273 899,5 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером:1221455400:01:017:0567 розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 0.066 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 3857,32 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером:1221081800:01:029:0308 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 10.3919 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 317 926,88 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:407:0039 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 2 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 55 499,92 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:407:0065 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 2 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 49 749, 33 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:043:0639 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 2.7087 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 82 869,21 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:059:0481 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 4.57 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 162 961,39 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:004:0814 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 6.68 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 118 817,47 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:024:0357 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 5.9582 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 164 321,94 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:105:0506 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, Верхньодніпровська міська рада, загальною площею: 6.21 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 180 578,57 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:042:0651 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 5.37 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 164 288,28 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:039:0725 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 5.9805 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 171 122,54 грн.; -земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:029:0313 розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, Боровківська сільська рада, загальною площею: 5.53 га, право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 167 090,34 грн.; -гараж, загальною площею 46,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , гаражно-будівельний кооператив «Кіровець», гараж [NUMBER] , право власності за яким зареєстровано за [PERSON] , із вказаною орієнтовною вартістю 549026,00 грн.; -автомобіль марки LEXUS RX-350L, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] , право власності за яким зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю 1 754 320,00 грн.; -автомобіль марки CITROEN SPACE TOURER, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] , право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю: 1 482 000,00 грн.; -автомобіля марки VOLKSWAGEN ID.4, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] , право власності за якою зареєстровано за [PERSON] , із вказаною вартістю: 1 357 093,00 грн.; -автомобіль марки TOYOTA RAV4, д.н.з. [NUMBER] право власності за яким зареєстровано за [PERSON] із вказаною вартістю: 416 800,00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Сторонами під час розгляду справи не оспорювалось та встановлено судом, що це майно придбано в період шлюбу подружжям, а тому суд визнає зазначене майно їх спільною сумісною власністю. За змістом ч. 1 та 7 ст. 41 Конституції України, ч. 1 та 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 2 ст. 71 СК України). Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (п. 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням (постанова Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 522/17831/20). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. За висновками, викладеними у Постанові Верховного суду від 07 червня 2023 року по справі № 344/7436/19: Верховний Суд ураховує, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі. За змістом ч. 1 та 7 ст. 41 Конституції України, ч. 1 та 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Судом встановлено, що спірне нерухоме та рухоме майно придбано сторонами у період шлюбу. Одночасно суд враховує, що відповідач за первісним позовом презумпцію спільності права власності подружжя на нерухоме та рухоме майно, набуте сторонами в період шлюбу, не спростував. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. При вирішенні спору суд враховує правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), згідно якої при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Суд зауважує, що позовні вимоги про визнання права спільної сумісної власності на вищезазначененерухоме та рухоме майно є зайвими, оскільки таке право спільної сумісної власності виникло у позивача в силу вимог закону та додаткового судового захисту не потребує, метою сторін є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, а отже така позовна вимога, як окремо заявлена, не є належним способом захисту прав сторін на такий поділ та не відповідає належному способу захисту порушеного права. Також такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі № 754/9261/19 (провадження № 61-106св24), від 21 вересня 2022 року в справі № 757/13014/20 (провадження № 61-7321св22). За вказаних обставин первісний позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл майна, запропонований позивачем за первісним позовом буде справедливим, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав, відтак позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбупідлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності на нерухоме майноза зустрічним позовом суд відмовляє, оскільки відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя, а розподіл майна, запропонований позивачем за зустрічним позовом, не є справедливим та не відповідатиме інтересам осіб. Оцінюючи інші доводи і аргументи позивача та відповідача, викладені у первісному позові та зустрічному позові, а також висловлені під час судового розгляду справи, суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "РуїзТорія проти Іспанії" (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, N 303-A, параграф 29). Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката, суд виходить з наступного. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу до суду надано: договір №16/10 про надання правничої допомоги від 16 жовтня 2024 року. Враховуючи наведене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням часткового задоволення первісного позову суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають задоволенню частково в розмірі 20 000,00 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7 570,00 грн.

Outcome: partial