Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

23 вересня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором, за змістом якої 13 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») і [PERSON] укладено кредитний договір № 13.02.2023-100000636, який підписаний відповідачем електронним цифровим підписом та пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID національного банку, та йому було надано у кредит кошти в сумі 10 000,00 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало належним чином і надало кредитні кошти в користування відповідача, однак [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує і у неї утворилась заборгованість у розмірі 17 385 грн. 30 коп., в складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 669 грн. 15 коп., і процентам в розмірі 7 716 грн. 15 коп. При цьому відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 3 510,85 грн. від 26 лютого 2023 року. За цих обставин позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість і судові витрати. 23 вересня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно позовної заяви представник позивача просить розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена неодноразово належним чином згідно ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз. 1 ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абз. 1 ч. 2). За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5); електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6). Як зазначено у ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. (ч. 3). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (абз. 1 ч. 12). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 13 лютого 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] шляхом використання Системи Bank ID Національного банку було укладено кредитний договір (оферти) №13.02.2023-100000636, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору, яку останній підписав електронним цифровим підписом. Згідно ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн., строком на 70 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 23 квітня 2023 року зі сплатою процентів, зокрема, процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Неустойка: 100 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного змого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 15% від суми кредиту та дорівнює 1500 грн. Відповідно до умов договору та заявки позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн., що підтверджується квитанцією LIQPAU від 13 лютого 2023 року, де призначення - видача за договором №13.02.2023-100000636, отримувач карта рахунок - [NUMBER] . Належність відповідачу банківської картки № [NUMBER] та перерахування на неї коштів у розмірі 10 000,00 грн. також підтверджується листом АТ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250930/68172-БТ та рухом коштів по картці від 13 лютого 2023 року. Відповідач не надав суду доказів того, що кредитні кошти не отримувала, ними не користувалася або що у неї немає заборгованості за вказаним договором. Відповідачем не заявлено клопотання про призначення у справі експертизи з метою визначення правильності встановленого позивачем розміру заборгованості. Проте, як вбачається зокрема, з Паспорту споживчого кредиту, яка підписана споживачем, додатку №1 до кредитного договору Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, проценти за користування кредитом становлять 6054 грн. 23 коп. Чиста сума кредиту становить 17 554 грн. 23 коп., з яких 10 000 грн. сума кредиту за договором, 6054 грн. 23 коп. проценти за користування кредитом, 1500 комісія. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення суми заборгованості за відсотками у сумі 7 716,15 грн., до позовної заяви не долучено жодного розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би містив детальний розрахунок і порядок нарахування відсотків, що позбавляє суд можливості перевірити правильність такого розрахунку чи провести свій розрахунок, тобто не зрозуміло яким чином здійснювалося нарахування процентів, на яку суму нараховано проценти. Звертаючись до суду, підставою позову позивач визначив саме несплату процентів за користування кредитом (згідно частини першої статті 1054 ЦК України), вимог про стягнення процентів на підставі частини другої статті 625 ЦК України, позивач не заявляв. За таких обставин, до стягнення з відповідача на користь кредитора підлягає стягненню конкретно визначена сторонами Договору про споживчий кредит заборгованість в розмірі 6054 гривень 23 коп. При цьому, як зазначає позивач, відповідачем у справі проведена часткова сплата по вказаному кредитному договору 3 510 грн. 85 коп. 26 лютого 2023 року. Окрім того, згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору. Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що умовами кредитного договору встановлено зобов`язання відповідача сплатити ТОВ «Споживчий центр» комісію за надання кредиту у розмірі 1 500 грн. Водночас у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умови кредитного договору про сплату відповідачем на користь ТОВ «Споживчий центр» комісії є нікчемними. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення (17554,23 1500 грн. комісії 3510,85 грн. сплачених коштів) 12 543 грн. 38 коп. На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надала доказів, які спростовують твердження позивача, що є її процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в частково з підстав, викладених у мотивувальній частині. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ціна позову 17 385,30 грн., а позов підлягає задоволенню частково на суму 12 543 грн. 38 коп., тобто на 72,15 % (12 543,38 / 17 385,30 * 100). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 1 747,76 грн. (2422,40 * 72,15 / 100).

Outcome: partial