Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 224,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40,00 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 15 березня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем був укладений кредитний договір №103036838. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в строки та порядку, визначені умовами договору. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту не виконав, в зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 10 224,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3000 грн., із простроченої заборгованості за відсотками 6714,00 грн., із простроченої заборгованості за комісією 510,00 грн.. 29 липня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" було укладено Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т, згідно якого ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема до [PERSON] .. Так як відповідачем заборгованість не погашено до теперішнього часу, позивач змушений звернутись із даним позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив не надав, тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Положеннями ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 березня 2024 року між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" був укладений Кредитний договір №103036838, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 3000,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до положень п.1.3 Кредитного договору кредит надається строком на 98 днів. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника. Положенням п.1.5.3 Кредитного договору встановлено, що процентна ставка за користування коштами нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору. За положеннями п.1.5.1 Комісія за надання кредиту: 510,00 грн., яка нараховується за ставкою 17,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 708687. Факт перерахування кредиту в сумі 3000 грн., на рахунок відповідача підтверджується платіжним дорученням 84905057 від 15 березня 2024 року. ТОВ "МІЛОАН" умови Кредитного договору виконано в повному обсязі, кошти відповідачу надано в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору - не здійснив погашення кредиту та відсотків за його використання. Відповідно до положень ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Положеннями ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 29 липня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" було укладено Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ/Т, згідно якого ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема до [PERSON] . Заборгованість за Кредитним договором, визначено позивачем, станом на 21 червня 2024 року становить 10 224,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3000 грн., із простроченої заборгованості за відсотками 6714,00 грн., із простроченої заборгованості за комісією 510,00 грн.. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно положень ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору вимог закону. Згідно положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч.1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно положень ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст.ст.7 та 8 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно положень ст.10 Закону України "Про електронну комерцію", електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Положеннями ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до положень ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до положень ч.4 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Положеннями ч.6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно положень ст.12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка не спростована, згідно ст.ст. 526, 1054 ЦК України, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 224,00 грн., яка підтверджена розрахунком позивача. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422,40 грн.. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги №0107 від 01 липня 2025 року; ордер про надання правничої допомоги серії ВС №1374343, акт наданих послуг №Д/2025 від 20 серпня 2025 року, та детальний опис наданих послуг від 20 серпня 2025 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити з огляду на їх недоведення.

Outcome: approved