Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

29.12.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» через представника, з використанням системи «Електронний суд» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] в електронній формі укладений кредитний договір №173088, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 10667,00 грн строком на 84 дні та сплатою процентів за користування кредитними коштами, комісії на умовах, визначених договором. 16.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу №16042025, на підставі якого та за реєстром прав вимоги №5 від 05.08.2025 позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №173088 від 27.02.2025 на загальну суму 15994,10 грн, з яких заборгованість за кредитом 9448,43 грн, заборгованість по процентах 4644,67 грн, заборгованість з комісії 401,00 грн, заборгованість по штрафах (пені) 1500,00 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.01.2026 відкрите провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, яким встановлено процесуальний строк для подання письмових заяв по суті справи, вирішене клопотання позивача про витребування доказів, що становлять банківську таємницю. 08.01.2026 відповідачкою [PERSON] із використанням системи «Електронний суд» поданий письмовий відзив, за змістом якого не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення із неї суми основного боргу, що із врахуванням внесеної оплати в сумі 2819,62 грн, складає 7847,38 грн. У відзиві відповідач посилається на обставини, що вона є дружиною військовослужбовця за мобілізацією, тому користується пільгами, передбаченими ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, а саме звільнена від сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій. Крім того, відзив містить посилання на наявність у відповідачки статусу багатодітної матері, клопотання щодо неспівмірності витрат, заявлених позивачем як оплата професійної правничої допомоги, а також розстрочення виконання судового рішення у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, терміном на 12 місяців. 12.01.2026 позивачем в порядку самопредставництва юридичної особи, з використанням системи «Електронний суд» подана відповідь на відзив, відповідно до якої при укладенні кредитного договору 27.02.2025, відповідачкою кредитодавцю повідомлено неправдиві відомості про неналежність її до військовослужбовців або членів їх сімей (запевнення у п. 5.3 договору). Приховавши факт наявності пільги, відповідачка прийняла стандартні умови нарахування процентів (390% річних) та взяла на себе відповідні зобов`язання. Позивач не заперечує сплати позичальником грошових коштів, з яких 1600,05 грн зараховані на погашення процентів за користування кредитом, 1,00 грн в рахунок комісії, 1218,57 грн на погашення основного боргу. Однак доводи відзиву про те, що сплачені суми мають бути перераховані на погашення основного боргу, суперечать ст. 534 ЦК України та умовам укладеного договору. До відповіді на відзив додано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути із відповідачки [PERSON] виключно заборгованість за кредитом 9448,43 грн, що є сумою основного боргу, а також судові витрати, що включають 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн вартості професійної правничої допомоги. 13.01.2026 відповідачкою [PERSON] із використанням системи «Електронний суд» подано письмові заперечення, за яким остання посилається на безпідставність нарахування процентів за кредитним договором від самого початку. Відтак зобов`язання зі сплати процентів у неї не виникало, всі сплачені нею 13.03.2025 суми мали бути зараховані на погашення основного боргу. У зв`язку із викладеним норми про черговість погашення заборгованості, передбачені ст. 534 ЦК України до даного випадку не застосовні. Просила позов задовольнити частково, стягнувши 7847,38 грн заборгованості за кредитом, пропорційно стягнути судовий збір, а у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити за необґрунтованістю. Ухвалою суду від 14.01.2026 вказану заяву задоволено, розгляд справи постановлено проводити із урахуванням зменшених позовних вимог. Крім того, 12.01.2026 представником позивача, а 13.01.2026 відповідачем подані додаткові пояснення, згідно із якими сторони підтримали наведені раніше міркування та аргументи, підтримали власні вимоги. Вказані письмові заяви не передбачені чинним ЦПК України та не містять повідомлення про нові обставини чи факти, що не були відомі із попередніх письмових заяв по суті справи чи не вбачалися б із матеріалів справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. 27.02.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №173088. Договір укладений шляхом подання позичальником заяви про видачу кредиту, приєднання до публічної частини договору та прийняття умов індивідуальної частини, що підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 2.1. договору (індивідуальна частина) кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п. 2.6 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 2.2.1 договору (індивідуальна частина) сума (загальний розмір) кредиту становить 10667,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 8000,25 грн на рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 2666,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.3 договору (індивідуальна частина) проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначеного в п. 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Пунктом 2.4. договору передбачено знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (п. 2.5 договору (індивідуальна частина). Згідно із п. 2.6. договору (індивідуальна частина) загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 27.02.2025 (дата надання кредиту) до 22.05.2025. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 8917,47 грн (п. 2.7 договору (індивідуальна частина). Денна процентна ставка складає 0,9952% (п. 2.7.1 договору (індивідуальна частина). Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 48115,15% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 19584,47 грн (п. 2.8-2.9. договору (індивідуальна частина). Також відповідачка була ознайомлена із паспортом споживчого кредиту, який містить аналогічні умови договору та який підписано відповідачкою із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зі змісту договору кредитної лінії №173088 від 27.02.2025 вбачається, що при його укладенні позичальником вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного, та електронна адреса. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Укладаючи кредитний договір відповідач та первісний кредитор вчинили дії, визначені ст. 11-12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого відповідачу були перераховані кошти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до довідки №3880/30-10 від 30.10.2025, виданої ТОВ «ФК «Кредіплюс», 27.02.2025 [PERSON] на картку № [NUMBER] були перераховані грошові кошти в сумі 8000,25 грн, призначення платежу: видача кредиту №173088 від 27.02.2025. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 16.04.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №16042025. Згідно з п. 4.1 договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог та акту приймання-передачі реєстру. 05.08.2025 сторонами на виконання договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 в електронному вигляді укладено акт прийому-передачі реєстру прав вимог №5. Відповідно до реєстру прав вимоги №5 від 05.08.2025 до договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №173088 від 27.02.2025 на загальну суму 15994,10 грн, з яких заборгованість за кредитом 9448,43 грн, заборгованість по процентах 4644,67 грн, заборгованість з комісії 401,00 грн, заборгованість по штрафах (пені) 1500,00 грн. На підтвердження придбання права грошової вимоги на виконання договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 позивачем надано копію платіжної інструкції від 11.08.2025 №547. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру банком надано виписку про рух коштів за рахунком на ім`я [PERSON] за період з 27.02.2025 до 04.03.2025, з якої вбачається зарахування 8000,25 грн 27.02.2025. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Доказів сплати відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором у повному обсязі матеріали справи не містять, однак сторонами не заперечується, що 13.03.2025 позичальником сплачено 2819,62 грн, з яких 1600,05 грн зараховані на погашення процентів за користування кредитом, 1,00 грн в рахунок комісії, 1218,57 грн на погашення основного боргу. Вказане додатково підтверджується карткою обліку виконання договору, що додана до позовної заяви. Разом із тим із матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що її чоловік, [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією із 06.07.2022, що встановлено судом із копії військового квитка серії [NUMBER] , виданого 07.11.2012, копії довідки військової частини [NUMBER] від 30.12.2025 за формою 5, копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 23.02.2024. З вказаних документів вбачається, що станом на час укладення кредитного договору 27.02.2025 відповідачка [PERSON] була членом сім`ї військовослужбовця. Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини). Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Таким чином, на відповідачку поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме звільнення від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а також штрафних санкцій, кредитні установи під час дії особливого періоду не мають права нараховувати відсотки, у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18. За наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Даний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі №642/548/21. Та обставина, що відповідач не надала позикодавцю вказаної інформації, не змінює її статусу та не надає права нараховувати проценти за умовами кредитного договору та фінансові санкції за його неналежне виконання. З огляду на викладені обставини безпідставним є зарахування позикодавцем внесених платежів на погашення зобов`язань зі сплати процентів, що не виникли. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Застосовуючи вказаний підхід до обставин даної справи, суд приходить до висновку про необхідність врахування внесеної 13.03.2025 відповідачкою суми в рахунок погашення боргу за кредитом, в такому разі заборгованість [PERSON] складає 7847,38 грн, що слід стягнути із відповідача. Отже позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2025 №33741 позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору за подання позовної заяви в електронному вигляді, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути із відповідача, оскільки матеріали справи не містять відомостей про наявність в неї пільг, що звільняють від судового збору. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02, укладений 10.09.2025 між АБ «Соломко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», протокол погодження вартості послуг та додаткову угоду №25771367618 від 11.09.2025 до договору №10/09/25-02 від 10.09.2025, свідоцтво про право на зайняття Соломком О.В. адвокатською діяльністю серії КС №7073/10, акт прийому-передачі наданих послуг, за яким вартість наданих послуг складає 7000,00 грн. У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги у справі щодо стягнення заборгованості із [PERSON] , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості. При вирішенні питання розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №275/150/22, в якій виснувано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial