Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

[PERSON] , представником якої є адвокат Крамар Володимир Петрович, звернулась до суду з заявою в якій просить оголосити [PERSON] , [INFO] , громадянина України, місце реєстрації: [ADDRESS] - померлим, визнавши дату його смерті [INFO] , місце смерті - Україна, Донецька область, Бахмутський район, с. Андріївка. На обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що вона є дружиною [PERSON] , [INFO] , який перебував на військовій службі по мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 16.10.2022. [PERSON] в період з 11.12.2022 по 29.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Бахмутському районі, Бахмутська міська територіальна громада. Згідно Сповіщення сім`ї №3 від 04.01.2023, солдат [PERSON] , 1974 року народження, під час виконання бойового завдання зник безвісти поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області 29.12.2022. Як вбачається із Акту службового розслідування, 29.12.2022 в районі населеного пункту Андріївка, Бахмутського району, Донецької області солдат [PERSON] виконував бойове завдання та внаслідок мінометного обстрілу противником зник безвісти. Станом на теперішній час відомості відносно солдата [PERSON] , його можливого місцезнаходження, перебування у полоні чи загибелі відсутні. Визнання [PERSON] померлим заявниці потрібно для отримання передбачених законодавством соціальних виплат, у тому числі компенсацій і допомоги сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця та реєстрації загибелі (смерті) в органах державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть, що є необхідним для виконання вищезазначених правових дій. У судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Крамар В.П. вимоги заяви підтримали повністю, з підстав, викладених у заяві про оголошення особи померлою, просили задовольнити у повному обсязі. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені своєчасно та належним чином. 20.10.2025 представник заінтересованої особи: Міністерства оборони України подав письмові пояснення у справі, у яких розгляд справи просив провести за його відсутності Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет заяви, його значення для сторін, за письмової згоди заявника та її представника, суд ухвалює рішення без участі представників заінтересованих осіб, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2022, 05.10.2022 між заявницею [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] від 22.01.2025 №200 [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 16.10.2022 по теперішній час. Згідно довідки Військової частини [NUMBER] від 18.01.2025, [PERSON] в період з 11.12.2022 по 29.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Бахмутському районі. Бахмутська міська територіальна громада. Посада, яку обіймає: колишній водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] . Згідно Сповіщення сім`ї №3 від 04.01.2023, наданого [PERSON] солдат [PERSON] , 1974 року народження, під час виконання бойового завдання зник безвісти поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області 29.12.2022. Як вбачається із Акту службового розслідування, затвердженого 14.02.2023 командиром ВЧ [NUMBER] , [INFO] в районі населеного пункту [ADDRESS] солдат [PERSON] виконував бойове завдання згідно бойового розпорядження командира батальйону матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] від 27.12.2022 №1962/692. Під час виконання бойового завдання, внаслідок мінометного обстрілу противником водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] зник безвісти. За фактом зникнення безвісти був поданий рапорт №631 від 13.01.2023 від командира військової частини [NUMBER] , підполковника [PERSON] . Під час виконання бойового завдання та на час зникнення безвісти, перебував в засобах індивідуального захисту бронежилет та каска. Зникнення безвісти не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення. Відповідно до інформації, наданої Головним слідчим управлінням Національної поліції України від 08.02.2023 №24/Ч-215/вс, слідчим відділом Чугуївського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023221240000040 від 05.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, за фактом зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] . Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин у кримінальному провадженні, які можливо здійснити в умовах збройного конфлікту. Відомості щодо розшуку [PERSON] внесено до бази даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України. На сьогодні органами Національної поліції України місцезнаходження [PERSON] не встановлено, інформації щодо перебування його у полоні чи імовірної загибелі не надходило. Вживаються заходи щодо його розшуку. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. Тому, зважаючи на конкретні обставини справи, суд повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії РФ. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року в справі №755/11021/22 виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої ст.46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої ст.46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У частині другій ст.46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою ст.46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Із урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якою відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Як вбачається із сповіщення сім`ї №3 від 04.01.2023, солдат [PERSON] , 1974 року народження, під час виконання бойового завдання зник безвісти поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області 29.12.2022. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376. У цьому Переліку зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані Російською федерацією території України. До того ж цей Перелік містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Відповідно до пункту 2.2. Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, наявний запис за №UA14020010030085322, відповідно до змісту якого на території с.Андріївка Бахмутської міської територіальної громади Донецької області активні бойові дії розпочалися 24 лютого 2022 року та завершилися - 29 листопада 2022 року. Окрім того, у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, наявний запис за №UA14020010030085322 про те, що дата початку тимчасової окупації с. Андріївка Бахмутської міської територіальної громади 30 листопада 2022 року, а дата завершення тимчасової окупації цього населеного пункту 14 вересня 2023 року. Суд, враховуючи, що імовірна загибель солдата [PERSON] відбулася поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області, який станом на день імовірної загибелі [INFO] не відносився до території ведення активних бойових дій згідно Переліку №376, а тому шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, слід відраховувати від дня настання події, за якої відбулася загибель солдата [PERSON] , тобто з [INFO] , оскільки така подія, будучи наслідком воєнних дій, сталася не на території ведення активних бойових дій. Суд констатує, що такий шестимісячний строк на момент звернення заявника до суду (21.03.2025) сплив, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 46 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 11.12.2024 у справі №755/11021/22, дає підстави зробити юридичне припущення смерті військовослужбовця [PERSON] .. Докази, які долучені до заяви про оголошення фізичної особи померлою, та, які не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі військовослужбовця [PERSON] , дають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області. З огляду на вищевикладені обставини, у суду наявні достатні підстави вважати, що військовослужбовець, колишній водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби у період воєнного стану по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області. Заявник має особисту, в тому числі цивільно-правову заінтересованість, у зміні правового статусу її чоловіка [PERSON] , якого просить оголосити померлим. Оголошення її чоловіка померлим заявнику необхідне для оформлення свідоцтва про смерть та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Від встановлення факту загибелі військовослужбовця під час виконання бойового завдання внаслідок збройної агресії рф проти України залежить виникнення та реалізація особистих майнових та немайнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, тобто має індивідуальний характер. Поряд з цим відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про оголошення особи померлою. У свою чергу одним з обов`язкових реквізитів актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Судом встановлено, що події ймовірної загибелі [PERSON] мали місце 29.12.2022, відтак датою його вірогідної смерті слід вважати [INFO] , місце смерті: Україна, Донецька область, Бахмутський район, с. Андріївка. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення вимог заяви [PERSON] в повному обсязі. Суд також вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що згідно з вимогами частини першої статті 309 ЦПК України та частини першої статті 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved