Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» через систему «Електронний суд» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що 25.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9925168, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 600 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом. На виконання умов договору первісний кредитор здійснив переказ грошових коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № [NUMBER] . 17.02.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, у відповідності до умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Макс Кредит», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором № 00-9925168 від 25.08.2024. У зв`язку з невиконання умов договору відповідачем, заборгованість становить 13 796,20 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6 600 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 4 446,20 гривень, заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 2 750 грн, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-9925168 від 25.08.2024 у розмірі 11 046,20 гривень, судові витрати в розмірі 2 422,40 гривень, та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень. Ухвалою судді від 15.12.2025 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 20.01.2026 задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази, які становлять банківську таємницю. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9925168, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 500 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Сума кредиту становить 5 500 гривень. Строк кредитування - 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту Кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «20» серпня 2025 (п. 1.2, 1.3 Договору). Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 0,94% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору (п.1.5, 1.5.1 Договору). Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми Кредиту, що складає: 1 100 грн (п.1.6 Договору). Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі Кредиту: 25.08.2024. Сума Кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 5 500 грн на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] (п.2.8 Договору). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту. Графіком платежів за договором доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом. Договір укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також підписано паспорт споживчого кредиту. ТОВ «Макс Кредит» виконав умови договору та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача, зазначеної останнім у договорі [NUMBER], кошти в розмірі 5 500 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД». Згідно довідки та виписки по картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та за період 25.08.2024 - 30.08.2024, а саме: 25.08.2024 на рахунок № [NUMBER] було здійснено зарахування на суму 5 500 грн. Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за картковим рахунком платіжної карти № [NUMBER] . Таким чином, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Макс Кредит» суд вважає доведеним та підтвердженим матеріалами справи. 17.02.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, у відповідності до умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Макс Кредит», а позивач набув право вимоги грошових коштів. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал від 17.02.2025 позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] по кредитному договору № 00-9925168 від 25.08.2024 в сумі 13 796,20 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6 600 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 4 446,20 гривень, заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 2 750 грн. Таким чином, позивач ТОВ «Юніт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Сума заборгованості відповідача становить 13 796,20 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6 600 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 4 446,20 гривень, заборгованості по штрафу у розмірі 2 750 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, нормами Закону України «Про споживче кредитування» кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а також відносити плату за такі послуги до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за кредитним договором № 00-9925168 від 25.08.2024 в сумі 11 046,20 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом - 6 600 грн, заборгованості по відсоткам - 4 446,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять. Відповідач відзиву на позов не подав, а також не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості за вказаними кредитним договором, не довів відсутність заборгованості. Доказів того, що відповідач виконав свій обов`язок позичальника первісному кредитору, відповідачем суду також не надано. Отже, відповідачем було порушено умови кредитного договору, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту і не виконано обов`язків позичальника по сплаті відсотків, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати стягнення наданого відповідачу кредиту та відсотків. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 11 046,20 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом - 6 600 грн, заборгованості по відсоткам - 4 446,20 грн.є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 10 вересня 2025 року між позивачем та адвокатським бюро «Соломко та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02, Додаткову угоду № 25770867320 до договору № 10/09/25-02 від 10.09.2025, до якого додано акт від 01.10.2025 прийому-передачі наданих послуг до договору № 10/09/25-02 від 10.09.2025 в розмірі 7000 гривень, з детальним описом виконаних робіт. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved