Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

15.08.2025 ТОВ «Санфорд Капітал» засобами поштового зв`язку звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором № Z75.00301.004190012 від 08.08.2018 у розмірі 21 869,82 грн, яка складається з: 5 742,70 грн заборгованість за основним боргом, 12 202,19 заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 3 093,66 грн інфляційні втрати, 831,27 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, оплатою послуг поштового зв`язку та оплатою професійної правничої допомоги. Позов умотивований неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору. Суддя Приморського районного суду м. Одесси Донцов Д.Ю. справу передав за підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігові Супрун О.П. ухвалою від 21.10.2025 прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 05.01.2026. 05.01.2026 розгляд справи відкладено на 24.03.2026 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 24.03.2026 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача в заяві від 15.02.2026 просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач відзиву не подав. За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 08.08.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № Z75.00301.004190012 (а.с. 55-56). Відповідно до пункту 1.1 укладеного кредитного договору, банк надав позичальниці кредит на поточні потреби в сумі 10 300,00 грн, а позичальниця зобов`язалася одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору. Кредит надається банком у день підписання договору строком на 24 місяці, як передбачено пунктом 1.2 кредитного договору. За користування кредитом позичальниця сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 0,49 % (маржу банку); станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану проценту ставку в розмірі 9,99 % (пункти 1.3, 1.4 кредитного договору). Пунктом 1.6 кредитного договору обумовлено, що банк може в будь-який момент за Рішенням правління банку визначити змінну частину процентної ставки нижчу ніж ставка, яка розрахована відповідно до пункту 1.5 договору на основі зміни ключових ринкових показників. Відповідно до пункту 1.7 кредитного договору банк повідомляє позичальницю про зміну розміру процентної ставки та надсилає позичальниці новий Графік щомісячних платежів за кредитним договором листом без внесення змін (доповнень) до договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Підписанням Кредитного договору № Z75.00301.004190012 [PERSON] підтвердила, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики (пункт 1.8 кредитного договору). Також, умовами договору передбачено, що позичальниця сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (пункт 1.10 кредитного договору). Відповідно до пункту 2.5 кредитного договору нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісячно, починаючи з дати видачі кредиту. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також в інших випадках, передбачених договором. Банк може припинити нарахування процентів та/або плати за обслуговування кредитної заборгованості у випадках передбачених цим пунктом. Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту, базою для нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості є початкова сума кредиту. Графік щомісячних платежів за кредитним договором в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною цього договору. Графік щомісячних платежів за кредитним договором міститься в пункті 6 підписаного сторонами кредитного договору (а.с. 56). Одночасно з укладенням Кредитного договору № Z75.00301.004190012 від 08.08.2018 позичальниця уклала з ТДВ «СК «АХА Страхування життя» договір від 08.08.2018 добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування склав 1 420,69 грн. Банк свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором № Z75.00301.004190012 від 08.08.2018 виконав у повному обсязі, надавши останній у розпорядження кредитні кошти в сумі 10 300,00 грн, із яких був сплачений страховий платіж від імені позичальниці в сумі 1 420,69 грн. Указане підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] , а також Ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту (а.с. 61-62, 60). Як зазначає позивач, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитною лінією відповідач виконала лише частково. Згідно Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № Z75.00301.004190012 від 08.08.2018, станом на 16.11.2023, загальна заборгованість відповідача перед АТ «Ідея Банк» становить 17 944,89, із яких: 5 742,70 заборгованість за основним боргом; 12 202,19 заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 48). 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» (фактор) було укладено договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах , визначених цим договором факторингу. Відповідно до змісту пункту 2.2 договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток № 2) , що підписується сторонами в день укладання договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників у електронному вигляді (додаток № 3) (а.с. 33-39). Як убачається з Друкованого Реєстру Боржників № 1 до вказаного договору факторингу від 16.11.2023, АТ «Ідея Банк» передало, а ТОВ «ФК «Сонаті» прийняло право вимоги, зокрема до відповідача за Кредитним договором № Z75.00301.004190012 від 08.08.2018; загальна сума заборгованості 17 944,89 грн, складається з: 5 742,70 грн заборгованість за основним боргом, 12 202,19 заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. 29.12.2023 між ТОВ «Санфорд Капітал» та ТОВ «ФК «Сонаті» укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого ТОВ «ФК «Сонаті» відступило ТОВ «Санфорд Капітал» права вимоги в розмірі 201 460 702,30 грн, що складає розмір заборгованості боржників перед ТОВ «ФК «Сонаті», та визначені в друкованому реєстрі боржників, а ТОВ «Санфорд Капітал» у свою чергу прийняло права вимоги та зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Сонаті» за плату та на умовах, що визначаються таким договором. Згідно Витягу з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023, ТОВ «ФК «Сонаті» передало, а ТОВ «Санфорд Капітал» прийняло права вимоги, зокрема стосовно [PERSON] за Кредитним договором № Z75.00301.004190012 від 08.08.2018 на загальну суму заборгованості 17 944,89. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач з власної волі уклала кредитний договір на визначених умовах кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків. Приписами статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частини першої статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги той факт, що відповідач користувалася наданими банком коштами, не виконуючи зобов`язань за Кредитним договором № Z75.00301.004190012 від 08.08.2018 щодо своєчасного повернення наданих грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків, суд уважає, що позовні вимоги ТОВ «Санфорд Капітал» в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 3 093,66 грн та 3 % річних у сумі 831,27 грн, суд зазначає наступне. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які були затверджені Законами України «Про затвердження Указу Президента України» «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і він діє і на даний час. Таким чином, ураховуючи, що позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 3 093,66 та 3% річних у сумі 831,27 грн у період з 09.08.2020 по 23.02.2022, тобто введення воєнного стану, це не суперечить положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому їх нарахування та з відповідача є правомірним. Отже, позов належить задовольнити в повному обсязі. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії: договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024 № 1/04, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» та ТОВ «Санфорд Капітал», ордера на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акта приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги, виконаних адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», вартості послуг (прейскуранта), платіжної інструкції про оплату за надану правову допомогу в розмірі 7 200,00 грн. Ураховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, вони підлягають стягненню в повному обсязі. Пунктом 4 частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач просить стягнути з [PERSON] судові витрати на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку. Згідно наданого позивачем списку «Відправка Ідея 01.07.2024» ним сплачено 42,00 грн за пересилання відповідачу позовної заяви з додатками до неї, які належить стягнути з останнього. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved