Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по сплаті аліментів, стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного подружнього життя [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . 31.07.2020 року рішенням Яворівського районного суду Львівської області шлюб з відповідачем розірвано. 02 липня 2019 року позивач з відповідачем уклала договір між батьками про сплату аліментів на дитину, місце проживання дитини, визначення розміру участі батька у вихованні та умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, який зареєстровано в реєстрі за №338 та посвідчено приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Шмагарою С.П. Оскільки умов вищезазначеного Договору відповідач не дотримувався, позивач була змушена звернутись із позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів до суду. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.12.2020 з [PERSON] було стягнуто заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 113564 грн, 03 коп. за період з липня 2019 року по 25 серпня 2020 року. Добровільно вказане рішення відповідач не виконував, а відтак 13.01.2021 було відкрито виконавче провадження та оголошено в розшук боржника. Окрім цього, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.06.2022 [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на численні накладені арешти на рахунок відповідача, частину коштів за вищезазначеною заборгованістю, а саме 55591,71 (менше половини від загальної суми заборгованості) позивачці було перераховано лише 07.02.2025. Залишок заборгованості у сумі 57 972,32 на день звернення до суду не сплачено. Окрім цього, з 25.08.2020 по цей час відповідач не сплачує аліментів за Договором між батьками про сплату аліментів на дитину, місце проживання дитини, визначення розміру участі батька у вихованні та умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, що зумовило виникнення заборгованості зі сплати аліментів за період з 25.08.2020 по 16.06.2025. Загальна сума пені за період з 25.08.2020 по 06.05.2025: 4923607 грн 26 коп. Однак, відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов?язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів відповідача на користь позивача в період з 25.08.2020 по 06.05.2025 складає 564000,80 грн, то з відповідача необхідно стягнути неустойку (пеню) у розмірі 100% заборгованості по сплаті аліментів, а саме - 564000,80 грн. Просить суд, стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів за період з 25.08.2020 по 06.05.2025 у розмірі 564000,80 грн; неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 25.08.2020 по 06.05.2025 у розмірі 564000,80 грн; заборгованість, яка виникла через несвоєчасне виконання рішення суду по справі №944/3780/20 за період з 12.01.2021 по 07.02.2025, а саме інфляційні втрати у розмірі 84122,82 грн 82 коп. та 3% річних у розмірі 15283,03 грн, заборгованість, яка виникла через несвоєчасне виконання рішення суду по справі №944/3780/20 за період з 07.02.2025 по 16.06.2025, а саме інфляційні втрати у розмірі 1800,93 грн, та 3% річних у розмірі 435,04 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 16.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 27.10.2025 справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного вирішення справи. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09.03.2026, є дата складення повного судового рішення 19.03.2026. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №11, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.10.2014 року, виданого Виконавчим комітетом Осталовицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області. Рішенням Яворівського районного суду у цивільній справі № 944/1795/20 від 31.07.2020 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Також судом встановлено, що 02 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначили місце проживання дитини, участь батька у вихованні дитини та умови здійснення відповідачем права на особисте виховання дитини. Вказаний договір було зареєстровано в реєстрі за № 338 та посвідчено 02 липня 2019 року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Шмагарою С.П. Згідно п.1.1 договору сторони досягли згоди про те, що після розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з матір`ю [PERSON] за адресою: смт Івано-Франкове Яворівського району Львівської області. Відповідно до п.10 договору відповідач - [PERSON] , зобов`язується сплачувати на утримання дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 гривень 00 копійок двічі на місяць, а саме: одну частину коштів із 10000грн. до п`ятого числа кожного місяця, залишкову частину коштів із 10000 грн. до двадцять п`ятого числа щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . В разі якщо [PERSON] буде навчатись і надалі до здобуття нею вищої освіти. Згідно п.11.2 договору відповідач перераховує аліменти на банківський рахунок позивача, з реквізитами одержувача [PERSON] на відкритий рахунок : [NUMBER] у AT КБ «ПРИВАТБАНК», Київ,Україна, ЄДРПОУ одержувача: 14360570, ЄДРПОУ банку: 14360570, МФО : 305299, призначення платежу: 5168755443086422, [PERSON] , ІПН: [NUMBER] . Пунктом 11.4. договору передбачено, що у разі порушення відповідачем термінів виплати аліментів та інших платежів, передбачених цією угодою, він зобов`язаний сплатити іншій стороні пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла на час прострочення. Згідно п.7.1.5 договору позивач зобов`язана використовувати аліменти виключно на утримання дитини. У відповідності до п.п.13.1, 13.2 договору сторони зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також повідомляти одна одну про зміну свого місця проживання та будь-яких інших обставин, що мають істотне значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за договором. Всі спірні питання з цього договору, які можуть виникнути в ході його виконання, будуть вирішуватися сторонами за цим договором шляхом переговорів. При наявності непереборних розбіжностей між сторонами вони мають право звернутися за вирішенням розбіжностей до органу опіки та піклування або суду. У зв`язку з порушенням умов договору від 02 липня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів та рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2020 року її позов задоволено, стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 113564,00 грн. Також суд встановив, що ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року [PERSON] оголошено в розшук як боржника у виконавчому провадженню по сплаті заборгованості по аліментах. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 08.06.2022 року [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Справа №944/7034/21. Рішення набрало законної сили 19.07.2022. Як вбачається із постанови про зміну реєстраційних даних Яворівського ВДВС у Яворівському районі Львівської області Західного Міжрегіонального УМЮ боржник [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості, який міститься у позовній заяві, заборгованість відповідача зі сплати аліментів та пені за період з 25.08.2020 по 06.05.2025 становить 564000,80 грн. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини визначено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виконання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п.10 договору відповідач - [PERSON] , зобов`язується сплачувати на утримання дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 гривень 00 копійок двічі на місяць, а саме: одну частину коштів із 10000грн. до п`ятого числа кожного місяця, залишкову частину коштів із 10000 грн. до двадцять п`ятого числа щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . В разі якщо [PERSON] буде навчатись і надалі до здобуття нею вищої освіти. З наведеного суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором про сплату аліментів на дитину не виконує відповідно до умов договору укладеного, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої підлягає стягненню з останнього відповідно до вимог ЦК України. Також слід вказати, що договір укладений між позивачем та відповідачем про сплату аліментів є чинним та не розривався, містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, а саме: розмір та строки виплати аліментів на утримання дитини, що відповідає її інтересам та є обов`язковими для сторін договору. Договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений, а тому підстав для його не виконання у сторін не має. Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Установивши, що відповідач належно не виконує умови укладеного договору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, отже наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог у цій частині. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України, розмір пені становить 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Згідно із правовою позицією Верховного суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч.1 ст.196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до висновків Великої Палати ВС, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Враховуючи норми чинного законодавства щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] пені в розмірі, що дорівнює 100% заборгованості, за період 25.08.2020 по 06.05.2025 у розмірі 564000,80 грн Щодо 3% річних та інфляційних втрат. Так, позивач з посиланням на ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через несвоєчасне виконання рішення суду по справі №944/3780/20 за період з 12.01.2021 по 07.02.2025, а саме інфляційні втрати у розмірі 84122,82 грн 82 коп. та 3% річних у розмірі 15283,03 грн, заборгованість, яка виникла через несвоєчасне виконання рішення суду по справі №944/3780/20 за період з 07.02.2025 по 16.06.2025, а саме інфляційні втрати у розмірі 1800,93 грн, та 3% річних у розмірі 435,04 грн. Дана вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають, насамперед, договірні правовідносини. У контексті ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки, ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Крім того, передбачена ст.625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини сторін по даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються. Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (ст. 196 СК України). про що і заявлено позивачем. За загальним правилом спеціальні норми права мають пріоритет над загальними нормами. Чинним законодавством України питання про нарахування при простроченні сплати аліментів врегульоване положеннями ст. 196 Сімейного кодексу України, яка є спеціальною нормою з цього приводу по відношенню до інших норм права, в тому числі і до ст.625 ЦК України. У вказаній нормі законодавцем чітко розмежовані наслідки прострочення сплати аліментів від наслідків прострочення оплати додаткових витрат на дитину. Зокрема, у разі прострочення сплати аліментів для боржника встановлена відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення. Натомість, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину встановлена відповідальність у вигляді виплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нарахування 3 % річних із простроченої суми. Таким чином із вказаної норми вбачається, що законодавець чітко розмежував негативні наслідки порушення строків сплати цих двох різних фінансових обов`язків батьків, і для кожного з них встановив відповідні фінансові санкції:при простроченні оплати додаткових витрат на дитину - сплачуються встановлений індекс інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних із простроченої суми; при простроченні сплати аліментів - сплачується пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином застосування ст.625 ЦК України і нарахування штрафних фінансових санкцій у виді інфляційних втрат і 3% річних на суму заборгованості з оплати аліментів не відповідають вимогам спеціального законодавства. Крім того, в самій статті 625 ЦК України зазначена можливість її застосування лише у разі, якщо законом чи договором не передбачений інший розмір санкцій. Отже, до даного виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити, а така вимога позивача є безпідставною. Таким чином, позовні вимоги про стягнення із [PERSON] інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів та 3% річних, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Що стосується інших позовних вимог вимоги про стягнення інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів та 3% річних, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, однак враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в цій частині позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: partial