Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті його батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] . За життя батько склав заповіт 25.06.2015, яким заповів йому належні 12/150 частки домоволодіння [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилась спадщина на нерухоме майно, у тому числі вказану частку домоволодіння. 19.11.2024 він звернувся до Третьої Миколаївської нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, через пропуск строку встановленого для прийняття спадщини. Крім нього спадкоємцями після смерті [PERSON] є відповідачі у справі. У встановлений законом строк він не зміг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки мав емоційно пригнічений психологічний стан через смерть батька, запровадженням на території України воєнного стану та в силу свого похилого віку, мав також ряд проблем зі здоров`ям, що позбавило йому своєчасно звернутися до нотаріуса. Ухвалою від 12.02.2025 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання, витребувані докази. 19.02.2025 представник відповідача Миколаївської міської ради подав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їхнього представника. Відповідач [PERSON] 05.02.2025 отримала позовну заяву з додатками та була повідомна про дату, час та місце розгляду справи. 03.03.2025 позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та просив про задоволення позовних вимог. 17.03.2025 з Третьої Миколаївської нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист якому зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не виявлена. 18.03.2025 до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала. Ухвалою від 10.07.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 19.01.2026 відповідачі [PERSON] і [PERSON] подали до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи про дату, час та місце розгляду справи на 16.03.2026 були повідомлені належним чином. В судове засідання 16.03.2026 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Миколаєві, його батьками вказані: батьком [PERSON] і мати [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 04.01.1963 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №30. Отже позивач є сином [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] , [INFO] склав заповіт 25.06.2015, посвідченого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзняковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №20352, яким заповідав належні йому 12/150 часток домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть, виданого 27.12.2023 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис №2119 від 27.12.2023. Після його смерті залишилася спадщина до складу якої, зокрема входило12/150 часток домоволодіння [ADDRESS] , що належало спадкодавцю на праві власності, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2013. 19.11.2024 [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, після смерті його батька. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.11.2024, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини [PERSON] , померлого [INFO] , через пропуск строк на прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно повідомлення заступника завідуючого Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області за вих.. №214/01-16 від 14.03.2025, спадкову справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не виявлено. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Останнім днем визначений законом строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] було 25.06.2024. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 19.11.2024, тобто з пропуском строку для такого звернення. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини через емоційно пригнічений психологічний стан через смерть батька, запровадженням на території України воєнного стану та в силу свого похилого віку, мав також ряд проблем зі здоров`ям. Отже всі зазначені обставини у сукупності, на думку суду, мали своїм наслідком пропущення строку для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини в період строку, визначеного законом, тобто існували об`єктивні істотні труднощі, що перешкоджали йому своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При цьому, судом враховується, що інші спадкоємці за законом до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися, заперечень проти заявлених позовних вимог не надали. При цьому, суд також враховує, що Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі (SERKOV v. UKRAINE) «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі (CASE OF NOVIK v. UKRAINE) «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі (Ilhan v. Turkey) «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, воля спадкодавця на випадок його смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації на користь [PERSON] , оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності особи із існуванням заповіту вказано також у постановах Верховного Суду: від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року в справі 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року в справі 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21). Суд погоджується з тим, що з урахуванням конкретних обставин справи зазначені позивачем причини пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини слід вважати поважними. Крім того, пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, оскільки [PERSON] помер [INFO] , до нотаріуса позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини 19.11.2024. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] і таким достатнім строком є три місяці, перебіг якого рахується з дня набрання судовим рішенням законної сили, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved