Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 07 серпня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивачка зазначає те, що з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України вона разом з дітьми виїхала за кордон, у той час як чоловік залишився проживати на території України. З часом сімейні стосунки між сторонами погіршилися, між ними зникло взаєморозуміння, почуття любові та поваги, що призвело до постійних конфліктів та сварок. Шлюбні відносини фактично припинено. За глибоким переконанням позивача збереження шлюбних стосунків не є можливим та суперечить її інтересам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року позовну заяву було залишено без руху через її невідповідність вимогам статтей 175-177 ЦПК України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 16 березня 2026 року. У судове засідання сторони не з`явилися, про час, місце та дату слухання справи повідомлялись належним чином. У позовній заяві позивач просила суд розглядати справу за її відсутності. 16 березня 2026 року від представника позивача адвоката Бабаніна А. М. до суду надійшла заява, в якій останній просив суд розглядати справу за відсутності сторони позивача та зазначив, що позивач підтримує позовні вимоги і наполягає на їх задоволені. Також, 16 березня 2026 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій останній просив суд розглядати справу за його відсутності та зазначив, що визнає позовні вимоги і не заперечує проти розірвання шлюбу. Беручи до уваги, що справа розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін про судове засідання, тобто їх явка є не обов`язковою, враховуючи заяви представника позивача та відповідача, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 07 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 293. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що подальше спільне проживання та збереження родини не є можливим, на що відповідач не заперечує та визнає позов. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася цим правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а з урахуванням позиції відповідача, який не заперечує проти позову, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved