Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що 22.01.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено договір №3543930, за умовами якого кредитодавець надав споживачу кредит у гривні, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту склала 5500,00 грн. строком на 360 днів. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених договором. Разом з тим, позичальник своїх зобов`язань з повернення грошових коштів не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. 26.08.2021 року було укладено договір №26082021, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3543930. Також 23.05.2024 року було укладено договір №23/05/24, згідно з яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3543930. Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором №3543930. Станом на день формування позовної заяви заборгованість з повернення кредитних коштів становила 18040,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 5500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12540,00 грн.. З моменту отримання прав вимоги позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з боржника заборгованість за договором №3543930 від 22.01.2021 року у розмірі 18040,00 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. На виконання вимог ухвали суду представником відповідача було надіслано суду відзив на позов, згідно з яким із сумою боргу відповідач не погоджується та вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволеню. За умовами договору сума кредиту склала 5500,00 грн., строком на 30 днів. Графіком платежів передбачена загальна вартість кредиту, яка становить 7067,50 грн., з яких 1567,50 грн. становлять проценти за користування кредитом. Сума, яку просить стягнути позивач, а саме заборгованість за процентами в розмірі 12540,00 грн. не містить жодного правового підґрунтя. Також сума заборгованості за користування кредитними коштами нарахована поза межами користування кредитом, є несправедливою умовою договору, тому вона є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відтак, у межах строку кредитування (з 22.01.2021 року по 21.02.2021 року) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. В матеріалах справи відсутні первинні документи перерахування кредитних коштів за зазначеним договором позичальнику. При цьому, належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка має досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості складений самим позивачем і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи. Отже, наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу, то сума в розмірі 9000,00 грн. є завищеною, неспівмірною із складністю справи та не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом. На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» та судові витрати покласти на позивача. Також представником відповідача було надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до розміру 2000,00 грн., мотивуючи тим, що заявлена сума є непропорційною та такою, що підлягає зменшенню, враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом . Представник позивача надіслав суду відповідь на відзив, згідно з якою між позикодавцем та позичальником було укладено договір споживчого кредиту на виконання умов якого позикодавець 22.01.2021 року перерахував позичальнику кошти у розмірі 5500,00 грн., що підтверджується квитанцією ТОВ ФК «Контрактовий дім» №18649-1327- 155123118, яка має статус первинного документа, а тому доводи відповідача про недоведеність позовних вимог у частині надання відповідачу позики є необгрунтованими. В свою чергу, відповідач не спростовує доводи позивача належними доказами з свого боку, якими можуть бути серед іншого банківські виписки по рахункам відповідача за час видачі коштів. Так, за користування кредитом позикодавець нарахував позичальнику 12540.00 грн. процентів за період з 22.01.2021 року по 22.05.2021 року. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Враховуючи умови договору, положення цивільного законодавства, та відсутність контррозрахунку відповідача, слід дійти висновку про правомірне нарахування процентів за договором. Право позичальника правомірно користуватись грошовими коштами кореспондується з його обов`язком здійснювати плату за таке користування. Якщо ж право позичальника на користування чужими грошовими коштами припиняється у зв`язку з настанням строку повернення кредиту, то припиняється і обов`язок сплачувати передбачені договором проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами. Позикодавцем відповідно до умов Договору було нараховано протягом строку кредитування проценти за користування кредитними коштами з урахуванням передбаченого п.4.3. механізму продовження строку кредитування (30 основного строку + 90 днів продовження строку), що відображено у наведеному вище розрахунку. При цьому, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від укладення договору споживчого кредиту у цих частинах або визнання недійсними положень договору у частині методики нарахування процентної ставки нарахування кредитів, а відтак, враховуючи вказані вище умови договору та положення ЦК України, заперечення відповідача у цій частині є необгрунтованими. Згідно з розрахунком позикодавця заборгованість відповідача складає 5500.00 грн тіла позики, 12540.00 грн. процентів, всього разом 18040,00 грн. Представник зазначив, що відповідачем не спростовуються доводи позивача про порушення зобов`язання, як і не спростовує доводів позивача про неналежне виконання зобов`язання за договором кредиту. Таким чином, станом на дату ухвалення рішення обов`язок по поверненню кредитних коштів у заявленому розмірі настав, заборгованість позичальника за кредитом перед позивачем належним чином доведена, документально підтверджена та позичальником не спростована, вимоги позивача з відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 9000.00 грн підтверджуються належними доказами. З огляду на викладене просив позов задовольнити повністю. Відповідач своїм правом на надання суду заперечення не скористався. Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В зв`язку із запереченням відповідача факту отримання кредитних коштів позивачем було надано суду клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 06.02.2026 року задоволено. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису, накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 22.01.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №3543930 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5500,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,90% в день. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (а.с. 6-10, 13-16). Пунтком 1.5.1. договору визначено розмір зниженої процентної ставки (0,95% в день) та порядок її застосування. За змістом п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за рекквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Пунктом 3.1. визначено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен днь користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». За змістом п. 1.2. договору, споживач зобов`язаний одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 9.8. договору, підписуючи цей Договір, споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Вебсайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Як слідує з матеріалів справи, вказаний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий ТОВ «Авентус Україна» електронним повідомленням про прийняття (акцепт) пропозиції, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача С489457, що і є безпосереднім підписом відповідача. Крім того, факт укладення кредитного договору відповідачем не заперечується. Ідентифікаційна частина договору про надання споживчого кредиту від 22.01.2021 року в Розділі «Споживач» містить ідентифікуючі дані [PERSON] . Матеріали справи містять Паспорт споживчого кредиту, який містить відомості про кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше (а.с. 11-12). Суд звертає увагу, що розділ 4 договору визначає порядок пролонгації договору. Так, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1. договору). З матеріалів справи вбачається, що дату закінчення строку кредиту 21.02.2021 року у відповідача була наявна заборгованість за кредитом, тому строк кредиту продовжено ще на 90 календарних днів, тобто до 23.05.2021 року. Таким чином, загальний строк кредиту склав 120 днів (30 днів + 90 днів). Відтак, доводи відповідача щодо несправедливих умов договору, в частинінарахування процентів поза межами користування кредитом, єне заслуговують на увагу. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором №3543930 від 22.01.2021 року виконало належним чином, перерахувавши відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 5500,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 22.01.2021 року (а.с. 17). Також факт зарахування коштів підтверджується наданою суду інформацією з АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 115-116).Так, банком було долучено виписку за договором, з якої слідує, що 22.01.2021 року на рахунок відповідача надійшли кошти в розмірі 5500,00 грн. (а.с. 116). Крім того, ні ім`я [PERSON] було емітовано карту № [NUMBER] , що відповідає карті вказаній в срібному кредитному договорі. Отже, наявні в матеріалах справи виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), тому суд не приймає до уваги доводи відповідача про недоведеність позивачем факту перерахування кредитних коштів. Таким чином, підписавши вказаний договір відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання. Відповідач не виконала умов договору, заборгованість за тілом кредиту та відсотками у встановлений строк не погасила, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «Авентус Україна» виникла заборгованість станом на 22.05.2021 року у розмірі 18040,00 грн., яка складається: 5500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12540,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 19-23). Суд звертає увагу, що розмір боргу нараховано в межах строку кредитування 120 днів. Як вбачається зі змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів. Отже, враховуючи наведене вище, нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, підтверджується умовами договору та доказами кредитної заборгованості. Розрахунок заборгованості за договором, укладеним між кредитором і [PERSON] , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, а також нарахування процентів. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте заперечуючи правильність нарахування заборгованості за кредитним договором відповідачем не наведено власного розрахунку та не спростовано розрахунок, складений позивачем. З матеріалів справи вбачається, що 26.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №26082021, відповідно до умов якого до ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3543930 в сумі 18040,00 грн., з якої: 5500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12540,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 25-27, 28-31). Також 23.05.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та позивачем було укладено договір факторингу №23/05/24, згідно якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3543930 в сумі 18040,00 грн., з якої: 5500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12540,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 32-44, 45-48, 24). Отже, суд звертає увагу, що розмір зщаборгованоісті був визначений первісним кредитором та в подальшому не змінювався. Договіра факторингу є правомірними, тобто таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже, до позивача перейшло право кредитора за вказаним вище кредитним договором, що підтверджується дослідженими доказами. За викладених обставин, суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений судом, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі 18040,00 грн. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правову допомогу, то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До суду на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року (а.с. 55-57), заявку на надання юридичної допомоги №1063 від 01.10.2025 року по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 9000,00 грн. (а.с. 60), витяг з акту №21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року (а.с. 61). Згідно з п. 4.1. договору про надання правової допомоги, вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. Сума, визначена в акті про надання юридичної допомоги, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5 договору). Відповідно до Витягу з акту №321 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року, адвокатським об`єднанням було надано наступну юридичну допомогу: надання усної консультації вартістю 3000,00 грн. (витрачено 2 години) та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000,00 грн. (витрачено 2 годин). Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача такої правничої послуги як надання усної консультації, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами. Отже сума в розмірі 3000,00 грн. не підлягає врахуванню судом. Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Також відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 6000,00 грн., що відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені позивачем витрати зі сплати правової допомоги у розмірі 6000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved