Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до відповідача, про позбавлення батьківських прав, зміну форми стягнення аліментів та стягнення пені. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду Одеської області. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.11.2024 року прийнято справу до провадження, розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 19.01.2026 року представником позивача подано заяву про роз`єднання позовних вимог, виділення в самостійне провадження вимоги про зміну форми стягнення аліментів та стягнення пені, закриття підготовчого провадження та негайне призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 02.02.2026 року виділено в окреме провадження вимоги про зміну форми стягнення аліментів та стягнення пені, зупинено провадження в частині вимог про позбавлення батьківських прав. Ухвалою від 09.03.2026 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 16.03.2026 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві підстави. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов до суду не подавали, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Судом враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляду упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішення від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляду справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід врахувати при розгляду кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 16.03.2026 року постановлено проводити розгляд в заочному порядку. Дослідивши підстави позову, матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про шлюб, 08.05.2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Згідно свідоцтва про народження, [INFO] народилася [PERSON] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.11.2015 року у справі №504/2925/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2015 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.02.2016 року у справі №504/2923/15-ц розірвано шлюб, укладений 08.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис за №751. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 12.08.2016 року серії [NUMBER] [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 07.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище позивача після реєстрації шлюбу [PERSON] . Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, законодавство передбачає виключне право стягувача обирати як спосіб стягнення аліментів так і просити за потреби про його зміну. При цьому законодавство не встановлює переліку обставин, які суд повинен оцінити для зміни способу стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи необхідність забезпечення судовим рішенням якнайкращого становища дитини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтованими. Стосовно вимоги про стягнення пені суд зазначає наступне. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Також Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року по справі №711/679/21 визначив, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. З наданого розрахунку заборгованості, який розрахований державним виконавцем, вбачається що на липень 2024 року загальний розмір заборгованості по аліментам становить 13 504,50 грн. починаючи з листопада 2023 року. Позивачем у позовній заяві наведено розрахунок пені за період з грудня 2023 року по 10.09.2024 рік, котрий складає 12 114,24 грн. Розрахунок здійснений помісячно, загальний розмір розрахованої заборгованості по пені не перевищує визначеного державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку про правильність здійснених розрахунків та задоволення позовних вимог про стягнення пені. Під час подання позовної заяви позивач була звільнена від сплати судового збору за вимогу про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за дві вимоги в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved