Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

07 серпня 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Дідух Євген Олександрович, через систему «Електронний суд» звернулось до Миколаївського районного суду Миколаївської області із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути із [PERSON] (далі - відповідач) заборгованість за кредитним договором у сумі 75 992,67 гривень, витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладено договір № 4559989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Крім того, позивач також зазначає, що сторони погодили такі умови договору. Відповідно до п. 1.2. Договору: тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 10 000,00 гривень. Згідно із п. 1.3 Договору, строк кредиту - 364 днів: з 15.04.2024 року по 14.04.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів. На пільговий строк 14 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 2,5 % у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у результаті застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». В подальшому позичальником було підписано додатковий договір та, відповідно, кошти у розмірі 5 000,00 гривень від первісного кредитора згідно цього договору були надіслані платіжною системою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» на картку споживача. Підсумовуючи викладене, позивач констатує, що кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі, а також те, що відповідач, оформлюючи кредитний договір, здійснив всі необхідні дії та уклав кредитний договір. Відповідно до реквізитів Договору № 4559989 від 15.04.2024 року, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «47214», тому має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту (доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач). Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. Крім того, відповідно до умов кредитного договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом 364 днів. Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідача, то ТОВ «Українські фінансові операції» як позивач обґрунтовує це тим, що 25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників ТОВ «Лінеура Україна», зокрема, і до [PERSON] за кредитним договором № 4559989 від 15.04.2024 року З огляду на викладене, ТОВ «Українські фінансові операції» просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за Договором № 4559989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.04.2024 року в сумі 75 992,67 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 874,99 гривень, нараховані проценти первісним кредитором - 40 752,09 гривень, та нараховані відсотки ТОВ «Українські фінансові операції» - 7 874,99 гривень * 2,5 % = 196,87475 грн* 139 календарних дні = 27 365,59025 гривень, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 гривень та на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. У додатку до позовної заяви позивачем надано докази направлення відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з додатками за адресою його реєстрації (а. с. 19-23). Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. Клопотання представника позивача задоволено та витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки, а також підтвердження факту зарахування коштів відповідачу. 26 серпня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 11 серпня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшло повідомлення № 20.1.0.0.0/7-250812/22064-БТ від 20 серпня 2025 року про наявність емітованої карти № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (ІВАN [NUMBER] ), на яку здійснено переказ коштів 15.04.2024 року на суму 5 000,00 гривень, а також інформацію про відсутність зарахування коштів у сумі 10 000,00 гривень на вказану карту відповідача (а. с. 142-145). 25 вересня 2025 року представник позивача - адвокат Дідух Є.О. в системі «Електронний суд» звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію щодо підтвердження належності платіжної картки № [NUMBER] відповідачу, а також підтвердження факту зарахування коштів за період з 15.04.2024 року включно та протягом наступних п`яти календарних днів на дану платіжну картку у сумі 5 000,00 гривень, а також просив витребувати інформацію щодо підтвердження факту зарахування коштів з 19.04.2024 року включно та протягом наступних п`яти календарних днів на дану платіжну картку цього ж позичальника у сумі 5 000,00 гривень. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2025 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказану вище інформацію. 14 січня 2026 року на виконання вимог ухвали суду від 02 жовтня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла інформація про наявність емітованої карти № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (ІВАN [NUMBER] ), на яку здійснено переказ коштів 19.04.2024 року на суму 5 000,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив; про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як позивача, так і його представника. Через підсистему «Електронний суд» подав клопотання, в якому просив суд розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився; копія ухвали суду від 11 серпня 2025 року та судові повістки про виклики до суду направлялись відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулися до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Зазначене узгоджується із правовою позицією Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 провадження № 61-185св23. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22), що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Отже, листи, що повернулися з відміткою в довідці поштового відділення про причину повернення: «за відсутністю адресата за вказаною адресою» - є належно врученими. Також, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку . Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, судову повістку про виклик до суду відповідач [PERSON] отримав особисто 22 жовтня 2025 року (а. с. 178). Отже, суд розцінює відповідача як такого, що належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором в суді. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, інші клопотання та заяви від відповідача до суду також не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторони представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 15.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4559989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Кредитний договір). Згідно з п. 1.2 Кредитного договору, на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 5 000,00 гривень. Підпунктом 1.2.1. Кредитного договору визначено, що за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. При цьому сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення клієнтом першого платежу за Договором, відповідно до Графіку платежів. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору строк кредитування 364 дні. Згідно п. 1.4. Кредитного договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: Стандартна процента ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки дорівнює 2.5 % та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (45 500,00/5 000,00)/364x100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Пунктом 1.5. Кредитного договору визначена орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору: за стандартною ставкою за весь строк кредитування - 290 071,38% річних. Згідно п. 1.6. Кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 50 500,00 гривень. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору, суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 15.04.2024 року або 16.04.2024 року. Крім того, судом встановлено, що Кредитний договір укладено 15.04.2025 року о 23:42:12 в електронній формі за допомогою ITC Товариства «Лінеура Україна» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «47214», що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (а. с. 50-59). Відповідно до зазначених вище умов Кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 5 000,00 гривень, шляхом зарахування коштів на платіжну картку клієнта, що підтверджується копією листа/повідомлення ТОВ «ПЕЙПЕК» за Вих № 20241219-988 від 19.12.2024 року (11:21:17), з якого вбачається: Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - с1866c34-910b-4485-819d-2410d869f692, Номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 45599891713213845, Session ID - 024089887808, Сайт торгівця - https://credit7.ua, Код авторизації 202259, Банк-еквайр - АТ «ПУМБ», Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а. с. 38). Крім того, із інформаційної довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № 20.1.0.0.0/7-250812/22064-БТ від 20 серпня 2025 року, що витребувана судом за клопотанням представника позивача та надійшла на адресу суду 26 серпня 2025 року, судом встановлено, що первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» через означену банківську установу 15.04.2024 року було здійснено перерахунок суми кредиту в розмірі 5 000,00 гривень на емітовану карту № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (ІВАN [NUMBER] ) (а. с. 142). З паспорту споживчого кредиту, а саме п. 5 Порядок повернення кредиту слідує, що кредит у сумі 5 000,00 гривень надається споживачу [PERSON] на 26 платежів: 24 платежі по 1 750,00 гривень зі сплатою процентів; останній 26 платіж 6 750,00 гривень, який включає: проценти - 1 750,00 гривень, кредит - 5 000,00 гривень (а. с. 63-65). Також, в судовому засіданні судом встановлено, що 19.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до Договору № 4559989 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.04.2025 року (далі - Додатковий договір). Відповідно, сторони за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим Додатковим договором складає: 5 000,00 гривень (п. 1.2. Додаткового договору). Відповідно до п. 1.3. Додаткового договору, тип кредиту - кредит, сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 000,00 гривень, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів. Пунктом 1.4. Додаткового договору визначена сума кредиту на дату укладення цього договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом за договором, що складає: 10 000,00 гривень. Згідно п. 1.5. строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п. 1.3 Договору. Пунктом 1.6. Додаткового договору визначено користування кредитом, за яким нараховуються проценти на умовах, встановлених п. 1.4 Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки дорівнює 2.483 % та розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (90 375,00/10 000,00)/364x100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (п. 1.3). Відповідно до п. 1.7., з врахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Додаткового договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 279 215,35 % річних: за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 279 215,35 % річних. Відповідно до п. 1.8. Додаткового договору, з врахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п. 1.2-1.3. Додаткового договору) орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Додаткового договору складає: за стандартною ставкою 100 375,00 гривень; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 100 375,00 гривень. Встановлено, що Додатковий договір укладено 19.04.2025 року о 07:33:26 в електронній формі за допомогою ITC Товариства «Лінеура Україна» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «55436», що, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (а. с. 44-45 зворот). З копії повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (далі - ТОВ «УПР») за Вих № 1-1912 від 19.12.2024 року вбачається, що означена установа на підставі договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року успішно перерахувала кошти на платіжну карту клієнта, а саме: 19.04.2024 року 07:34:18 на суму 5000,00 гривень, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPау.ua - 376636968, призначення платежу: Зарахування 5000 грн на карту [NUMBER] (а. с. 37). 14 січня 2026 року на виконання вимог ухвали суду від 02 жовтня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла інформація про наявність емітованої карти № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (ІВАN [NUMBER] ), на яку здійснено переказ коштів 19.04.2024 року на суму 5 000,00 гривень. З паспорту споживчого кредиту, а саме п. 5 Порядок повернення кредиту за додатковим договором слідує, що кредит у сумі 10 000,00 гривень надається споживачу [PERSON] на 26 платежів: перший платіж у сумі 2 875,00 гривень зі сплати процентів за перший період та 24 платежів по 3 500,00 гривень зі сплати процентів; останній 26 платіж 13 500,00 гривень, який включає: проценти - 3 500,00 гривень, кредит - 10 000,00 гривень (а. с. 47-49 зворот). Відповідно до п. 1.4.1. та п. 3.1. Договору, проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,50 % в день на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня протягом строку кредиту. Відповідно до п. 1.6. Додаткового договору, за користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п. 1.4. Договору. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 2.483 %. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за Договором № 4559989 від 15.04.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 25.11.2024 року, первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 40 752,09 гривень та штрафні санкції в розмірі 5 000,00 гривень, що з урахуванням боргу за тілом кредиту у розмірі 7 874,99 гривень, становить 53 627,08 гривень. У зазначений період відповідачем здійснено оплати на рахунок ТОВ «Лінеура Україна», спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 2 125,01 гривень та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 3 237,44 гривень, що у загальній сумі становить 5 362,45 гривень (а. с. 39-41). Отже, оплата відповідачем суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами на рахунок первісного кредитора є підтвердженням факту отримання боржником від первісного кредитора грошових коштів у сумі, що визначена п. 1.2. Договору та п. 1.2. Додаткового договору. 25 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу № 25/11/2024, за яким право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4559989 від 15.04.2024 року перейшло до позивача (а. с. 78-82 зворот). Суд, безпосередньо дослідивши договір факторингу встановив, що відповідно до п. 1.1. якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників ТОВ «Лінеура Україна». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Факт оплати ТОВ «Українські фінансові операції» ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу судом встановлено із досліджених у судовому засіданні платіжних інструкцій. Із витягу з реєстру боржників Додаток № 1 до Договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 року судом встановлено, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 53 627,08 гривень, з яких: 7874,99 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 40 752,09 гривень сума заборгованості за відсотками, 5 000,00 сума заборгованості за пенею, штрафами (а. с. 68-69). Також із мотивувальної частини позовної заяви та розрахунку заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» суд встановив, що позивачем як новим кредитором нараховано відповідачу [PERSON] проценти за Кредитним договором № 4559989 про надання споживчого кредиту від 15.04.2024 року за 139 календарних днів (період з 26.11.2024 року до 13.04.2025 року) за стандартною процентною ставкою 2,5 % у сумі 27 364,93 гривень (а. с. 66-67 зворот). Загальна сума заборгованості за розрахунками позивача становить 75 992,67 гривень, яка складається з: 7 874,99 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 40 752,09 гривень - нараховані проценти первісним кредитором (ТОВ «Лінеура Україна»); 27 364,93 гривень - нараховані проценти ТОВ «Українські фінансові операції», оскільки строк дії кредитного договору не закінчився на дату укладення договору факторингу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон № 675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Частина 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частинами 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів у сумі 10000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору у строки, передбачені цим правочином. Водночас матеріалами справи підтверджується той факт, що сума кредиту, яка була обумовлена між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] і відображена у п.1.2 Кредитного договору від 15.04.2024 та додаткового договору від 19.04.2024, була отримана відповідачем шляхом перерахування на його картковий рахунок. Із розрахунку заборгованості суд встановив, що відповідач частково погасив як тіло кредиту, так і відсотки за користування ним. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором як первинному кредитодавцю ТОВ «Лінеура Україна», так і його правонаступнику ТОВ «Українські фінансові операції», суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 7874,99 грн в рахунок погашення тіла кредиту підлягає задоволенню. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Суд, перевіривши нарахування розміру боргу за нарахованими та несплаченими процентами за користування відповідачем кредитом первісним кредитором в розмірі 40752,09 грн та позивачем в розмірі 27365,59 грн, встановив, що їх розмір визначений не правильно. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Тому, розмір заборгованості відповідача за відсотками згідно з кредитним договором становить 34335 грн (8 днів (15.04.2024 - 22.04.2024) х (7874,99 грн х 2,5 %) + 120 днів (23.04.2024 - 20.08.2024) х (7874,99 грн х 1,5 %) + 236 дня (21.08.2024 13.04.2025) х (7874,99 грн х 1 %)). Згідно п.1.1 договору факторингу, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції», останнє як новий кредитор відповідача отримало право грошової вимоги як щодо тієї, строк виконання якої настав, так і щодо тієї, що виникне у майбутньому. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки, станом на день укладення договору факторингу, строк Кредитного договору не закінчився, а до позивача як нового кредитора відповідача перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором, що виникне в майбутньому, тобто після укладення договору факторингу, то позивач має право на нарахування та стягнення розміру процентів, розрахованих згідно Кредитного договору, до закінчення строку його дії, тобто до 13.04.2025. Тому суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача сукупного розміру боргу за Кредитним договором в сумі 42209,99 грн (7874,99 грн + 34335 грн). Стосовно вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу (ч. 11 ст. 265 ЦПК України). Відповідно ч. 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Формулювання вказаних норм процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22. З огляду на викладене, а також у зв`язку із обмеженнями щодо нарахування та стягнення інфляційних витрат і 3% річних в період дії воєнного стану, встановлених п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, судом не встановлено підстав для застосування ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, у зв`язку з чим, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, укладеного між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О.; 2) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10 від 24.03.2017; 3) заявки 4559989 від 21.04.2025; 4) акту приймання-передачі наданих послуг 4559989 від 20.07.2025 до договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; 5) детального опису робіт від 20.07.2025; 6) рахунку на оплату. У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Дідухом Є.О. у справі щодо стягнення заборгованості із відповідача суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги, її обсягу та вартості. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної не співмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 6000,00 грн. Водночас ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з урахуванням того, що позов задоволено частково на 55,54 %, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3332,40 грн витрат на професійну правничу допомогу. Із дослідженої платіжної інструкції кредитового переказу коштів судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 ставки в сумі 2 422,40 грн, які, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1345,40 грн.

Outcome: partial