Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

у вересні 2025 року ФОП [PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеса з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.08.2024 о 15:45 год. в м. Одеса між вулицями Водопровідна та Транспортна відбулося зіткнення автомобілів «Hyundai Sonata» номерний знак [NUMBER] та «Peugeot 5008» номерний знак [NUMBER] . По даному факту складено Европротокол. [PERSON] визнав себе винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Peugeot 5008» номерний знак [NUMBER] . Потерпіла особа - [PERSON] (власник) автомобіля «Peugeot 5008» звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Автомобіль було оглянуто співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» щодо пошкоджень, завданих внаслідок ДТП від 31.08.2024 та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу-заява на виплату, фото - таблицю пошкоджень. Згідно рахунку-фактури від 03.09.2024 вартість відновлювального ремонту склала 25113,00 грн. Факт ДТП визнано страховим випадком, що підтверджується страховими актами. А виконання умов договору №16144110 від 09.05.2024, на підставі страхового акту, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України ПрАТ «СК «ВУСО» проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату на користь потерпілої особи ( через автосервіс) у сумі 25113,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Згідно страхових актів від 05.09.2024, сума страхового відшкодування 25113,00 грн. перерахована на рахунок СТО, де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Загальний розмір понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склало 25113,00 грн. Транспортний засіб «Hyundai Sonata» номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач на момент ДТП був забезпечений полісом ОСЦПВ в ПРАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». ПРАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визнало ДТП страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» з вирахуванням франшизи (3200,00 грн.) Посилаючись на п.36.6.ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування», ст. 1191 ЦК України зазначає, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування, є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку, визначена шкода не буде покриватися розміром франшизи, особа, яка відшкодувала шкоду має право зворотної вимоги до винної особи. Таким чином у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги до відповідача, так як останній в добровільному порядку суму франшизи не сплатив. Своє право вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» відступило ФОП [PERSON] 25.11.2025 справа надійшла до Рокитнівського районного суду Рівненської області за підсудністю з Приморського районного суду м. Одеси. У Єдиному державному демографічному реєстрі відсутня інформація про місце реєстрації [PERSON] , який 26.05.2009 року знявся з реєстрації [ADDRESS] . Такі ж відомості надані ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області, ДМСУ та Рокитнівською територіальною громадою. Таким чином, встановлено підстави вважати останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача зазначену вище адресу. 08 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 16 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Судове засідання призначене на 17 лютого 2026 року було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 16 березня 2026 року . У судове засідання призначене на 16 березня 2026 року сторони не з`явилися. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами у відсутність сторін. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.05.2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №16144110, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Peugeot 5008» номерний знак [NUMBER] , відповідно до умов якого ПрАт "СК"ВУСО" взяло на себе зобов`язання по сплаті страхового відшкодування [PERSON] у разі настання страхового випадку ( а.с. 4). 31.08.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Hyundai Sonata» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який є відповідачем у цій справі та «Peugeot 5008» номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 5). За порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна настає адміністративна відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП. Проте, відповідно до Примітки до цієї статті, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". На вказану обставину посилається позивач, зазначаючи, що учасниками ДТП складено європротокол. Матеріалами справи доводиться, що обидва учасники ДТП склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 31.08.2024. Згідно п.14 вказаного повідомлення «мої зауваження», за підписом [PERSON] вказується, що ДТП трапилось за його вини. Інший учасник ДТП [PERSON] вказав, що ДТП сталося з вини водія «Hyundai» номерний знак [NUMBER] (а.с.5). Отже, [PERSON] , визнавши свою вину у ДТП та погодившись на складання європротоколу, до адміністративної відповідальності за фактом ДТП не притягався. Так як свою вину [PERSON] не заперечував, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою. Як вбачається з додатку № 1 Договору, до нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача на суму 3200 грн. (а.с.25 зворот). Відповідачу направлялася повідомлення про відступлення права вимоги та вимога від 26.12.2024 ( а.с. 28-30). Докази оплати за вимогою в матеріалах справи відсутні. До суду звернувся позивач фізична особа підприємець [PERSON] , до якого право вимоги перейшло згідно договору про відступлення права вимоги від 26 грудня 2024 року. У підтвердження договору надано додаток №1 та платіжна інструкція від 08.01.2025 ( а.с. 23-26,28-30). Про відступлення права вимоги повідомлявся [PERSON] ( а.с. 29). Згідно постанови Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, в якій зазначається про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Володілець пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу страхування транспортного засобу марки «Peugeot 5008» [PERSON] звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. 02.09.2024 спеціалістом ПрАТ «СК «ВУСО» [PERSON] оглянуто транспортний засіб марки «Peugeot 5008» номерний знак [NUMBER] щодо пошкоджень, завданих внаслідок ДТП та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу-заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Згідно рахунку-фактури № ША - 00001232 від 03.09.2024 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 25113,00грн. ( а.с. 8-11). Факт ДТП, яка мала місце 31.08.2024 ПрАТ «СК «ВУСО» визнала страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 2392513-1 від 05.09.2024 ( а.с. 21). Платіжною інструкцією № 52664 від 05.09.2024 підтверджується перерахування ПрАТ «СК «ВУСО» на рахунок отримувача ФОП [PERSON] грошових коштів у сумі 25113,00 грн. за призначенням страхове відшкодування згідно страхового акту (СА) № 2392513-1 від 05.09.2024 та договору № 16144110 від 09.05.2024 ( [PERSON] ), заяв. від 02.09.2024, рах. № ША - 00001232 від 03.09.2024. Оскільки транспортний засіб «Hyundai Sonata» номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач на момент ДТП був забезпечений Полісом ОСЦПВ власників наземного транспорту ЕР220145786 в ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП», представник ПрАТ «СК «ВУСО» 06.09.2024 звернулось до ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою на виплату страхового відшкодування на суму 25113 грн. Своїм листом від 24.09.2024 ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» повідомило заявника про результати розгляду матеріалів ДТП, яка сталась 31.08.2024, підтвердило про те, що відповідальність водія [PERSON] застрахована ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» згідно Полісу ЕР220145786, франшиза складає 3200,00 грн. та страхове відшкодування перерахують згідно розрахунку за вказаними реквізитами ( а.с. 17,18,19). Платіжною інструкцією від 24.09.2024 платником ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» перераховано отримувачу ПрАТ «СК «ВУСО» суму 21913,00 грн. за призначенням згідно страхового акту № 240001112071 від 24.09.24, претензії від 06.09.2024 ( а.с. 17 на звороті). Таким чином, судом було встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування. Згідно відомостей наданих ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» представнику ПрАТ «СК «ВУСО» за його заявою від 06.09.2024, підтверджується, що цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом страхування з франшизою 3200,00 грн. і саме на цю суму було зменшено страхове відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» згідно проведеного ним розрахунку (а.с.17-19). Відповідно до п. 36,6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Отже, франшиза - це частина збитків, які мають бути попередньо прописані в договорі страхування, які страховик не відшкодовує у разі виникнення страхового випадку. Таким чином, суд погоджується із доводами позовної заяви про те, що франшиза, будучи елементом договору страхування, впливає на суму виплати в сторону зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Погоджуючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися розміром франшизи. Відповідно до Постанови ВС від 16.01.2023 у справі № 310/5405/20, франшиза, встановлена договором страхування, не підлягає компенсації страховиком, однак не звільняє винну особу від обов`язку її відшкодувати потерпілому або правонаступнику. Відповідно до Постанови ВС від 28.02.2022 у справі № 185/6827/20, факт існування франшизи та її розмір підтверджуються умовами страхового договору, а отже, вимога про її стягнення в порядку регресу є правомірною. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином ПрАТ "СК "ВУСО" отримало право регресної вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом страхування № 220145786, укладеному з ПрАТ «УСК «Княжа». З розрахунку суми страхового відшкодування, виконаному ПрАТ «УСК «Княжа» визначено суму страхового відшкодування 21913,00 грн., безумовна франшиза - 3200 грн. ( ас. 17,18, 19,20) Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно пункту 36.6 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Листом від 24 вересня 2024 року ПрАТ «УСК «Княжа» повідомило ПрАТ "СК "ВУСО" про те, що страхова сума, яка належить до виплати ПрАТ "СК "ВУСО" буде перерахована на реквізити, вказані у регресній вимозі. Таким чином із [PERSON] , як особи відповідальної за завдані збитки, підлягає до стягнення франшиза у розмірі 3200,00 грн за договором страхування ЕР-220145786. 26 грудня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір №26/12/2024 про право відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору ПрАТ «СК «ВУСО» по договорам страхування, зокрема і регресної вимоги за страховим договором у розмірі 3200 грн., що підтверджується додатком до договору про відступлення прав вимоги № 15/026/12/2024. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми франшизи. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 3200,00 грн. Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 12793,30 грн. У підтвердження розрахунку надає договір № 88 від 01.02.2024, додаткову угоду №1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 18.08.2025, з якого вбачається, що вивчення матеріалів справи вартує 1059,80 грн., підготовка адвокатських запитів 1059,80 грн., підготовка позову - 6056,00 грн., підготовка процесуальних документів -1059,80 грн., підготовка заяви, клопотання -529,9 грн., представництво у суді -3258 грн., всього 12793,90грн. У підтвердження понесених витрат надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 18.08.2025. Суд зазначає, що витрати на правничу допомогу крім іншого, також входять до предмету доказування. Так, винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонораром. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно усталеної практики Верховного суду, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Проте, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Окрім того, цивільно-процесуальними нормами визначено критерії визначення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З наданого акту приймання-передачі правничої допомоги вбачається, що такі витрати з врахуванням категорії справи, які є типовими, складності справи, яка призначалась до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, незначної ціни позову,- є явно завищеними. Вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції по суті є однією з складових частин підготовки позову та підготовки процесуальних документів, проте, кожну з них оцінено окремо. Крім того, до розрахунку включено представництво інтересів позивача у судах - 3028 грн. та підготовка клопотань -529,9 грн., проте фактично участі у розгляді справи ні позивач, ні його представник не приймали. Відповідач також не приймав участі у розгляді справи судом, щодо позовних вимог заперечень не надходило. Виготовлення адміністративних матеріалів за відсутності підтвердження таких витрат по суті є підготовкою позовної заяви та процесуальних документів, у зв`язку з чим 45,42 грн. суд окремо не стягує з відповідача. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на критерій співмірності витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд зменшує суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає до стягнення у розмірі 2000,00 грн. Крім того, стягненню з відповідача підлягає сплачений судовий збір На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial