Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 431,12 грн., стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.10.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено договір позики №20200034933 згідно з умовами якого сума Позики за даним Договором складає 17 250,00 грн. Відповідно до п.3.5 строк користування Позикою становить 24 календарних місяці, та починається з моменту (дати) зарахування суми Позики на картковий рахунок або поточний Позичальника. Згідно з п.2.3 п.2.5 даного Договору зарахування суми Позики на картковий або поточний рахунок зазначений в п.1.4 є фактом отримання Позики Позичальником та фактом виконання своїх зобов`язань до Договору з боку Позикодавця, датою надання Позики вважається день зарахування Позики на картковий або поточний рахунок зазначений Позичальником та є датою вступу даного Договору у дію. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 167,87 % річних від загальної суми Позики. Комісія за управління (обслуговування) Позики встановлюється на рівні 4,5 % відсотків від загальної суми Позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування Позикою. Комісія за надання кредиту складає 2 250,00 гривень. Особливості нарахування відсотків визначені п.3.6 п.3.7 Договору позики, відповідно до яких проценти за користування Позикою встановлюються на рівні 0,01% (нуль цілих одна сота відсотки) річних від загальної суми Позики за календарний місяць та нараховуються авансом на початку кожного місяця користування Позикою. Відповідно до п.3.9 сукупна вартість Позики за даним Договором становить 35 881,75 грн., а щомісячний платіж 1 495,07 грн. та оплачується Позичальником щомісячно в дату, що відповідає даті зарахування суми Позики на картковий або поточний рахунок Позичальника. П.1.4. Договору позики №20200034933 від 07.10.2020 року визначає, що підписанням даного Договору Позичальник підтверджує своє волевиявлення та бажання отримати Позику на картковий або поточний рахунок [NUMBER] , та уповноважує Позикодавця здійснити таке перерахування та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем результатів послуг, що оплачуються за рахунок Позики та за зазначеним картковим рахунком. Заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою діяльністю «Сучасний Факторинг» за Кредитним договором № 20200034933 від 07.10.2020 р. станом на 19.08.2025 р. включно становить 21 431,12 грн., а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту - 9 147,78 грн., загальна заборгованість за сумою комісії становить: 12 283,34 грн., отримано оплат в сумі: 13 520,25 грн. Станом на дату 19.08.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» повідомляє, що заборгованість за Кредитним договором № 20200034933 від 07.10.2020 р. не погашена (а.с.1-8). Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без участі представника Позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. На підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.10.2020 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] було укладено договір позики №20200034933, за умовами якого Позикодавець зобов`язується надати Позику Позичальнику, а Позичальник зобов`язується повернути Позику та внести Плату за користування Позикою в розмірі, порядку та на умовах, визначених Договором. 1.2. Позичальник не може відмовитись від отримання Позики після зарахування грошових коштів на банківську картку або поточний рахунок, зазначені Позичальником в п.1.4 даного Договору, за винятком випадків та в порядку визначених чинним законодавством України. 1.3. Позика надається Позичальнику шляхом перерахування Позикодавцем грошових коштів у національній валюті України - гривня, на картковий рахунок (платіжна карта «VISA» або «MASTERCARD») або поточний рахунок відкритий у Банківський установі на території України (за виключенням карткових або поточних рахунків для виплат по заробітній платі або пенсії, інших соціальних виплат), наданий та особисто зазначений Позичальником у даному Договорі. 1.4. Підписанням даного Договору Позичальник підтверджує своє волевиявлення та бажання отримати Позику на картковий або поточний рахунок [NUMBER] відкритий в ПАТ КБ «Приват» та уповноважує позикодавця здійснити таке перерахування на зазначений картковий або поточний рахунок та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем за зазначеним картковим або поточним рахунком. 2.3. Зарахування суми Позики на картковий або поточний рахунок зазначений в п. 1.4. Договору є фактом отримання Позики Позичальником та фактом виконання своїх зобов`язань по Договору з боку Позикодавця. 2.4. Днем надання Позики вважається день зарахування Позики на картковий або поточний рахунок зазначений Позичальником. 3.1. Сума Позики за даним Договором становить 15 000 (П`ятнадцять тисяч) гривень 0 коп. 3.2. Плата за оформлення Договору позики складає 2 250 (Дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 0 коп. 3.3. Плата за оформлення Договору розподіляється на кількість платежів, які Позичальник повинен сплачувати щомісячно, рівними частинами (а.с.17-19). [PERSON] , ІПН: [NUMBER] заявою письмо підтвердила, що до моменту укладення договору позики ознайомлена Кредитодавцем та залученими ним уповноваженими представниками про зміст, характер та умови надання позики, ознайомлена з умовами паспорту позики, та отримала детальну інформацію, яка зазначена в частині другій та третій ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції на дату ознайомлення. Враховуючи усю отриману інформацію, розуміє умови договору позики, з усіма його перевагами та недоліками, та вважає їх прийнятними і вигідними для себе, у чому і розписується (а.с.19 зворот - 20). У паспорті позики за договором позики №20200034933 від 06.10.2020 р. визначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови надання позики з урахуванням побажань споживача/клієнта, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для споживача, порядок повернення позики, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти (а.с.21 зворот -22). Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 20200034933 від 07.10.2020 р. заборгованість [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» за станом на 10.08.2025 р. (включно) складає: 21 431,12 грн., з яких загальна заборгованість за тілом кредиту становить: 9 147,78 грн. заборгованість за сумою комісії/відсотків становить: 12 283,34 грн. заборгованість за сумою комісії за обслуговування становить: 0,00 грн. отримано оплати на суму: 13 520,25 грн. (а.с.24). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно із ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Судом встановлено, що між ТОВ «Сучасний факторинг» і [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі договору позики № 20200034933 від 06.10.2020. Як було передбачено п. 1.1 та п.3.1 договору позикодавець зобов`язується надати позику позичальнику у сумі 15000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику та внести плату за користування позикою в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором. Підписанням даного Договору Позичальник підтверджує своє волевиявлення та бажання отримати Позику на картковий або поточний рахунок [NUMBER] відкритий в ПАТ КБ «Приват» та уповноважує позикодавця здійснити таке перерахування на зазначений картковий або поточний рахунок та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем за зазначеним картковим або поточним рахунком. У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як було зазначено вище, ТОВ «Сучасний факторинг» мало перерахувати кредитні кошти у сумі 15 000 грн у безготівковій формі на рахунок [NUMBER] відкритий в ПАТ КБ «Приват». З наведених норм законодавства убачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику або за його дорученням третій особі кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ «Сучасний факторинг» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти на рахунок [NUMBER] відкритий в ПАТ КБ «Приват». Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Додана до позовної заяви виписка з особового рахунку за Кредитним договором № 20200034933 від 07.10.2020 про щоденні нарахування та погашення за вказаним кредитним договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів відповідачу, а отже і обставин їх надання з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу також відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed