Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

05.11.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області із Шевченківського районного суду міста Дніпра за підсудністю надійшла цивільна справа № 932/13441/25. Відповідно до ухвали від 06.10.2025 матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано за підсудністю на розгляд до Тиврівського районного суду Вінницької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.02.2025 [PERSON] (далі [PERSON] , Відповідач) отримав від [PERSON] (далі [PERSON] , Позивач) у позику грошові кошти у сумі 25000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень), на підтвердження факту укладання договору позики та отримання коштів Відповідачем було власноруч складено розписку, в якій зазначено строк повернення позики до 13.03.2025. Станом на дату складання даної позовної заяви [PERSON] свої зобов`язання з повернення позики виконав частково у сумі 10276,00 грн., залишок заборгованості у сумі 14724,00 грн. до теперішнього часу ним не повернуто. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 14724,00 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять чотири гривні 00 копійок), а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн. та інші судові витрати. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду покладався на розсуд суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали. Відповідач [PERSON] заявив клопотання, в якому просив надати йому розстрочення для виконання рішення Тиврівського районного суду у справі №932/13441/25 строком на 6 (шість) місяців з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили, про що зазначити у рішенні суду, яке буде ухвалене. Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час він не має можливості сплатити дані кошти в сумі 14724 грн одним платежем, оскільки постійного місця заробітку не має. У нього немає постійного місця роботи з оформленням трудових відносин, оскільки її знайти досить нелегко в умовах воєнного стану, тому він працює за рахунок тимчасових заробітків, а від цього його дохід є нестабільним і невеликим. Досліджені судом письмові докази. На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучена копія розписки від 13.02.2025, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 25000 гривень, які зобов`язався повернути до 13.03.2025 (а.с.5). Згідно позовних вимог, які визнаються відповідачем, останній строків повернення позики не дотримався, лише частково сплативши позивачці грошові кошти в сумі 10276,00 грн., у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість, залишок якої складає 14724,00 грн. Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам та встановленим на їх підставі правовідносинам суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що 13.02.2025 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 25 000 гривень, які зобов`язався повернути до 13.03.2025, однак своїх зобов`язань не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість в розмірі 14724 грн, яка до теперішнього часу ним не повернута. Вказані обставини визнано відповідачем. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, врегульовано нормами ЦК України, які регулюють відносини у сфері укладення договору позики, позовні вимоги позивача щодо розміру позики є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення, оскільки позивачем до позовної заяви долучено копію розписки, яка підтверджує боргове зобов`язання відповідача на суму 25000гривень. Водночас, відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення про стягнення з нього боргу на 6 місяців у зв`язку з відсутністю постійного місця роботи. Згідно ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Враховуючи наведені норми та обставини даної справи, матеріальне становище [PERSON] , суд дійшов висновку, що клопотання відповідача підлягає задоволенню та вважає можливим розстрочити виконання рішення, яке набрало законної сили, на шість місяців. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 968,96 грн, які він сплатив згідно квитанції ID : 9506-8813-7472-7053 від 22.08.2025 (а.с.16). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи визнання судом обгрунтованості позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 986,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved