Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

І. Суть справи: Представник позивача - адвокат Чередніченко О.М., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 05.03.2021. Вона вчасно звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця на вказаний будинок, а також через розбіжності в адресі об`єкта в архівних документах (зазначалися номери №3 та №4). Відповідач правом на надання відзиву, передбаченого ст.178 ЦПК України, не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника ради, у якій вказав про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог /а.с.39/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.02.2026 р. відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.02.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Судом, з огляду на приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , позивач та [PERSON] з 16.09.1994 р. перебували у зареєстрованому шлюбі до моменту смерті останнього. Згідно із записами домової книги громадян, які проживають у житловому будинку [ADDRESS] , [PERSON] значиться таким, що зареєстрований за вказаною адресою з 1958 р. та постійно проживав у зазначеному домоволодінні на момент відкриття спадщини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0720 га (кадастровий номер 7410700000:05:001:0770), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний об`єкт було оформлено 19.01.2026 року шляхом видачі приватним нотаріусом Ярмак Н.О. двох свідоцтв: про право власності на 1/2 частку як на майно, набуте подружжям у шлюбі (реєстровий № 50), та про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частку після смерті чоловіка, [PERSON] (реєстровий № 53), що в сукупності підтверджує перехід права власності на об`єкт у повному обсязі до заявниці Приватним нотаріусом Ярмак Н.О. позивачу [PERSON] було надано письмове роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності спадкодавця на вказаний об`єкт нерухомого майна. Згідно рішення виконкому Прилуцької міської ради народних депутатів Чернігівської області від 20.06.1990 р. №125 «Про державне та індивідуальне житлове будівництво» [PERSON] виділено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та надано право на її забудову. Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 20.06.1990 р. [PERSON] надано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовлений 28.02.1996 р., містить інформацію про технічні характеристики будинку, власником якого значиться [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 09.04.1996 р. за №166 затверджено Акт про введення до експлуатації будинків, прибудов та сіней побудованих [PERSON] по [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №537911, виданого 21.04.2011 р., спадкодавцю передана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . Зміна назви [ADDRESS] підтверджується рішенням (позачергової) сесії 8 скликання Прилуцької міської ради від 04.11.2024 р. за №4246. V. Оцінка суду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимога для захисту порушеного права має відповідати змісту цього права та характеру його порушення. Одним зі способів захисту цивільних прав, з яким особа має право звернутися до суду, є вимога про визнання права. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що у встановленому законом порядку спадкодавцю [PERSON] була виділена в безстрокове користування земельна ділянка під будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на якій спадкодавець побудував житловий будинок та ввів його в експлуатацію. Однак, на теперішній час право власності на спірне майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстроване. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Згідно частини четвертої вказаної статті Закону №1952-IV, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою, а отже це надає право особі довести своє право на нерухоме майно в судовому порядку, якщо це право не визнається або оспорюється. Зазначені вище письмові документи свідчать, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] здійснювалось у відповідності із законом, яке діяло на час проведення такого, будівництво будинку завершене, будинок прийнятий в експлуатацію і право власності на житловий будинок зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законом порядку на момент такої реєстрації, шляхом внесення запису в Реєстрову книгу по м. Прилуки і даний факт підтверджується наданими КП «Прилуцьке МБТІ» довідками від 11.07.2024 №1350 та від 20.11.2025 №1835, до повноважень якого і відносилось проведення реєстрації права власності на завершений будівництвом прийнятий в експлуатацію об`єкт нерухомого майна. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем, який належним чином прийняла спадщину після померлого чоловіка; спорудження/будівництво житлового будинку з господарськими будівлями відбулося до 1993 р. та на момент виникнення права власності померлого на нерухоме майно діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації права власності на нерухоме майно; визнання права на нерухоме майно - житловий будинок не порушує права інших осіб, у тому числі відповідача, і іншим шляхом вирішити спір про право у позасудовому порядку неможливо. Таким чином, спірний житловий будинок був споруджений спадкодавцем з дотриманням вимог, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами, що підтверджується відсутністю приписів чи заперечень з боку представників органів місцевого самоврядування, правомірно набутий ним у власність, а відповідно підлягає спадкуванню у загальному порядку. Суд звертає увагу на наявність суперечливих даних у документах 1990-х років щодо номера будинку ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ). Проте, аналізуючи в сукупності Рішення виконкому №125 від 20.06.1990 року, Договір про надання земельної ділянки від того ж числа, Технічний паспорт від 1996 року та Державний акт на землю від 2011 року, суд приходить до переконання, що об`єктом будівництва та подальшої власності [PERSON] був саме будинок [ADDRESS] . Зазначення номера «4» у рішенні про виділення ділянки є очевидною технічною помилкою (опискою), яка була виправлена подальшими правовстановлюючими документами, зокрема актом введення в експлуатацію від 09.04.1996 року. Досліджуючи питання наявності обтяжень щодо спірного майна, судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав за адресою: [ADDRESS] значиться запис про заборону (відчуження). Однак, враховуючи встановлений судом факт, що спадкове майно фактично розташоване за адресою: [ADDRESS] , а також те, що земельна ділянка з кадастровим номером 7410700000:05:001:0770 виділялася та приватизувалася саме під номером «3», суд приходить до висновку, що вказане обтяження не стосується об`єкта спадкування та не є правовою перешкодою для визнання за позивачем права власності. Крім того, будь-яких відомостей про наявність арештів чи заборон саме на об`єкт нерухомості за номером «3» суду не надано та матеріали справи не містять. За змістом ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та прийняття його до експлуатації. Якщо об`єкт не був прийнятий до експлуатації за життя спадкодавця, він не набуває статусу нерухомого майна як об`єкта цивільних прав. Співставленням технічних паспортів на спірний об`єкт нерухомого майна встановлено, що частину об`єктів нерухомого майна спадкодавцем [PERSON] , зокрема, тамбуру а1, майстерні б1, сараю б2 було побудовано самочинно, а відтак належним способом захисту є визнання власності за позивачем на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі їх будівництва. VI. Судові витати Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 6032 грн 67 коп., про що свідчить квитанція про сплату судового збору /а.с.1/. Зважаючи на позицію позивача щодо покладення судових витрат на нього, суд судові витрати не розподіляє та залишає їх за позивачем.

Outcome: approved