Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: АТ «СЕНС БАНК» звернулося до Черкаського районного суду через свого представника Котницького Івана Олексійовича, з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.07.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту № 899/03-021-149. Відповідно до умов кредитного договору Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» надало відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70 600,00 доларів США. Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «АльфаБанк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, однак відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Відповідно до виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області від 03.11.2010 року, справа № 2-1079/10 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з Відповідача заборгованість за кредитним договором № 899/03-021-149 від 30.07.2008 року, в розмірі 729 640,60 грн. Оскільки рішенням суду від 20 серпня 2013 року стягнуто всю заборгованість за кредитним договором достроково, то в кредитора виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором вважається простроченою, оскільки такими діями кредитор змінив строк кредитування. Таким чином, в результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду яка станом на 23.02.2022 року становить - 491 060,60 грн., та складається з: сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 99 935,31 грн; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 391 125,29 грн. Також просили стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати. Сторони в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені в порядку ч. 8 ст. 128 ЦПК України. 02.01.2026 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачку було неодноразово повідомлено про вказаний позов шляхом направлення ухвали суду за місцем її реєстрації. Рекомендовані повідомлення повертались: 09.11.2025, 15.01.2026, 30.01.2026 року із зазначенням: «адресат відсутній» та 22.12.2025 року із зазначенням: «вручено особисто». Відтак, відповідачка вважається належним чином повідомлена про розгляд справи. Відзиву на позовну заяву від відповідачки не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, зі згоди позивача та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 20 жовтня 2025 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28 листопада 2025 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області підготовче провадження закрито та справу призначено до судового засідання. 02 січня 2026 року через Електронний суд від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Встановлені судом обставини: На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено наступне. 30.07.2028 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 899/03-021-149 шляхом підписання договору особистим підписом. Відповідно до умов договору, [PERSON] було надано кредит, що надавався траншами, а саме разово в сумі 70 600,00 доларів США. Кінцевий термін погашення не пізніше 29.07.2018 року. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачцці кредит, однак відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, в результаті чого вона має заборгованість перед кредитором. Згідно дублікату виконавчого листа від 23.07.2018 року суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 899/03-021-149 від 30.07.2008 року, укладеним між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Черкаської обласної філії, правонаступником якого являється публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] , звертає стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами, а саме: нежитлову будівлю з житловою прибудовою магазин, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0265 га з цільовим призначенням для експлуатації існуючого магазину продовольчих товарів та кафе, кадастровий номер 7124982000:03:002:0084, що знаходиться в [ADDRESS] та належить на праві власності відповідачці [PERSON] . Таким чином, в результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, згідно розрахунку заборгованості за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, яка станом на 23.02.2022 року становить - 491 060,60 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 99 935,31 грн; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 391 125,29 грн. Норми права, що підлягають застосуванню: Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Пункт 1 ч. 2 ст.11 Цивільного КодексуУкраїни встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.626 Цивільного КодексуУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 Цивільного КодексуУкраїни передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного КодексуУкраїни зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 Цивільного КодексуУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного Кодексу Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Також, згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 статті 612 Цивільного КодексуУкраїни передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 1048 ЦК Україниякщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: 30.07.2028 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 899/03-021-149. Судом достовірно встановлено, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак, відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів акціонерного товариства «Сенс Банк». Суд звертає увагу, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, у тому числі від відповідальності, передбаченої статтями 549, 550, 625 цього Кодексу. Оскільки у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором, то у позивача виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідачка не надала, в тому числі нею не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, рішення першої інстанції не оскаржувалось. Оскільки, на день розгляду справи, відповідачкою не надано доказів про виконання свого зобов`язання в частині сплати заборгованості, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати: Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Понесення позивачем судових витрат підтверджується меморіальним ордером № 899306 від 26.09.2025 року про сплату судового збору в сумі 5 892,73 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 5 892,73 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved