Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги такими доводами. 1. 10 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір поруки № 0Д 05 Н 8433 П, згідно якого відповідач зобов`язалась відповідати за належне виконання позичальником обов`язків за кредитним договором № 0Д 05 Н 8433 Д. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості Банк звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. 2. 19 листопада 2009 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу розглянув справу та ухвалив рішення, яким стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д в сумі 110 398,22 грн. та судові витрати в сумі 1353,98 грн.. 3. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу № 1, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» - клієнт. Згідно визначення термінів за договором «права вимоги» є права грошової вимоги, існуючі або майбутні, Клієнта до Боржників і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі первинних договорів і договорів забезпечення. На підставі вказаного договору ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д. 4. 26 червня 2012 року Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу (справа 435/5679/12) замінено сторону виконавчого провадження - стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». На сьогоднішній день відповідачем рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, залишок боргу складає 111 752,20 грн.. 5. Щодо строку нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат та строку звернення до суду позивач зазначає, що загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок прострочення Відповідачем сплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та Рішенню суду складає: згідно з розрахунком суми 3 % річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно), за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних становить: 16 422,98 грн.; згідно з розрахунком суми інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно), понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат становить: 54 191,27 грн. Всього сума заборгованості (загальна сума 3 % річних, інфляційних втрат) Відповідача перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» становить: 70 614,25 грн.. Тому, позивач просить стягнути заборгованість у сумі 70 614,25 грн., з яких: сума 3 % річних, в розмірі: 16 422,98 грн.; сума нарахованих інфляційних втрат, в розмірі: 54 191,27 грн. та суму сплаченого судового збору. Рух справи. Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] . Ухвалами Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетроської області від 19 грудня 2025 року плоновлено відповідачу [PERSON] строк на подання відзиву, закрито провадження в частині позовних вимог щодо [PERSON] (п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК - у зв"язку зі смертю відповідача); та вирішено питання про направлення справи до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу за підсудністю. До Металургійного районного суду міста Кривого Рогу 12 січня 2026 року надійшла вказана справа на підставі ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу за підсудністю і після автоматизованого розподілу передана судді Чайкіній О.В.. В Враховуючи наведене, у цій справі розглядаються пзовні вимоги до [PERSON] , враховуючи ухвалу про закриття провадження щодо [PERSON] , яка позивачем не оскаржена. Доводи учасників справи. Позивач просив суд розглядати справу за наявними матеріалами, без участі представника, про що зазначив у прохальній частині позову. На виконання вимог ст.178, 191, 278 ЦПК України представник відповідача Ратушна О.В. направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне. Відповідно до п.п. 1.2.2 п. 1.2 розділу І договору споживчого кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д від 10.08.2006 р. кредит було надано строком до 09.08.2016 року. Як зазначено, в тексті позову, 19 листопада 2009 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу розглянув справу та ухвалив рішення, яким стягнуто з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д в сумі 110 398,22 грн. та судові витрати в сумі 1353,98 грн. При цьому Позивач не зазначив № цивільної справи, у якій ухвалено таке судове рішення. Паперова копія вказаного рішення з відміткою про набрання ним законної сили до суду не надана, в Єдиному державному реєстрі судових рішень таке рішення відсутнє. Також, до позовної заяви ТОВ КЕЙ-КОЛЕКТ додано Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2012 по справі № 435/5679/12 про заміну сторони виконавчого провадження., яка роздрукована з Опендатабот (українська компанія, що надає доступ до державних даних з основних публічних реєстрів для громадян та бізнесу), в той час як в Єдиному державному реєстрі судових рішень така ухвала відсутня. Паперова копія вказаної ухвали з відміткою про набрання нею законної сили до суду не надана. Відповідно до цієї ухвали, яка у розумінні норм ЦПК не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, змінено сторону у виконавчому провадженні з Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на ТОВ Кей-Колект, за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19.11.2019 року про стягнення з Особа-1 на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором у сумі 110 398,22 грн., судові витрати - 1353,98 грн. В тексті ухвали суду не міститься посилання на № цивільної справи, в якій ухвалено таке рішення, на конкретний номер виконавчого провадження, зазначено інший номер кредитного договору, не ідентифіковано особу. Будь-яких інших судових рішень, які б підтверджували стягнення з відповідача боргу за вищевказаним кредитним договором на користь Позивача останнім не надано. Водночас, позивачем не надано жодної інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень чи Реєстру боржників. Вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів, на підтвердження розміру основної заборгованості станом на момент звернення до суду з цим позовом, пред`явлення позивачем вимог до відповідача, вжиття заходів щодо примусового стягнення боргу, звернення стягнення на предмет іпотеки тощо. Крім того представник відповідача зазначає, що відповідно до п.п. 1.2.2 п. 1.2 розділу І договору споживчого кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д від 10.08.2006р. кредит було надано строком до 09.08.2016 року. Позовна давність сплинула ще 09.08.2019 року. Отже, позивач при поданні позовної заяви пропустив строк звернення до суду. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Врахувати доводи Відповідача, які викладені в цьому відзиві, та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Сторони 16 березня 2026 року в судове засідання не з`явились. Розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 10 серпня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д відповідно до якого банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 18 000,00 (вісімнадцять тисяч доларів США) та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредитної лінії дорівнює еквіваленту 90 900,00 (дев`яносто тисяч дев`ятсот гривень 00 коп.) гривень за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладання цього Договору. Відповідно до пункту 1.2. Договору про надання споживчого кредиту визначено строк кредитування: 1.2.1. Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 10 серпня 2006 р.. 1.2.2. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше «09» серпня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14.Договору. Пунктом 1.3.1. Договору визначено, що за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13% річних. (а.с. 9-11). Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д від 10 серпня 2006 року є графік погашення кредиту (а.с.12-13). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] 10 серпня 2006 року був укладений договір поруки № 0Д 05 Н 8433 П, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником, всіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникають із кредитного договору №0Д 05 Н 8433 Д від 10 серпня 2006 року, з кредитного договору № 0Д 05 Н 8433 Д/2 від 10 серпня 2006 року та за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 10 серпня 2006 року до Договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №EIVKP7000626429 від 10 серпня 2006 року. Пунктом 1.2.1 Договору визначено, що поручителю відомі всі умови вищезазначеного Кредитного договору 1 укладеного між кредитором та позичальником, в тому числі: предмет договору - кредит, сума договору 18 000,00 доларів США; термін повернення кредиту встановлений графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору №0Д 05 Н 8433 Д від 10 серпня 2006 року, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 09 серпня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту; відсоткова ставка 13% річних; терміни та порядок сплати відсотків не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за тим, за яких були нараховані відсотки. Відповідно до пункту 1.2.2. зазначено, що поручителю відомі всі умови вищезазначеного Кредитного договору 2 укладеного між кредитором та позичальником, в тому числі: предмет договору - кредит, сума договору 828,07 грн.; термін повернення кредиту встановлений графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору №0Д 05 Н 8433 Д/2 від 10 серпня 2006 року, відсоткова ставка 15% річних; терміни та порядок сплати відсотків не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за тим, за яких були нараховані відсотки (а. с. 13 зворот 14). 10.06.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавцем, яка виступає майновим поручителем боржника [PERSON] укладено Договір іпотеки № 0Д 05 Н 8433 З в забезпечення виконання зобов`язань третьої особи (нежитлове приміщення), який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. та зареєстровано в реєстрі за №297, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру, місцезнаходження (адреса) [ADDRESS] ; опис чотирьохкімнатна квартира розташована на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку; площа загальна площа 78,8 кв.м., житлова площа 48,8 кв.м. (а.с.15 зворот - 18). 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу №1, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» - клієнт. На підставі вказаного договору ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором іпотеки № 0Д 05 Н 8433 З (а.с.25-31). Позивачем надано ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26.06.2012 у справі №435/5679/12, в якій зазначено, що на тій підставі, що до ТОВ Кей-Колект перейшло право вимоги до Особа 1,. за зобов`язанням, яке виникло на підставі кредитного договору №10409982000 від 10.08.2006 року, за договором іпотеки №45586 від 10.08.2006 року, замінено сторону у виконавчому провадженні, з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект», за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19.11.2009 року, про стягнення з Особі 1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 110398,22., та судові витрати 1353,98 грн. (а.с.23). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, зазначено, що основна сума заборгованості за договором з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року складає 111 752,20 грн., з яких: 54 191, 27 грн. сума інфляційних витрат та 16 422,98 грн. сума штрафних санкцій. Зі слів позивача, боржник [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 111752,20 грн., за рішенням суду від 19.11.2009 року, - не погасила. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За змістом цієї норми зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Тобто на підставі рішення суду цивільні права та обов`язки можуть виникати лише в конкретних випадках, визначених актами цивільного законодавства. Водночас, за загальним правилом, цивільні права та обов`язки виникають з юридичних фактів, найпоширенішими з яких є правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Сторони укладають правочин з метою врегулювання певних правовідносин, що визначає виникнення у них цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такі висновки викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15 (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) [частина перша статті 530 ЦК України]. У главі 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання, а в частині першій статті 598 цієї глави обумовлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання визначені, зокрема, в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК Українив разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18). У випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням. При цьому факт ухвалення судового рішення щодо прав та обов`язків учасників зобов`язальних (регулятивних) правовідносин не змінює самого зобов`язання та не припиняє його. У пункті 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20 (провадження № 14-52цс25) зазначено, що ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження. Пункт 98 цієї постанови подібний до змісту пункту 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18) про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного судуу постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що: - натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; - конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; - кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини). Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. З матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Кей-Колект" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на їх користь заборгованості у розмірі 70614,25 грн., з яких: сума 3 % річних - 16422,98 грн. та сума нарахованих інфляційних втрат 54191,27 грн. нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно). При цьому, після закриття провадження у справі щодо іншого відповідача, позивач не скористався правом зміни позовних вимог. У відзиві представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши розрахунок заборгованості, що надано позивачем та заперечення зазначені у відзиві представником відповідача, суд зазначає наступне. Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, з огляду на вище наведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Для застосування позовної давності суд має встановити, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, проте у разі якщо відповідач клопоче про застосування позовної давності і таке клопотання є обгрунтованим, суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позовної давності. Отже, перш ніж вирішити клопотання про застсування позовної давності, суд має пересвідчитись, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Суд дослідивши матеріали справи, встановив, що позивачем не надано наступних документів: -копію рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 19.11.2009 року, з відміткою про набрання законної сили; -матеріали справи, а ні текст (зміст) позовної заяви, не містить посилання на номер справи, яким би довдилась та обставина, що 19 листопада 2009 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу розглянув справу та ухвалив рішення, яким стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 0Д 05 Н 8433 Д в сумі 110 398,22 грн. та судові витрати в сумі 1353,98 грн. з [PERSON] (основний боржник) та [PERSON] (поручитель). -підтвердження про отримання первісним кредитором виконавчого листа у цивільній справі про стягнення з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту 0Д 05 Н 8433 Д від 10 серпня 2006 року в розмірі 110 398,22 грн., та судові витрати в сумі 1353,98 грн.; -підтвердження про пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі за договором про надання споживчого кредиту 0Д 05 Н 8433 Д від 10 серпня 2006 року в розмірі 110 398,22 грн.. -наявність виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі за договором про надання споживчого кредиту 0Д 05 Н 8433 Д від 10 серпня 2006 року в розмірі 110 398,22 грн. Таким чином, позивач не довів права вимоги за статтею 625 ЦК України. Крім того, позивач не довів що 26 червня 2012 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу (справа 435/5679/12) замінено сторону виконавчого провадження - стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» за заявленими вимогами, а саме вимогами, які пов"язані із стягненням заборгованості за договором про надання споживчого кредиту 0Д 05 Н 8433 Д від 10 серпня 2006 року, і що це рішення було скеровано на виконання. Надана позивачем копія ухвали суду від 26.06.2012 року по справі 435/5679/12 свідчить про те, що суд вирішив питання про заміну сторони у виконавчому провадженні щодо стягнення заборгованості за кредитним договором 104099820002 та договомр іпотеки - №45586. В той же час спір у цій справі стосується виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за номером 0Д 05 Н 8433 Д та договором іпотеки - 0Д 05 Н 8433 З. Будь-яких інших судових рішень, які б підтверджували стягнення з відповідача боргу за вищевказаним кредитним договором на користь позивача суду не надано. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц). Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22 (провадження № 61-4584св24). Доказів того, що рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2009 року щодо стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за номером 0Д 05 Н 8433 Д та договором іпотеки - 0Д 05 Н 8433 З, існує та знаходиться на виконанні матеріали справи не містять. Аналогічно, доказів того, що Позивач як правонаступник не пропустив строк пред"явлення виконавчого листа до виконання суду не представлено. Отже, враховуючи відсутність виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі, а також те, що строк його пред`явлення до виконання вже закінчився, доказів його поновлення суду не надано, так само як і доказів правонаступництва, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для примусового стягнення з боржника 3 % річних, оскільки вимога банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у цьому зобов`язанні не може бути захищена в примусовому порядку. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, суд не вирішує питання про позовну давність, оскільки у цьому випадку підставою для відмови в задоволенні позову є недоведеність позовних вимог.

Outcome: dismissed