Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав свою співмешканку [PERSON] відносно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що з літа 2019 року до літа 2023 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою у його будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини він записаний батьком. Оскільки відповідачка на протязі усього часу їхнього спільного проживання мала схильність систематично без пояснення причин на декілька днів і навіть місяців відлучатися з дому у своїх особистих справах, догляд за малолітньою дитиною йому допомагала здійснювати його мати, яка є пенсіонеркою, проживає окремо від них. Інколи відповідачка зникала з дому разом із сином на тривалий час. Він сварився з нею через таку її поведінку, звертався навіть до місцевого відділення поліції із заявою про неналежне виконання нею своїх батьківських обов`язків, на неї навіть складався протокол про адміністративне правопорушення (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей), однак Апостолівський райсуд у її діях не встановив факт правопорушення і своєю постановою від 30.11.2022 року (справа №171/1244/22) справу закрив. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2023 року (справа №171/2098/23 суддя Томаш В.І.) із співмешканки за його заявою були стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду, тобто з 05.09.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист він подав до відповідного органу для примусового виконання. Рік тому відповідачка в черговий раз пішла з дому, залишивши дитину без свого нагляду та піклування. Вона у такий спосіб ухиляється від виконання своїх материнських (батьківських) обов`язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, не готує його до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з ним хоча має таку можливість; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. З цих підстав просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно їхнього неповнолітнього сина. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник надав заяву, в якій просить суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є: батько [PERSON] йовичта мати [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки №327 від 18.08.2023 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданого виконкомом Зеленодольської міської ради с. Велика Костромка, за адресою с. Велика Костромка зареєстровані: [PERSON] йович та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно заочного рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області (справа №171/2098/23) від 25.12.2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] йовичааліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду, тобто з 05.09.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Згідно характеристики на [PERSON] , наданої старостою Великокостромського старостинського округу за №26/04-03 від 25.04.2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживала за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] [PERSON] неодноразово залишала на тривалий час неповнолітнього сина на чоловіка та його матір, [PERSON] , виїжджала з села в невідомому напрямку, не повертаючись додому протягом одного-двох місяців. Декілька разів [PERSON] забирала з собою й сина, не повідомляючи про це чоловіка. Представники Нацполіції повідомляли до Великокостромського старостинського округу про її місцезнаходження та повертали дитину батькові. Наданий час місцезнаходження [PERSON] невідомо. Її син, неповнолітній [PERSON] , [INFO] фактично проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] (а.с.11). Згідно характеристики на [PERSON] , наданої старостою Великокостромського старостинського округу за №27/04-03 від 25.04.2024 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але на даний час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (в будинку своєї матері). [PERSON] працює в ДТЕК Криворізька ТЕС, через що вихованням та доглядом його сина [PERSON] , в робочий час батька, займається бабуся - [PERSON] . В будинку створені належні умови для проживання всіх членів родини. У дитини є спальне місце, іграшки, достатньо одягу, продуктів харчування. [PERSON] турботливий батько та син. Постійно проводить свій вільний від роботи час з сином та матір`ю. Дитина відвідує дошкільну групу Великокостромської гімназії (онлайн). На адмінкомісіях при виконкомі Зеленодольської міської ради в с. Велика Костромка не розглядався. Скарг та звернень протягом останніх трьох місяців по відношенню до [PERSON] в старостат с. Велика Костромка не надходило (а.с.12). Згідно Акту обстеження умов проживання від 25.04.2024 року, за адресою - [ADDRESS] умови проживання задовільні, в будинку в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка, газове опалення, електропостачання. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини облаштовано окреме спальне місце, місце для ігор, в наявності одяг та взуття відповідно до сезону. За даною адресою проживають: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Мати з родиною не проживає понад сім місяців, вихованням дитини займається батько. При відсутності батька (працює Криворізька ТЕС) за хлопчиком доглядає бабуся (а.с.13). У висновку органу опіки та піклування виконкому Зеленодольської міської ради №27/06-03 від 16.03.2026 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] вказано, що органу опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина[PERSON] , [INFO] . Встановивши фактичні обставини, суд керується наступним. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Разом з тим, суд зауважує, що доводи позивача, викладені ним в позовній заяві щодо невиконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо утримання та виховання їх малолітньої дитини не може слугувати єдиною та достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина, оскільки, виключний перелік підстав для позбавлення батьківських прав визначено у ч. 1 ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові [PERSON] відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed