Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У січні 2025 [PERSON] через свого представника - адвоката Лещенко Ю.В. звернувся до суду із вказаною заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця, який загинув [INFO] в селі Ямполівка, Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях, виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у складі військової частини [NUMBER] . У заяві зазначив, що [INFO] під час виконання службового розслідування загинув його рідний брат - [PERSON] , факт смерті останнього зафіксовано в матеріалах службового розслідування, яке додається до матеріалів справи. Встановлення факту необхідне заявниці для державної реєстрації смерті брата та отримання відповідної компенсації військовозобов`язаної особи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.02.2026 року заяву було залишено без руху та надано термін для усунення недоілків. 05.02.2026 на адресу суду від представника заявника надійшла нова редакція заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 09.02.2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 11.03.2026 року від представника заявника надійшли письмові уточнення до заяви. Заявник та його прпедставник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просили вимоги задовольнити відповідно до уточненої заяви. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце був повідомлений належним чином. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.95, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ч. 3-4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є рідним братом [PERSON] , що підтверджується їх копіями свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 11.07.1974 р. та серії [NUMBER] від 22.06.1978 р.). Витягом із наказу командира частини [NUMBER] №1 від 01.01.2025 року соладата [PERSON] , призначено гранатометником з механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини [NUMBER] , ВОС-[NUMBER], т.р-5, та встановлено посадовий оклад та премії. З матеріалів службового розслідування по факту загибелі солдата [PERSON] , а саме Акту службового розслідування від 30.04.2025 року складеного комісією, призначеною наказом командира військової частини [NUMBER] №3310 від 30.04.2025 року, вбачається, що 19.03.2025 року о 20 годині 46 хвилин під час виконання бойового розпорядження командира військової частини [NUMBER] від 05.03.2025 року №25/43дек поблизу села Ямполівка, Краматорського району, Донецької області, внаслідок скиду вибухового боєприпасу з БпЛА зс рф на ПВ «[INFO]» колишній гранатометник [INFO] військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] отримав поранення несумісні з життям. До моменту евакуації тіла вважати військовослужбовця таким, що зник безвісти. Під час виконання бойового завдання солдат [PERSON] перебував у засобах індивідуального захисту, а саме: в бронежилеті та шоломі. В стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння - не перебував. Відповідно до службової характеристики солдат [PERSON] за час проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони. Дані факти підтверджуються: рапортом командира військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] від 29.03.2025 року вх.№8947, доповіддю про подію у військовій частині [NUMBER] від 05.03.2025 року №376, витягом із бойового розпорядження командира військової частини [NUMBER] від 05.03.2025 року №25/43дск, витягом із журналу бойових дій військової частини [NUMBER] №33 від 10.03.2025 року, витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] від 01.01.2025 року №l, службовою характеристикою солдата [PERSON] , поясненнями капітана [PERSON] та молодшого сержанта [PERSON] . У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Аналізуючи вищевказані добуті та досліджені в судому засіданні докази у їх сукупності, приймаючи до уваги загальновідомі факти про вторгнення російських військ на територію України, активні бойові дії та тимчасову окупацію її територій, внаслідок чого на вказаних територіях не здійснювалася діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування в зазначений період, та враховуючи, що смерть [PERSON] [INFO] й обставини смерті підтверджені достатніми та достовірними доказами, при тому, що будь-який документ для державної реєстрації факту смерті брата заявника не видавався через активні бойові дії, суд вважає за можливе задовольнити заяву заявника та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця, який загинув [INFO] в селі Ямполівка, Краматорського району, Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях, виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у складі військової частини [NUMBER] . Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника. У позасудовому порядку встановити вказаний факт неможливо. Спір про право відсутній. Звернення заявника із заявою про встановлення юридичного факту у порядку окремого провадження узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), оскільки заявник не має іншої можливості одержати свідоцтво про смерть брата, яке посвідчує факт, що має юридичне значення, а чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів. У постанові Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №756/5840/23 зазначено, що факт смерті особи підтверджується актом службового розслідування, письмовими поясненнями свідків, актом про настання смерті, витягом з наказу командира військової частини про результати службового розслідування по факту зникнення безвісти молодшого сержанта. За таких обставин, заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Підстави, передбачені для звернення даного рішення до негайного виконання ст.430 ЦПК України, відсутні. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved