Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 05.03.2013 у розмірі 74 955,3 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» для отримання банківських послуг, підписала Анкету-заяву від 05.03.2013 та приєдналася до умов та правил надання банківських послуг у редакції, що діяла на дату підписання і була оприлюднена на сайті банку. За твердженням позивача, на підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100 000 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 12/16, тип - Універсальна. Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки: 1. Кредитна картка № [NUMBER], строк дії 04/17, тип - Універсальна. 2. Кредитна картка № [NUMBER], строк дії 01/18, тип - Універсальна GOLD. 3. Кредитна картка № [NUMBER], строк дії 09/21, тип - Універсальна GOLD. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. У процесі користування рахунком 05.10.2021 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 12/25, тип - «Універсальна» GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України" При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви заборгованість відповідача становила - 2 806,04 грн. Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 05.10.2021 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 40,8 %. При цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотків у розмірі 13507,55 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримувала електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідач мала безперервний доступ до самого рахунку. Відповідач зобов`язалася повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Позивач зазначає, що у процесі підготовки позовної заяви, було встановлено, що відповідач перестала вносити кошти посилаючись на "спірні", на її думку, операції, які були проведені по її картці номер [NUMBER] з 28.09.2023 по 09.10.2023. Позивач вважає відмову від сплати кредиту необґрунтованою та такою, що суперечить умовам і правилам банку та вимогам чинного законодавства. Таким чином, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 10.04.2024 року має заборгованість у розмірі 74 955,30 грн, яка складається з: - 61 447,75 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 13 507,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач зазначив, що відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 головуючим суддею було визначено суддю Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року до справи був долучений відзив. У відзиві відповідач зазначила, що перебуває у скрутному фінансовому становищі. У період з 04.09.2023 по 11.10.2023 вона перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку із серйозним захворюванням. Після виписки з лікарні вона продовжує лікування, що унеможливлює її працездатність та вимагає постійного медичного нагляду. Відповідач зазначила, що у вересні-листопаді 2023 року невстановлені особи заволоділи грошовими коштами у сумі 55 100 грн з банківської картки [PERSON] Оболонським УП ГУНП у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12023100050003941. Відповідач звернулася із заявою до банку, в якій просила припинити нарахування відсотків у зв`язку з викраденням коштів, однак банк відмовив. Крім того, [PERSON] надсилала відповіді на претензії банку, пояснюючи неможливість погашення кредиту через стан здоров`я та втрату коштів у зв`язку з кримінальним провадженням. Таким чином, відповідач частково визнає заборгованість за кредитним договором, у решті просить відмовити. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024 головуючим суддею було визначено суддю Оболонського районного суду м. Києва Пукало А.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року до матеріалів справи були долучені письмові пояснення представника відповідача. Представник відповідача у письмових поясненнях зазначила, що у разі безпідставного списання коштів з рахунку або порушення банком розпорядження клієнта, банк зобов`язаний негайно зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта (належного отримувача). При цьому, згідно з вимогами Закону України «Про платіжні послуги», для здійснення платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний здійснити автентифікацію платника та, у передбачених випадках, застосувати посилену автентифікацію. Представник відповідача звернула увагу, що згідно з ч. 1, 2, 3, 12 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій, за здійснення помилкових та неакцептованих операцій, якщо не доведе, що такі операції виконані належним чином. Надавач платіжних послуг, який обслуговує платника, несе відповідальність перед ним за неакцептовані операції і зобов`язаний негайно після виявлення такої операції або отримання повідомлення платника повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої операції на рахунок платника. За ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги», надавач платіжних послуг зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, а порядок надання такої згоди визначається договором між платником і надавачем. Платіжна операція вважається акцептованою лише після надання платником згоди; за відсутності такої згоди операція є неакцептованою, якщо інше прямо не встановлено законом. На думку представника відповідача, в даному випадку спірні операції були нетиповими, здійсненими в нових місцях та через нові банкомати, а позивач як надавач платіжних послуг не здійснив належним чином автентифікацію платника та не застосував посилену автентифікацію з урахуванням вказаних ризик-факторів. Представник відповідача наголосила, що правовідносини між нею та банком мають споживчий характер, сторони не є рівними, а банк має значно більші можливості щодо доведення обставин справи. Враховуючи це, а також позицію Верховного Суду (зокрема постанову від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22), за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення повинні тлумачитися на користь споживача як «слабкої» сторони. Сам факт коректного введення реквізитів для ініціювання операції не доводить, що користувач сприяв втраті або незаконному використанню ПІН-коду чи іншої конфіденційної інформації. Представник відповідача зазначила, що відповідно до ст. 12, 81, 177 ЦПК України саме на позивача - банк - покладений обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу позовних вимог, зокрема надати беззаперечні докази того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції. На підтвердження цієї позиції відповідач послалася на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 537/3312/16-ц. Представник відповідача звернула увагу, що зі змісту заяви від 12.12.2023 убачається її волевиявлення щодо припинення нарахування та фактичного припинення кредитування, оскільки 05.12.2023 вона зменшила кредитний ліміт до 0. Таким чином, на думку відповідача, вона висловила намір припинити кредитні відносини. За твердженням представника відповідача, вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 10 у Голосіївському районі м. Києва з 04.09.2023 по 13.10.2023, що унеможливлює її одночасне перебування в м. Боярка та інших місцях, де за банківською випискою здійснювалися спірні операції. Представник відповідача зазначила, що 22.10.2023 вона подала до банку заяву про шахрайство, а також підтвердила, що у позивача наявні телефонні діалоги від 17, 21, 22.10.2023, в яких вона повідомляла про виявлені підозрілі операції. Представник позивача - Компанець Д.С. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з мотивів, наведених у письмових запереченнях, та зазначила, що відповідач визнає суму заборгованості в розмірі 14668,17 грн, а в решті позовних вимог просить відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 05.03.2013 [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 12/16, тип - Універсальна, що підтверджується довідкою про видані картки від 13.04.2024. Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: 1. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 04/17, тип - PKPVC CLASSIC CHIP CREDIT 1-4% FIRST PIN; 2. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 01/18, тип - Універсальна GOLD; 3. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 09/21, тип - Універсальна GOLD. 05.10.2021 відповідач підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на підставі якої отримано додаткову кредитну картку № - [NUMBER] , строк дії - 12/25, тип - «Універсальна» GOLD, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Підписавши вказану заяву відповідач погодила наступні умови. 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн (п. 1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна Gold»; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п. 1.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення: - повернення кредиту здійснюється шляхом: a) списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочення зобов`язань клієнта; b) шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4. Договору); Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п. 1.4. Договору). Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 81,6% річних - для карт «Універсальна Gold» (п. 1.5 Договору). 8. У разі: - неповернення клієнтом кредиту в строк, зазначений у п. 2.1.1.2.4 цього договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, та/або - в разі, якщо клієнт не виконав вимогу банку щодо усунення порушення в порядку, передбаченому п. 2.1.1.6.1 цього договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, встановленого вимогою банку, та/або - в разі несвоєчасної сплати клієнтом мінімального обов`язкового платежу в строк, зазначений у п. 2.1.1.3.1 цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку платежу, та/або - в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5 Договору, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: - 60,0% - для карт Універсальна; - 60,0% - для карт Універсальна Gold. У разі неповернення несанкціонованого овердрафту в іноземній валюті у визначений строк клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по несанкціонованому овердрафту, проценти за користування несанкціонованим овердрафтом у розмірі 36% річних, а також проценти від суми неповернутого в строк несанкціонованого овердрафту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 36% річних (п. 1.5 Договору). Згідно з п. 2.1.1.3.5. Договору сторони узгодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі. З матеріалів справи убачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином, забезпечивши відповідачу можливість користування кредитними коштами. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.04.2024 загальний розмір заборгованості [PERSON] за наданим кредитом становить 74 955,30 грн, що складається з: - 61 447,75 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 13 507,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Обставини укладення договору, його умови та користування кредитними коштами до 03.09.2023 не спростовуються відповідачем. Разом з тим, відповідач наполягає на тому, що стала жертвою шахраїв, які незаконно заволоділи кредитними грошовими коштами, що надавалися банком у можливе користування в межах встановленого кредитного ліміту, у період часу з вересня по листопад 2023 року. Як встановлено в ході розгляду справи з 04.09.2023 по 13.10.2023 відповідач перебувала в лікарні в Голосіївському районі, в Київській міській клінічній лікарні № 10, що підтверджується випискою з історії хвороби амбулаторного, стаціонарного хворого № 310367/310421. З довідки слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві Бакуменко Н.В. вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з вересня по листопад 2023 року невстановлена досудовим розслідуванням особа, таємно, в умовах воєнного стану, заволоділа грошовими коштами у сумі 55 100 грн з банківської картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] , чим завдано останній матеріального збитку. За вказаною подією було внесено відомості до ЄРДР за № 12023100050003941 від 21.11.2023. 12.12.2023 відповідач зверталася до банку із заявою про припинення нарахування відсотків в зв`язку з викраденням картки та відкриттям кримінального провадження № 12023100050003941. У відповідь на вимогу призупинити нарахування відсотків за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» відмовив їй, оскільки повернення кредиту є основним принципом кредитування. У зв`язку з тим, що механізм кредитування в банку тісно пов`язаний з іншими банківськими програмами, неповернення наданого кредиту, відсотків та винагороди може негативно відбитися на функціонуванні банку в цілому. Крім того, банк зазначив, що норми банківського законодавства, зокрема Закон України «Про банки і банківську діяльність» забороняють банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. Банком була надіслана на адресу відповідача претензія № SAMDNWFC00005976810 від 10.06.2024 про погашення заборгованості у розмірі 74 955,30 грн. У відповідь відповідач вказала, що зараз триває досудове розслідування за номером кримінального провадження № 12023100050003941 від 21.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме незаконне заволодіння коштами. Крім цього, відповідачем було подано до банку запит щодо проведення та результатів внутрішнього розслідування інциденту неправомірного списання коштів, надання повної інформації по транзакціях і матеріалах відеоспостереження а також вжитих банком заходів, в якому просила банк: - повідомити, чи відкривалося внутрішнє розслідування за зверненням [PERSON] щодо неправомірного списання коштів; якщо так, то надати його ідентифікатор, дату відкриття, відповідальний підрозділ, П.І.Б. відповідальної особи та поточний статус; - надати копії всіх документів і матеріалів внутрішнього розслідування: службові записки, рапорти, проміжні/підсумкові висновки, протоколи перевірок, скріншоти з ризик-моніторингу, рішення уповноважених органів банку щодо кейсу тощо. Однак, жодної відповіді на вказаний запит відповідач не отримала. У тексті позовної заяви позивач зазначає, що Управлінням безпеки по Столичному макрорегіону проведена перевірка щодо оскарження клієнтом [PERSON] списання за період часу з 28.09.2023 по 09.10.2023 коштів з її картки [NUMBER] «Карта Універсальна Голд» загальною сумою 36712,30 грн. Кошти були списані внаслідок розрахунків в еквайринговій мережі та зняття їх невідомою особою в банкоматах у м. Києві та м. Боярка Київської області. У заявці від 22.10.2023 клієнт [PERSON] оскаржує такі списання з картки [NUMBER]: 1. 28.09.2023 12:32, сума 274 грн; 2. 28.09.2023 17:16, сума 138 грн; 3. 28.09.2023 18:01, сума 415 грн; 4. 28.09.2023 18:05, сума 179,80 грн; 5. 29.09.2023 08:00, сума 280 грн; 6. 29.09.2023 10:15, сума 482 грн; 7. 29.09.2023 12:37, сума 195 грн; 8. 29.09.2023 18:33, сума 255 грн; 9. 30.09.2023 08:08, сума 5000 грн; 10. 05.10.2023 10:45, сума 5000 грн; 11. 09.10.2023 12:05, сума 5000 грн. Як зазначив позивач, аналізом виписки встановлено, що аналогічні розрахунки в еквайринговій мережі та зняття коштів у банкоматах з картки [NUMBER] проводились і раніше клієнтом та є типовими: 1. 03.09.2023 09:42: зняття готівки в банкоматі: м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 23, сума 5200 грн; 2. 08.09.2023 14:07: зняття готівки в банкоматі: [ADDRESS] , сума 1047 грн; 3. 10.09.2023 10:20: зняття готівки в банкоматі: [ADDRESS] , сума 2080 грн; 4. 14.09.2023 11:01: зняття готівки в банкоматі: [ADDRESS] , сума 5200 грн; 5. 23.09.2023 09:14: зняття готівки в банкоматі: [ADDRESS] , сума 3120 грн; 6. 30.09.2023 08:08: зняття готівки в банкоматі: [ADDRESS] , сума 5200 грн; 7. 05.10.2023 10:45: зняття готівки в банкоматі: [ADDRESS] , сума 5200 грн; 8. 09.10.2023 12:05: зняття готівки в банкоматі: [ADDRESS] , сума 5200 грн. Вказані операції є типовими, однак їх списання відбувалося в той період, коли відповідач перебувала в лікарні (з 04.09.2023 по 13.10.2023). Позивач у позові зазначає, що згідно з інформацією з ПК «Пошук авторизацій», операції по картці [NUMBER] здійснені з присутністю картки в банкоматі та підтверджені PIN-кодом. Помилкових введень PIN-коду не зафіксовано. Вибіркою програмного комплексу (надалі - ПК) ZMNPIN заявок на зміну PIN-коду не зафіксовано. Позивач зазначає, що клієнту [PERSON] надсилались відповідні SMS-повідомлення про проведені операції на номер [NUMBER]. Подальшою перевіркою ПК змін в акаунті Приват24 (CHANGE PASSWORD/ACCOUNT) змін не зафіксовано. Вхід (аутентифікація) в акаунті [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] , зафіксований лише з типового (довіреного) пристрою та ІР-адрес: [NUMBER] 8F6B9420-A053-48A7-83AE-B58633A0B3E9 24.09.2023 15:39; [NUMBER] PHONE IPHONE13,1 88.155.149.237 50,39865941 30,51280475; [NUMBER] 8F6B9420-A053-48A7-83AE-B58633A0B3E9 23.10.2023 17:16; [NUMBER] PHONE IPHONE13,1 88.154.42.114 50,40336637 30,52901109. Позивач зазначає, що оскаржувані операції численні, здійснювалися протягом тривалого періоду з 03.09.2023 по 09.10.2023. При цьому за даний період зафіксовані аутентифікації [PERSON] в акаунті Приват24, тож клієнт бачила/мала бачити вказані списання. Фахівцями в ПК Voice Record System було прослухано діалоги з клієнтом: 1. vrs.privatbank.ua772407833 від 17.10.2023 12:57; 2. vrs.privatbank.ua772879391 від 21.10.2023 18:59; 3. vrs.privatbank.ua772888973 від 22.10.2023 11:22; 4. vrs.privatbank.ua772890477 від 22.10.2023 12:01. У діалогах [PERSON] постійно переносить комунікації, непевно повідомляє про втрату картки, плутається щодо часу втрати, зокрема стосовно операцій, які має намір оскаржити. Позивач зазначив, що оскільки вхід в обліковий запис Приват24 клієнта [PERSON] відбувався з типового пристрою та без зміни логіна і пароля, а операції по картці проводились з вірним введенням PIN-коду, це вказує на те, що клієнт цілком могла передати картку та PIN-код третій особі. Свідок [PERSON] , мати відповідача, у судовому засіданні зазначила, що у спірний період відповідач не могла самостійно пересуватися та навіть самостійно вживати їжу. Через півтора місяця після госпіталізації її виписали з лікарні, разом з тим її стан не дозволяв пересуватися. Зі слів свідка, у квартирі в 2023 року проводився ремонт. Свідок також повідомила, що відповідач користувалася спірною банківською карткою, яка була її основною, оскільки на неї надходила заробітна плата. ПІН-код від картки відповідач ніде не фіксувала та нікому не надавала права користуватися цією карткою. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року (далі - Положення), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Пунктом 137 розділу VII Положення визначено, що платіжний інструмент має відповідати вимогам емітента щодо захисту інформації, установленим з урахуванням вимог нормативно-правових актів Національного банку. Платіжний інструмент, що використовується для здійснення платіжних та/або інших операцій у платіжній системі, має також відповідати вимогам відповідної платіжної системи щодо захисту інформації. Згідно зі пункту 138 розділу VII Положення емітент (надавач платіжних послуг) зобов`язаний забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача. Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Пунктом 143 розділу VII Положення передбачено, що надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Відповідно до пункту 144 розділу VII Положення, надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Пунктом 146 розділу VII Положення визначено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Згідно з пунктом 146 розділу VII Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Отже, у даній категорії спорів саме на банк покладається обов`язок довести наявність обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв розголошенню індивідуальної облікової інформації або надав третім особам можливість ініціювати платіжні операції. У практиці Верховний Суд (постанови від 14.02.2018 у справі № 127/23496/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 691/699/16-ц, від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22, від 29.03.2024 у справі № 456/4026/21, від 19.03.2025 у справі № 755/12569/22, від 09.07.2025 у справі № 489/4939/23) послідовно зазначає про те, що: саме банк повинен довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації; сам по собі факт коректного введення автентифікаційних даних не є безспірним доказом вини користувача; за відсутності належних і допустимих доказів сумніви мають тлумачитися на користь споживача як слабшої сторони у правовідносинах із банком. Обґрунтовуючи позовні вимоги банк послався, що низка оспорюваних транзакцій була аналогічна інших та була типовими. При цьому типовість вказаних операцій позивач визначив, порівнявши їх з операціями у період 03.09.2023 по 09.10.2023, тобто у період, коли відповідач перебувала на лікуванні та у який, за її твердженням, відбувся несанкціонований доступ до її рахунку. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, послався на інформацію з ПК «Пошук авторизацій», згідно з якою операції по картці [NUMBER] здійснені з присутністю картки в банкоматі та підтверджені PIN-кодом. Помилкових введень PIN-коду не зафіксовано. Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження вказаних обставин, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б безспірно підтверджували особисте волевиявлення позивача на здійснення відповідних дій. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач у спірний період перебував на стаціонарному лікуванні, як повідомив свідок, за станом здоров`я не могла пересуватися, після виявлення списання грошових коштів неодноразово зверталася до банку; подала заяву до правоохоронних органів; ініціювала відкриття кримінального провадження; вживала заходів для з`ясування обставин списання грошових коштів, неодноразово вимагала від банку провести розслідування щодо підстав зняття грошових коштів та встановити осіб, які могли їх здійснити. Такі дії є послідовними, своєчасними та логічними для особи, яка не мала наміру здійснювати спірні операції та не усвідомлювала їх проведення. Вони свідчать про відсутність умислу, недобросовісності чи сприяння у вчиненні несанкціонованих транзакцій. Також позивачем на запит відповідача не надано доказів перевірки операцій, ідентифікатори банкоматів, адреси їх розміщення, журнали пристроїв, знімки/кадри, фото- або відеофіксації в моменти транзакцій, а також інформації чи були ці матеріали передані органу досудового розслідування. Суд погоджується з твердженням відповідача, що, як вбачається з виписки по рахунку, перелік операцій, які відбулися після 03.09.2023 (знаття готівки у значних розмірах, придбання продуктів, алкоголю), є нетиповими у порівнянні з операціями, які відбувалися по картці раніше, що також свідчить на користь позиції відповідача. При цьому позивач, як сторона правовідносин, яка в повному обсязі володіє відповідними відомостями, не повідомив відповідачу на її вимогу обставин користування карткою та не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів. Також позивач послався на звернення відповідача телефоном та повідомлення суперечливих відомостей, при цьому аудіозаписів вказаних звернень не надав. Матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів фактичного проведення банком повноцінної перевірки обставин здійснення спірних транзакцій. Однак формальне посилання на внутрішні записи інформаційної системи без розкриття їх змісту та без надання первинних технічних доказів не може вважатися належним виконанням обов`язку доказування, покладеного на банк як професійного учасника ринку фінансових послуг. При цьому, як вже було зазначено, відповідно до спеціальних норм законодавства саме на банк покладено обов`язок довести наявність дій чи бездіяльності користувача, які призвели до втрати або незаконного використання його індивідуальної облікової інформації. Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, та усталеною практикою Верховного Суду щодо розподілу доказового обов`язку у спорах, пов`язаних із несанкціонованими платіжними операціями, тягар доказування покладений саме банк, як установу, яка у повному обсязі володіє технічною інформацією щодо використання банківської картки. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Оцінюючи доводи сторін, суд також бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належно обґрунтовані під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами в їх сукупності та логічному взаємозв`язку, поза розумним сумнівом, що у спірний період з 04.09.2023 по 13.10.2023 списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося з її вини чи за її розпорядженням. Тому суд дійшов висновку, що позивач не довів факту, що відповідачка як користувач банківських послуг своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або розголошенню іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що призвело до виникнення заборгованості саме в сумі, зазначеній банком. Натомість у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що відповідачка, виявивши безпідставне зняття коштів з її рахунку, повідомила про це банк та звернулася до правоохоронних органів. Отже, у судовому засіданні не здобуто, а стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачкою зазначених у позові коштів із її карткового рахунку, переказу цих коштів іншим особам, передання відповідачкою своєї платіжної картки іншій особі, втрати відповідачкою платіжної картки чи розголошення іншим особам ПІН-коду картки, через що треті особи могли б отримати доступ до зазначених коштів. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 14668,17 грн - коштів, використаних відповідачкою станом на 03.09.2023 (до госпіталізації до лікарні). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial