Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

29.01.2026 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 01.12.2024-100002338 від 01.12.2024 у розмірі 5520 грн, судові витрати покласти на відповідача. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 01 грудня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та відповідач уклали кредитний договір № 01.12.2024-100002338, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн строком на 70 днів на умовах, встановлених договором. За умовами договору відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти, комісію, неустойку. У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на дату позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 5520 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн, заборгованості за відсотками - 1260 грн та неустойці - 1260 грн. Ухвалою судді від 03.02.2026 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вважає позовну заяву незаконною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Просить суд врахувати, що у випадку задоволення нарахованих відсотків не буде дотримано розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Також позивачем на підтвердження позовних вимог не надано підтвердження направлення примірника договору, укладеного у вигляді електронного документа на його, зокрема не надано суду заяву підписану ним, з якої б вбачалось його бажання отримати кредит та його розмір, як і не надано жодних відомостей про зазначення ним номеру платіжної карти, на яку мали бути зараховані кредитні кошти. Крім того вважає, що позивачем не надано суду виписку по особовому рахунку позичальника, таким чином розмір заборгованості відповідача за кредитним договором належним чином не підтверджується. Крім того, взагалі не надано належних доказів на підтвердження отримання ним грошових коштів та укладення кредитного договору. Спірний кредитний договір від 01.12.2024 № 01.12.2024-100002338, який «нібито» був укладений, не відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь кредитора. За таких обставин вважає, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження права звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначила, що позивачем було подано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. За повної відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, його заперечення проти позовних вимог мають виключно декларативний характер та не спрямовані на спростування конкретних фактичних обставин, доведених позивачем належними і допустимими доказами. Такі заперечення не відповідають вимогам статті 81 ЦПК України щодо обов`язку сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а відтак не є достатніми в силу закону. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ «УПР». Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернетеквайрингу iPay. Довідка ТОВ «УПР» про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Позивач вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Щодо неустойки зазначила, що на підставі змін внесених до Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон), за договорами, укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до Закону, а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві та відповіді на відзив просила справу розглянути за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві на позовну заяву просив справу розглянути у його відсутності. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Щодо укладення договору: Судом встановлено, що 01 грудня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір № 01.12.2024-100002338, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором Е543, що стверджується пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 01.12.2024 (а.с. 14-17), заявкою кредитного договору № 01.12.2024-100002338 (кредитної лінії) від 01.12.2024 (а.с. 17-18), відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 01.12.2024-100002338 (кредитної лінії) від 01.12.2024 (а.с. 18-19) та інформаційним повідомленням позичальника [PERSON] (а.с. 19). Згідно з пунктами 3.1, 4.1, 4.3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49ХХ-ХХХХ-0338. Днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Згідно з пунктами 1 4, 6, 7, 10, 11, 15, 16, 18 вищезазначеної заявки, дата надання кредиту 01.12.2024, сума кредиту 3000 грн, строк, на який надається кредит, 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 08.02.2025. Процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,01% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 1 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.8% (денна процентна ставка) = (1684.2 / 3000)/ 70 ? 100%. Проценти (економічна сутність плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Неустойка: 45 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 547,5 % річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. Аналізуючи зміст кредитного договору № 01.12.2024-100002338 від 01.12.2024, вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання кредиту. Судом встановлено, що згідно з укладеним договором [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-2701 від 27.01.2026 (а.с. 30), з якого вбачається, що кошти були перераховані на картку № [NUMBER] , маска якої вказана у договорі як реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів. З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 01.12.2024-100002338 від 01.12.2024 встановлено, що боржник має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 5520 грн, що складається з основного боргу 3000 грн, процентів 1260 грн, які нараховані за період з 01.12.2024 по 08.02.2025, тобто в межах строку дії договору, та неустойки 1260 грн (а.с. 23). Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору в електронній формі та виконання умов договору позичальником щодо надання коштів у кредит, а також неналежне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що добровільно не сплачена. Долученими позивачем доказами спростовується позиція відповідача щодо відсутності доказів укладення договору та перерахування коштів позичальнику. Заперечення відповідача щодо нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку дії договору та стягнення комісії не узгоджується із заявленими позовними вимогами та розрахунками, оскільки позивач нарахував відсотки виключно у межах 70-денного строку договору та не просить стягнути комісію за обслуговування кредиту. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, наявність очевидних ознак неспроможності позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов договору (що не були усунені позичальником) має наслідком виникнення у банку права вимагати повернення суми кредиту, що в т.ч. передбачено нормами ч. 2 ст. 1054 ЦК України. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності 24.12.2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Із розрахунку заборгованості встановлено, що з 01.12.2024 до 08.02.2025 нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою, яка не перевищує 1% в день, тобто у розмірі, передбаченому чинним законодавством. З урахуванням обставин та підтверджуючих ці обставини документів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за основним боргом та відсотками. Щодо стягнення неустойки: Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Закону № 2102-ІХ), з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України неодноразово продовжувався і триває по теперішній час. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Посилання позивача на зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» суд вважає безпідставним, оскільки цими нормами не передбачено дозволу чи права нараховувати неустойку, а імперативною нормою пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено обов`язок списання неустойки саме у зв`язку з періодом дії воєнного стану в Україні. Суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача неустойки в розмірі 1260 грн за невиконання/неналежне виконання умов кредитного договору є безпідставним. Отже заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 01.12.2024-100002338 від 01.12.2024 становить 4260 грн, з яких 3000 грн основний борг та 1260 грн відсотки за користування кредитом, а тому позов ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов частково, покладає судові витрати, які складаються із судового збору, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 77,17% (4260 х 100 : 5520), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2054,57 грн (2662,40 грн х 77,17%).

Outcome: partial