Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

14 жовтня 2025 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року в розмірі 26 701,74 грн. та судового збору в сумі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 серпня 2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено електронний кредитний договір (оферти) № 13.08.2024-100000741. Відповідно до умов договору, ТОВ "Споживчий центр" надало [PERSON] кредит у розмірі 11 000,00 грн., строком на 140 днів із кінцевою датою повернення 30 грудня 2024 року. Процентна ставка фіксована, незмінна становить 1,00 % за один день користування кредитом. Денна процентна ставка складає 0,87 %. Комісія за надання кредиту становить 20,00 % від суми кредиту та дорівнює 2 200,00 грн. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, перерахувавши 13 серпня 2024 року, на рахунок відповідача № 5457-08ХХ-ХХХХ-0265 кредитні кошти в сумі 11 000,00 грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на дату звернення до суду, утворилася заборгованість у розмірі 26 701,74 грн., яка складається з: 6 484,94 грн. - тіло кредиту; 12 516,80 грн. - нараховані проценти; 2 200,00 грн. - комісія за надання кредиту; 5 500,00 грн. - неустойка. Водночас відповідачем здійснено заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме проведена часткова сплата заборгованості в загальному розмірі 5 500,00 грн., яка врахована під час формування довідки про заборгованість та розрахунку позовних вимог. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року в розмірі 26 701,74 грн. та судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, судового збору в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 2-9) Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі, розгляд справи призначено на 11 грудня 2025 року. (а.с. 37-38) Судовий розгляд, призначений на 11 грудня 2025 року, відкладено за клопотанням відповідача до 02 лютого 2026 року. (а.с. 44) Судовий розгляд, призначений на 02 лютого 2026 року, відкладено до 12 березня 2026 року у зв`язку з відсутністю електроенергії та неможливістю фіксувати судове засідання технічними засобами. (а.с. 47) 11 березня 2026 року представником відповідача адвокатом Деречиною О.В. подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що відповідач дійсно отримав кредитні кошти в розмірі 11 000,00 грн., з яких частково здійснив погашення на загальну суму 5 500,00 грн. Зазначає, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача неустойки слід відмовити, оскільки відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того, при видачі кредиту позивачем утримано комісію в розмірі 2 000,00 грн., у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог також просить відмовити. Зазначає, що розрахунок заборгованості за відсотками складає: 5 500 х 0,87/100х140 = 6 699,00 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги відповідач визнає частково - у частині заборгованості за основною сумою боргу з урахуванням сплачених ним коштів у розмірі 5 500,00 грн. В іншій частині позовних вимог просить відмовити. (а.с. 52-53) Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, у своїх позовних вимогах просить суд проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 2-9) Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток "Viber". (а.с. 49) У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 13 серпня 2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено електронний кредитний договір № 13.08.2024-100000741 шляхом підписання відповідачем заявки та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 13 серпня 2024 року, відповіді позичальника про прийняття пропозиції, які підписані за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації на сайті. Відповідно до заявки кредитного договору, відповідач отримав кредит у сумі 11 000,00 грн., строком на 140 днів із кінцевою датою повернення 30 грудня 2024 року. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка становить 0,87 % (загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту). Комісія, пов`язана з надання кредиту 20 % від суми кредиту та дорівнює 2 200,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 24 450,06 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом складають 13 450,06 грн. Неустойка становить 110,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. (а.с. 23-30) 04 січня 2024 року між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" укладено договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2. (а.с. 18-22) Згідно з довідкою № 432-0810 від 08 жовтня 2025 року, наданої ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" - 08 січня 2025 року успішно перераховано кошти у сумі 4 500,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] ; номер транзакції у системі іРaу.ua - 618554110; призначення платежу: Видача за договором кредиту № 06.01.2025-100002264. (а.с. 13) Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року, заборгованість складає 26 701,74 грн., з яких: 6 484,94 грн. - тіло кредиту; 12 516,80 грн. - нараховані проценти; 2 200,00 грн. - комісія за надання кредиту; 5 500,00 грн. - неустойка. (а.с. 14) Згідно з копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05 жовтня 2023 року, ТОВ "Споживчий центр", ЄДРПОУ 37356833, здійснює економічну діяльність з інших видів кредитування (основний) (код 64.92). (а.с. 12) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно із ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 3 ст. 207 ЦК України встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис"за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору про надання грошових коштів у позику. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Як вказує позивач у позовній заяві та підтверджує представник відповідача у додаткових поясненнях у справі, відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 5 500,00 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по тілу кредиту за договором № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року, який підлягає стягненню з відповідача, становить 5 500,00 грн. (11 000,00 грн. (сума кредиту) - 5 500,00 грн. (часткова сплата заборгованості відповідачем) = 5 500,00 грн.). Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно із ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 4 кредитного договору № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року, кредит відповідачу надавався строком на 140 днів, тобто до 30 грудня 2024 року. Таким чином, у кредитора є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, правові підстави для стягнення процентів, нарахованих після 30 грудня 2024 року відсутні. Згідно із пунктом 6 кредитного договору денна процентна ставка становить 0,87 % за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит. Як зазначено вище, відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 5 500,00 грн. (03 вересня 2024 року сплачено 500,00 грн.; 03 жовтня 2024 року сплачено 1 000,00 грн.; 23 жовтня 2024 року сплачено 500,00 грн.; 28 жовтня 2024 року сплачено 1 000,00 грн.; 07 листопада 2024 року сплачено 500,00 грн.; 09 грудня 2024 року сплачено 1 000,00 грн.; 10 січня 2025 року сплачено 1 000,00 грн.). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по процентах за кредитним договором № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року, який підлягає стягненню з відповідача, становить 10 822,80 грн., з яких: 1) 11 000,00 грн. тіло кредиту х 0,87 % х 21 день / 100 % = 2 009,70 грн. - розмір відсотків за період з 13 серпня 2024 року по 02 вересня 2024 року; 2) 10 500,00 грн. тіло кредиту х 0,87 % х 30 днів / 100 % = 2 740,50 грн. - розмір відсотків за період з 03 вересня 2024 року по 02 жовтня 2024 року; 3) 9 500,00 грн. тіло кредиту х 0,87 % х 20 днів / 100 % = 1 653,00 грн. - розмір відсотків за період з 03 жовтня 2024 року по 22 жовтня 2024 року; 4) 9 000,00 грн. тіло кредиту х 0,87 % х 5 днів / 100 % = 391,50 грн. - розмір відсотків за період з 23 жовтня 2024 року по 27 жовтня 2024 року; 5) 8 000,00 грн. тіло кредиту х 0,87 % х 10 днів / 100 % = 696,00 грн. - розмір відсотків за період з 28 жовтня 2024 року по 06 листопада 2024 року; 6) 7 500,00 грн. тіло кредиту х 0,87 % х 32 дні / 100 % = 2 088,00 грн. - розмір відсотків за період з 07 листопада 2024 року по 08 грудня 2024 року; 7) 6 500,00 грн. тіло кредиту х 0,87 % х 22 дні / 100 % = 1 244,10 грн. - розмір відсотків за період з 09 грудня 2024 року по 30 грудня 2024 року. 8) 2 009,70 грн. + 2 740,50 грн. + 1 653,00 грн. + 391,50 грн. + 696,00 грн. + 2 088,00 грн. + 1 244,10 грн. = 10 822,80 грн. - загальний розмір заборгованості за сумою відсотків. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 2 200,00 грн., суд зазначає наступне. Пунктом 8 кредитного договору № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року встановлено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - "комісія", економічна сутність - плата за надання кредиту) - 20,00 % від суми кредиту та дорівнює 2 200 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок: "10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Згідно з пунктом 3.6 Правил про споживчий кредит, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". ТОВ "Споживчий центр" фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Отже, умови договору про нарахування позивачем разової комісії, пов`язаної з наданням кредиту, є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", а відтак, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача комісії в розмірі 2 200,00 грн. слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою в розмірі 5 500,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно із п. 13 кредитного договору № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року, неустойка складає 110,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 7.6 Пропозиції про укладення кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року в справі № 183/7850/22 зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 5 500,00 грн. слід відмовити. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 13.08.2024-100000741 від 13 серпня 2024 року в розмірі 16 322,80 грн., яка складається з: 5 500,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 10 822,80 грн. - заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме 1 480,81 грн. (16 322,80 грн. х 100 / 26 701,74 грн. = 61,13 % х 2 422,40 грн. / 100 = 1 480,81 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial