Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач ТОВ«ФК «ЕЙС»» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №852944484 від 28.07.2024 року в розмірі 38 496,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.07.2024 року між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №852944484 від 28.07.2024 року, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 12000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора GKKW-6643. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/4 від 15.10.2024 року, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» належне право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, та у подальшому до договору факторингну укладалися і додаткові угоди у тому числі і щодо продовження терміну дії договору факторингу. 28.05.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №28/0525-01. 16.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №16/07/25-Е, відповідно до умов якого «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС», належне йому право вимоги до відповідача . Посилаючись на те, що відповідач, не виконує належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, просить суд стягнути із відповідача на його користь 38496 грн. 00 коп заборгованості за кредитним договором. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Крім того, данною ухвалою суду витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію, чи емітувалася на ім`я [PERSON] платіжна картка [NUMBER]; про факт зарахування коштів на платіжну карту [NUMBER] за період від 28.07.2024 року по 02.08.2024 року в сумі 12000,00 грн.; чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 06.02.2026 року на адресу суду надійшла інформація від АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також емітувались інші картки. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 28.07.2024-02.08.2024 р.: [NUMBER] не був/не є фінансовим номером телефону [NUMBER] не знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] . По рахунку № [NUMBER] зараховано кошти на суму 121000,00 грн. від 28.07.2024 року. Крім того, надано виписку за договором за період з 28.07.2024-02.08.2024 згідно якої 28.07.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] зараховано суму 12000,00 грн. (а.с.27-28) Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві, поміж іншого заявив вимогу про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив; заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав, своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористався. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що розгляд справи проводиться без участі сторін, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 28.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , було укладено договір кредитної лінії №852944484, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з пунктом 2.1 цього Договору та паспорта споживчого кредиту сума кредитного літіміту складає 12000,00 грн., строк дії кредитної лінії 1826 днів (дисконтний період 20 днів з можливістю продовження та поновлення), тобто до 27.08.2029 року, процентна ставка становить 1,50% в день, а також дисконтна процентна ставка: 3,65%547,50%; індивідуальна процентна ставка: 365,00% - 547,50%; базова процентна ставка: 547,50%. Розділами 5-9 зазначеного договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за цим договором сплачуються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором . Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 12000,00 грн.. 28.07.2024 року на банківську карту № [NUMBER] відповідача, яку відповідач вказав у Заявці при укладенні кредитного договору. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (GKKW-6643). Сторонами договору також узгоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахування вартості супутніх послуг . 28.07.2024 року відповідач також електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписав Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому містять основні умови кредитування, які відповідають тим, що зазначені у кредитному договорі. Згідно платіжного доручення № 4d36a983-be25-4b4e-91c8-d2807f866eb6 від 28.07.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 12000,00 грн. на картковий рахунок відповідача № [NUMBER].. Крім цього, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. На ухвалу суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало інформацію, за якою обліковується клієнт [PERSON] , на ім`я якого відкрито платіжну картку № [NUMBER] , надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 28.07.2024 -02.08.2024 р.р. Так, з виписки за договором за період з 28.07.2024 -02.08.2024 року вбачається зарахування 28.07.2024 року - 12000,00 грн. Відтак, в матеріалах справи міститься виписка по рахунку відповідача, яка є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором.(а.с.27-28) Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, [PERSON] , суду не надав, витребувані судом докази не спростовані. Окрім того, відповідач здійснив часткове погашення заборгованості по процентам в сумі 1224,00 грн., 14.08.2024 року , що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклав договір кредитної лінії 852944484 шляхом його підписання електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора GKKW-6643. Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі. Виходячи з вищевикладеного, вказаний кредитний договір був підписаний позичальником [PERSON] за допомогою електронного підпису, який був надісланий банком, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься відповідна відмітка, що і є його безпосереднім підписом. Доказів на спростування факту підписання відповідачем спірного договору та перерахування коштів на виконання договору на банківську картку, яка відповідачу не належить, до суду не надано. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Як вбачаться з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 15.10.2024 р., у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту - 12000,00 грн., 12060,00 грн - проценти та 6000,00 грн. -неустойка. 15.10.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ « Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/4, у відповідності до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», а товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги №б/н від 15.10.2024, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 15.10.2024 до Договору факторингу №МВ-ТП/4 від 15.10.2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 28836,00 грн.. Як вбачаться з розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» станом на 28.05.2025 р. у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту - 12000,00 грн, 26496,00 грн - проценти, 6000,00 грн. неустойка, а всього 44496,00 грн. 28.05.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №28/0525-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №852944484 від 28.07.2024 року. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК`Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги №1 від 28.05.2025 до договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК`Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 28.05.2024 до Договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 44496,00 грн. 16.07.2025 року між «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено Договір факторингу №16/07/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №852944484 від 28.07.2024 року . Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 44496,00 грн, в тому числі тіло кредиту -12000,00 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 26496,00 грн. та заборгованість за штрафними санкціями (пеня,штрафи) у розмірі 6000.00 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №852944484 від 28.07.2024 року ТОВ «ФК`ЕЙС», заборгованість [PERSON] , станом на 01.11.2025 року складає 44496,00 грн. з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12 000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 26 496,00 грн.;заборгованість за штрафними санкціями - 6 000,00 грн. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Копії договорів факторингу №МВ-ТП/4 від 15.10.2024 року, №28/0525-01 від 28.05.2025 року та №16/07/25-Е від 16.07.2025 року містять підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Ейс». Отже, ТОВ «ФК «Ейс» належним чином у встановленому законом та договорами способом набуло законного права вимоги до відповідача згідно кредитного договору №852944484 від 28.07.2024 року. За правилами ст. ст. 525, 526,527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором №852944484 від 28.07.2024 року, має заборгованість в розмірі 38496,00 грн., з яких 12000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 26496,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить сятягнути з відповідача. При цьому, позивачем розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості (6000,00 грн.), не включено до розміру позовних вимоги. При цьому, будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Так, договір кредитної лінії №852944484 від 28.07.2024 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , так і договори факторингу відповідачем не оспорені, в установленому законом порядку недійсними їх не визнано, а тому в силу положень ст. 204 ЦК України підлягають до виконання. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК`ЕЙС» слід задовольнити частково з огляду на таке. Як вбачається з пункту 2.1 даного Договору та паспорта споживчого кредиту сума кредитного літіміту складає 12000,00 грн., строк дії кредитної лінії 1826 днів (дисконтний період 20 днів з можливістю продовження та поновлення), тобто до 27.08.2029 року, процентна ставка становить 1,50% в день, а також дисконтна процентна ставка: 3,65%-547,50%; індивідуальна процентна ставка: 365,00% - 547,50%; базова процентна ставка: 547,50%. Згідно з п.2.3 Договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 12 000 грн, одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 17.08.2024 року п.7.1 договору (20 днів) від дати отримання позичальником першого траншу. Згідно п.3.2 договору, сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Згідно п.7.1 договору, у разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору. Згідно п.7.4. Проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: п.7.4.1. протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування чи Поновлення Дисконтного періоду, Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору. Тобто, з викладеного слідує, що відповідач не продовжив і не здійснив пролонгацію строку дисконтного періоду (після 20 днів) та в матеріалах справи позивачем не надано зазначених доказів. Згідно п.8.3. на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту. Згідно п.8.4. договору , для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3., за перші 20 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 15600 грн 00 коп. (п`ятнадцять тисяч шістсот грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 3600 грн 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 12000 грн 00 коп.. В зв`язку з чим, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом (20 днів) у розмірі 3600,00 грн. (1200,00 грн.х20дн.х1.50). При цьому слід врахувати, що відповідачем було внесено 14.08.2024 року суму 1224,00 грн., на погашення заборгованості по процентам (3600 ,00 грн- 1224,00 =2376,00 грн.) Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє ствердження під час розгляду, а тому підлягають до часткового задоволення та стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором №852944484 від 28.07.2024 року в загальному розмірі 14376,00 грн.. Щодо судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений за ставкою 0,8 за подання позову за допомогою підсистеми «Електронний суд». До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України). Однак, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. до матеріалів справи надано копію договору № 20/08/25-01 про надання правничої допомоги від 20.08.2025 року, укладений між адвокатським бюро «Соломко та Партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс», додаткової угоди №25771010719 від 11.09.2025 р., до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01.. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року клієнту- Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс» було надано виконавцем- Адвокатським бюро «Соломка та партнери» такі послуги: -складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №852944484 від 28.07.2024 року - 2 год. - 5000 грн., -вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , за кредитним договором №852944484 від 28.07.2024 року -2 год - 1000 грн., - підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів позичальнику - 1 год. - 500 грн; - підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів позичальнику - 1 год. - 500 грн. Таким чином письмовими матеріалами справи підтверджено, що представником позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 7000,00 грн. Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 37,34% від заявлених до стягнення позовних вимог, відтак до відшкодування позивачу підлягає 904,62 грн. судового збору та 2613,80 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial