Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

22 жовтня 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з останньої заборгованість у загальній сумі 100 310,57 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 грудня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №Z06.1974.003486096. Банк свої зобов`язання виконав та надав грошові кошти у сумі 39 400,00 грн строком на 36 місяців. 15.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу №15/11/23, згідно якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №Z06.1974.003486096, в якому відповідач виступає позичальником. Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 15.11.2023 року виникла заборгованість у розмірі 100310,57 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 38093,89 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 28024,68 грн; заборгованості за комісією у розмірі 34192,00 грн. Процесуальні дії та рішення у справі. 25 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05 березня 2026 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Позиції учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. У позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштових відправлень Укрпошти, поштовими відправленнями з відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», оголошеннями про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада». Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 22.12.2017 року [PERSON] підписала заяву №Z06.1974.003486096 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк» та підписала заяву-приєднання (Акцепт) №Z06.1974.003486096 до Договору добровільного страхування життя позичальника ПАТ «Ідея Банк» (приєднання): Оферта №1В0001 від 25.08.2015 року. 22 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Ідея Банк» із заявою-анкетою, у зв`язку із чим між сторонами укладено кредитний договір №Z06.1974.003486096, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 39 400,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Банк свої зобов`язання виконав, надав грошові кошти у сумі 39 400,00 грн, строком на 36 місяців. Зазначені обставини підтверджуються ордерами-розпорядженнями про видачу кредиту та про сплату страхового платежу від 22.12.2017 року. [PERSON] , в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 15 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу №15/11/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Суперіум» за договором №Z06.1974.003486096, що також підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді №1. Відповідно до Витягу з Друкованого реєстру Боржників до договору факторингу №15/11/23 від 15.11.2023 року, загальна сума заборгованості [PERSON] , складає 100 310,57 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 38093,89 грн, заборгованість за відсотками 28024,68 грн, заборгованість за комісією 34192,00 грн, що також підтверджується довідкою за заборгованістю боржника [PERSON] від 13.10.2025 року. Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вищевказаним договором. Позивачем не перераховувався вказаний розмір заборгованості по тілу, процентам та комісіям, оскільки вказаний в Реєстрі боржників розмір заборгованості нарахований первісним кредитором до моменту передачі права вимоги. 06 жовтня 2025 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] направлено досудову вимогу про сплату заборгованості, яку залишено без реагування. Доказів погашення зазначеної заборгованості відповідачем до суду не надано. Застосовані норма права. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства Так ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Мотиви і висновки суду. Підписавши кредитний договір №Z06.1974.003486096 від 22 грудня 2017 року, відповідач [PERSON] добровільно погодилася з його умовами, відповідно до яких отримала грошові кошти та зобов`язалася повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити проценти за користування кредитом і передбачені договором платежі. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався, недійсним не визнавався. Матеріалами справи підтверджується факт перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача, зазначений у договорі. З урахуванням положень статей 626, 627, 640 ЦК України, суд доходить висновку, що кредитний договір укладено належним чином та підписаний сторонами що, підтверджує їх волевиявлення та цілісність документа. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору №Z06.1974.003486096 від 22 грудня 2017 року та виникнення між первісним кредитором і [PERSON] договірних правовідносин щодо користування кредитними коштами. Оскільки кредитний договір є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а відповідач не надала доказів належного виконання своїх зобов`язань, суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань утворилася заборгованість у загальному розмірі 100310,57 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 38093,89 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 28 024,68 грн; заборгованості за комісією у розмірі 34192,00 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 100310,57 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону, яка програла спір. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується відповідним платіжним документом, наявним у матеріалах справи. Зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved