Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

13 лютого 2026 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дядько [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, яке складається з права на земельну частку (пай) площею 3,02 в умовних кадастрових гектарах, земельної ділянки площею 2,854 га, яка розташована на території Затурцівської сільської ради та житлового будинку [ADDRESS] . За життя спадкодавець склав заповіт, у якому заповів [PERSON] усе своє рухоме та нерухоме майно. На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини в приватного нотаріуса Володимирського нотаріального округу Волинської області відкрито спадкову справу № 70/2020 до майна померлого [PERSON] . На частину спадкового майна, а саме на земельну ділянку площею 2,854 га та на право на земельну частку (пай) у розмірі 3,02 в умовних кадастрових гектарах отримав свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. 27 січня 2026 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, проте у видачі відповідного свідоцтва позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також судові витрати залишити за ним. Ухвалою судді від 16 лютого 2026 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 березня 2026 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на зазначений ним у заявці номер телефону (а.с. 42, 50). До позовної заяви позивач долучив клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 41). Представник відповідача судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 51). 16 березня 2026 року від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, не заперечує щодо ухвалення рішення про задоволення позову (а.с. 52). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 70/2020 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Великий Окорськ Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 30 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 7, 17 на звороті). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 15 жовтня 2019 року вбачається, що в с. Великий Окорськ Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] та яка на день смерті була зареєстрована і проживала у [ADDRESS] . Після смерті у володіння її спадковим майном вступив син [PERSON] , який на день смерті матері проживав і був зареєстрований з нею за однією адресою. Спадкове майно складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області. Заповіт від імені [PERSON] в Затурцівській сільській раді не посвідчувався. Інші спадкоємці в сільську раду не зверталися (а.с. 18 на звороті). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 29 березня 2019 року виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 18) Із довідки Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області №307 від 10 березня 2020 року вбачається, що в с. Великий Окорськ Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] . На день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті у володіння спадковим майном вступив [PERSON] , який на день смерті покійного проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але доглядав покійного до смерті, проводив захоронення. Спадкове майно складається: із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою в [ADDRESS] та земельної ділянки в розмірі 2,8540 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області. Заповіт від імені [PERSON] в Затурцівській сільській раді посвідчувався 17.10.2019 за №256. Інші спадкоємці в сільську раду не зверталися (а.с. 17). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. Як вбачається із спадкової справи № 70/2020, 17 жовтня 2019 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області Гаврилюк Н.О. та зареєстровано в реєстрі за № 256, у якому все належне йому рухоме і нерухоме майно, яке належатиме йому на день смерті заповів [PERSON] (а.с. 9, 19). Також чинність даного заповіту підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59751210 від 10.03.2020 року (а.с. 22). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України. 10 березня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] , на підставі яких нотаріус завів спадкову справу №70/2020 до майна померлого [PERSON] (а.с. 16 на звороті). Таким чином, позивач [PERSON] прийняв спадщину, подавши відповідну заяву в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 70/2020 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 14 травня 2020 року приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. видано позивачу Свідоцтва про право власності за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,854 га та на право на земельну частку (пай) у розмірі 3,02 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 31 на звороті, 32). 27 січня 2026 року позивач [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 34), однак [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, про що винесено постанову вих. № 26/02-31 від 27.01.2026 року (а.с. 15, 39 на звороті-40). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 10 жовтня 2019 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1974 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 10-13). Відповідно до витягу з погосподарської книги № 1 за 2019 рік Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області, яка видана виконавчим комітетом Затурцівською сільською радою Локачинського району Волинської області 15 жовтня 2019 року за № 1548, по особовому рахунку [NUMBER] знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] , який належить [PERSON] , рік побудови будівлі 1974 (а.с. 8, 38). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 461862426 від 27.01.2026 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 39). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець за заповітом майна померлого [PERSON] , підставно просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. 16 березня 2026 року від представника відповідача надійшла заява, у якій не заперечує щодо ухвалення рішення про задоволення позову (а.с. 52). Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначені обставини, та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які прийняли спадщину та претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved