Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, мотивуючи позовну заяву тим, що вони перебували у шлюбі з 12.09.2014 року, який рішенням суду у справі №127/9461/24 від 04.04.2024 року був розірваний. В період шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. На даний час боржник сплачує аліменти, за рішенням суду у справі №127/1234/24, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. [PERSON] працевлаштований, регулярно отримує заробітну плату, інших утриманців немає, проте дітьми не цікавиться та участі у їх вихованні не бере. Разом з тим, позивач не може забезпечити дітям гідний рівень проживання, оскільки вони часто хворіють. Зокрема, у період з 01.01.2025 року по 10.12.2025 року позивачем понесені витрати, повязані з навчанням та інтелектуальним розвитком дітей у загальному розмірі 19139,00 грн., з яких: - на [PERSON] витрачено 15039,00 грн. (2470,00 грн. проходження підготовчих курсів у ВСП «Вінницький фаховий коледж НУХТ», 2800,00 грн. благодійна допомога на розвиток коледжу, 7949,00 грн. покупка нового телефону, 1820,00 грн. оплата послуг Інтернету; - на [PERSON] витрачено 4100,00 грн. на розвиток здібностей (відвідування танцювального гуртка ГО «ВМНАТ «Вінничанка». Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з цим позовом та просила стягнути з [PERSON] на користь та на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , від імені та в інтересах яких діє їх мати додаткові витрати у розмірі 1/2 витрачених коштів, а саме 9569,50 грн. за період з 01.01.2025 року по 10.12.2025 року. Ухвалою суду від 19.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви. Ухвалою суду від 11.02.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд за правилами загального позовного провадження було відмовлено. Представник відповідача, у визначений судом строк подав до суду письмові пояснення, згідно з якими позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі. Додаткові виитрати на дитину мають бути викликані (пов`язані) особливими обставинами: розвитком здійбностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Жодної такої особливої обставини у позовній заяві позивач не вказала та про її існування доказів не надала. Позивачем не надано жодного доказу про часті захворювання дітей, як і щодо витрат на придбанння ліків. Щодо придбання нового телефону та благодійну допомогу на розвиток колледжу, то ці витрати не пов`язані із особливими обставинами. З приводу витрат в розмірі 4000,00 грн. на відвідування дитиною танцювального гуртка, то вони можуть бути покриті розміром аліментів, які відповідач сплачує, а їх сума в місяць в середньому складає 20000,00 грн. З огляду на викладене, представник відлповідача просив відмовити позивачу у задоволенні її вимог у повному обсязі. Позивач не скористалася своїм правом на надання суду відповіді на відзив. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2024 року у справі № 127/9461/24, яке набрало законної сили 07.05.2024 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2519. (а.с. 4, 5, 8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Згідно з довідкою ТОВ «Житлово-експлуатаційне обєднання 1» № Ж1-Д-000370 від 27.11.20254 року вбачається, що діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки ГО «Вінницький міський народний ансамбль танцю «Вінничанка» №2602 від 15.01.2026 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує заняття в хореграфічній студії з 01.06.2025 року по теперішній час (а.с. 64). З наданих позивачем квитанцій вбачається, що позивачем було витрачено 4100,00 грн. на відвідування дочкою цього гуртка за період з червня 2025 року по грудень 2025 року (а.с. 26, 48, 49, 50, 51). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові від 01.04.2020 року у справі № 521/16268/18 та у постанові від 26.08.2020 року у справі №336/1488/19 Верховний Суд виснував, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Згідно з постановою Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі № 761/27222/20, підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат за підготовчі курси у ВСП «Вінницький фаховий колледж НУХТ» у розмірі 2470,00 грн., оскільки витрати на навчання [PERSON] у коледжі мають здійснюватись за рахунок стягнутих аліментів. Суд не погоджується з доводами позивача про віднесення до додаткових витрат витрати на благодійну допомгу, придбання телефону, оплата інтернету, оскільки вони також не відносяться до додаткових витрат, є базовими потребами, які покриваються аліментами. Крім того, згідно зі звітом про здійснені відрахування та виплати, виконаного роботодавцем відповідача, на виконання виконавчого листа №127/1234/24 виданого 24.01.2024 року, за період з 01.01.2025 року по 31.12.2025 року із заробітньої плати відповідача [PERSON] було утримано аліменти в розмірі 1/3 частини від доходу, що складало від 9793,96 грн. до 63919,99 грн. щомісячно (а.с. 74). Таким чином, середній розмір щомісячних аліментів складає 18000,00 грн., що на думку суду є достатнім для погашення базових потреб дітей, на які посилається позивач. Заборгованість у відповідача щодо сплати аліментів за рішенням суду відсутня. Крім того, суд звертає увагу, що батьки є рівними в обов`язку щодо утримання дітей та їх витрати мають бути однаковими. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надано достатні докази в частині матеріальних витрат на відвідування дочкою сторін танювальнгого гуртка (що належить до додаткових витрат), тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в сумі 2050,00 грн., тобто половини вартості за відвідування дочкою [PERSON] танцювального гуртка ГО «ВМНАТ «Вінничанка». Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 259,40 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (21,42%), оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати. З приводу вимоги позивача про негайне виконання рішення, то вона задоволенню не підлягає, оскільки це не передбачено ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial