Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Москаленко М.С. звернулося до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , якою просить стягнути з останньої на користь позивача суму заборгованості: за Договором позики № 2472565 від 25.02.2024 у розмірі 51 000,00 грн, з яких: 15 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 36 000,00 грн сума заборгованості за відсотками, а також суму судових витрат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 25.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено Договір позики № 2472565. Договір позики укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». За умовами Договору, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позивальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього Договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацію щодо Позикодавця та його послуги, а також погодилася, що до моменту підписання Договору позики вивчила Цей Договір та Правила надання грошових коштів за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «СlickСredit», що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору їй зрозумілі. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою). 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 28 від 25.07.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 51 000,00 грн, з яких: 15 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 36 000,00 грн сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до [PERSON] остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] , а саме з 14.06.2021 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за Договором позики № 2472565 від 25.02.2024 у розмірі 51 000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за Договором позики № 2472565 від 25.02.2024 у розмірі 51 000,00 грн. Розгляд справи судом визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. Відповідачці направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 27.10.2025 представник відповідачки [PERSON] адвокат Яресько Т.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Обґрунтовуючи свої доводи, представник відповідачки зазначив, що відповідачка [PERSON] не визнає позовних вимог, вважає їх безпідставними та недоведеними належними доказами, а також заперечує проти розрахунку заборгованості, вважає його таким, що складений без дотримання норм закону, що регулюють Кредитні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів на підтвердження факту перерахування коштів та отримання їх відповідачкою [PERSON] , згідно вказаного Договору позики, позивачем суду надано не було. Так, при поданні позовної заяви, позивачем не надано будь-яких доказів, що первісним кредитором були перераховані відповідачці кошти за Договором позики на її платіжну картку. На доведення розміру наявної заборгованості відповідачки, позивачем надано копію укладеного Договору позики з доданими до нього документами, копію Договору факторингу та додатків до нього, а також розрахунок заборгованості. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за Договором позики не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за Договором, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідачки, підтвердження отримання останньою коштів у позику, відповідно до укладеного Договору, позивачем не надано. Розрахунок заборгованості, складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі кредиту позичальнику, суми траншів кредиту та як наслідок загальну суму боргу тощо. Первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідачки, зокрема, копії виписка по особовому рахунку, меморіальний ордер, платіжне доручення, тощо, в матеріалах справи відсутні. Єдиним документом, що містить відомості про розмір заборгованості є Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу, укладеного між первісним кредитором та позивачем, однак такий не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор. Відтак, позивачем не доведено факту отримання відповідачкою коштів за вказаним Договором позики, а також наявності заборгованості відповідачки як перед первісним кредитором, так і перед позивачем. Також, позивач стверджує, що до нього перейшло право вимоги на підставі відступлення прав вимоги за Договором факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21, укладеним між первісним кредитором та позивачем. Відповідно до визначення термінів, предметом Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 є відступлення права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав. Договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», був укладений 14.06.2021, тобто на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу від 14.06.2021. Отже, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на час укладення Договору відступлення прав вимоги 14.06.2021 не були погоджені умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, Договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цього Договору. Далі, відповідно до п. 2.1 Договору, Кредит надається строком на 30 днів (з 25.02.2024 до 26.03.2024). Відповідно до Додатку № 1 до Договору позики, загальна вартість кредиту для позичальника за даний період часу становить 17250,00 грн, з яких 15 000,00 грн тіло кредиту та 2250,00 грн проценти за користування кредитом. Жодний інший строк сторонами Договору позики не узгоджувався, графіки розрахунків - не оновлювалися, будь-яка інша загальна вартість кредиту не узгоджувалась. Тобто, строк кредитування за Договором позики закінчився 26.03.2024. Втім, з розрахунку заборгованості складеного первісним кредитором, вбачається що, не дивлячись на чітко визначений строк кредитування, первісний кредитор продовжив незаконно нараховувати відсотки за користування позикою і після спливу такого строку, та нараховував їх аж до 25.07.2024. При цьому, нарахування поза строком здійснювалося за процентною ставкою вказаною у п. 2.3. Договору позики, а саме у розмірі 2,5% в день. Таким чином, до умов даного Договору позики повинні були бути застосовані законодавчі обмеження щодо максимальної процентної ставки в 1%. Також, 27.10.2025 представник відповідачки [PERSON] адвокат Яресько Т.В. подав до суду клопотання, яким просив розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 30.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 30.10.2025 представник позивача ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - Миколаєнко В.М. подала до суду відповідь на відзив, якою підтримала доводи, викладені у позовній заяві та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому зазначила, що відзив сторони відповідачки вважає необґрунтованим та безпідставним. Відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів». У свою чергу, представник відповідачки [PERSON] адвокат Яресько Т.В. 30.10.2025 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, якими також просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. 04.11.2025 представник позивача ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - Миколаєнко В.М. подала до суду клопотання про долучення доказів. 18.11.2025 представник відповідачки [PERSON] адвокат Яресько Т.В. подав до суду клопотання про залишення клопотання представника позивача про долучення доказів без розгляду. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов до такого. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 25.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено Договір позики № 2472565. (а.с.6-9). Відповідно до умов зазначеного Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 вказаного Договору встановлено параметри та умови Позики, порядок і графік повернення Позики та сплати Процентів. Сума позики 15 000,00 грн, строком на 30 дні, процентна ставка 2,5% (фіксована). Дата надання позики 25.02.2024, дата повернення позики 26.03.2024. Відповідно до п. 4 Договору, проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики. Наведені умови кредитування та інформація, яка надається споживачу до укладення договору, 25.02.2024 підписано між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. (а.с.10-12). 28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду № 2 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. (а.с.13). 13.06.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду № 7 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. (а.с.14). 25.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду № 32 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. (а.с.15). Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру Боржників № 28 від 25.07.2024 за Договором Факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Реєстр Боржників в повному об`ємі відповідно до умов Договору Факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає. (а.с.16). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 28 від 25.07.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 51 000,00 грн, з яких: 15 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 36 000,00 грн сума заборгованості за відсотками. (а.с.18). Представник позивача у позовній заяві зазначає, що всупереч умовам Договору позики № 2472565 від 25.02.2024, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконала свого зобов`язання перед позивачем. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, з боку позивача суду надано копію Договору позики № 2472565 від 25.02.2024, копію Додатку № 1 до Договору позики № 2472565 від 25.02.2024 та розрахунок заборгованості. Так, із наданих позивачем документів вбачається, що Договір позики № 2472565 від 25.02.2024 сторонами укладено в електронній формі. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Первісним кредитором) своїх зобов`язань перед відповідачкою за Договором позики № 2472565 від 25.02.2024. Тобто, позивач не надав суду доказів здійснення транзакції у розмірі 15 000,00 грн Первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на картковий рахунок відповідачки [PERSON] , а також квитанції про зарахування на картковий рахунок відповідачки вказаної суми позики. Крім того, стороною позивача суду не надано доказів належності відповідачці картки (карткового рахунку) з номером, на який нібито була перерахована сума позики. При цьому, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування суми позики на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] . Позивачем також не надано до суду виписку по рахунку відповідачки [PERSON] за Договором позики № 2472565 від 25.02.2024. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач посилається у якості доказів наявності у відповідачки заборгованості на Витяг з Реєстру боржників, отриманий під час відступлення права вимоги. Однак такий Реєстр сам собою не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містить даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено той чи інший витяг. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій. Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачкою умов відповідного договору. Згідно із Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.04.2012 № 578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Отже, наданий позивачем Витяг з Реєстру боржників та розрахунок заборгованості не є доказами розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання відповідачкою коштів позики, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаним вище Договором. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, ніж зазначені вище копії документів, з боку позивача суду не надано. Надані з боку позивача докази є недостатніми, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія А, N 303-А, параграф 29). За таких обставин, з урахуванням викладеного вище, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Далі, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно із платіжною інструкцією № 130629 від 19.08.2025 при пред`явленні позовної заяви до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. (а.с.1). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. Щодо стягнення з позивача понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. За приписами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі № 463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Так, в обґрунтування заявленої суми на надання професійної правничої допомоги та на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідачки суду надано: копію Договору № 25146 про надання правничої (правової) допомоги від 17.09.2025, який укладено між адвокатом Яресько Т.В. та [PERSON] ; копію Додатку № 1 від 14.10.2025 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.09.2025; копію Акту приймання-передачі послуг № 1 від 20.10.2025; копію розрахункової квитанції № 14/10/25 до Договору № 25146 про надання правничої (правової) допомоги від 17.09.2025. (а.с.55-58). Як вбачається із зазначених вище документів, адвокат Яресько Т.В. здійснював представництво та захист інтересів [PERSON] у справі № 643/15403/25, що полягало в ознайомленні з матеріалами справи, формуванні правової позиції, написанні заяв по суті, заяв та клопотань, та інше. Загальна вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн. Таким чином, аналізуючи викладені норми права та враховуючи обставини справи, обґрунтованості та реальності понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, складністю справи та виконаними адвокатом Яресько Т.В. послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правничої допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, суд вважає необхідним відшкодувати за рахунок позивача понесені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved