Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» Мохир Я.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що 29.04.2023 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 29.04.2023-100000201, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 10 000 грн. строком на 42 дні, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування наданим кредитом та інші платежі. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість в сумі 17 379,91 грн., яка складається з наступного: 10 000 грн. за тілом кредиту, 5879,92 грн. за відсотками, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором № 29.04.2023-100000201 від 29.04.2023 в сумі 17379,91 грн. та судовий збір. Ухвалою судді від 29.09.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, про що зазначив у відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Середа А.А. в судове засідання не з`явились. 13.02.2026 до суду від представника відповідача адвоката Середи А.А. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача. 14.11.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. До позовної заяви не додано і відповідно в матеріалах справи відсутній кредитний договір за № 29.04.2023-100000201. Відповідач заперечує проти факту укладення вказаного договору. з ТОВ «Споживчий центр». Додатки до позовної заяви не містять підтвердження укладення кредитного договору за № 29.04.2023-100000201. У позовній заяві зазначено, що відповідно до Договору від 29.04.2023 та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. на строк зазначений в умовах кредитного договору, які [PERSON] отримав 29.04.23 р.. На підтвердження вказаного до позову додано Договір № 4507 про надання послуг в системі «LiqРау» від 01.11.2020 та квитанцію «LiqРау». Втім, договір № 4507 не підписаний з боку АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Споживчий центр», а квитанція «LiqРау» не містить відомостей про отримувача коштів в сумі 10000 грн., тож відсутні підстави стверджувати про отримання відповідачем кредитних коштів у вказаному розмірі. Крім того, загальна сума кредиту, згідно з додатками до позову не повинна перевищувати суму 15 271. 24 грн.. Курім того, відсутні докази того, що кредитодавець поніс витрати в розмірі 1500 грн. за надання кредиту позичальнику, а також, що комісія, яка пов`язана з наданням кредиту, є послугою, наданою споживачеві. Відтак, вимога про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості є необґрунтованою. Заперечив проти стягнення відсотків, посилаючись на п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, п.6 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Заперечив проти суми витрат на правничу допомогу. 25.11.2025 від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіонова К.О. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на наступне. Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір, шляхом отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) від 29.04.2023; подання відповідачем заявки кредитного договору №29.04.2023-100000201 (кредитної лінії) від 29.04.2023; надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №29.04.2023-100000201 (кредитної лінії) від 29.04.2023. Відповідачем документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний відповідачем як фінансовий 0682429329. Видача кредитних коштів підтверджується квитанцією від 29.04.2023. Ідентифікація відповідача під час укладення кредитного договору здійснювалась через Bank ID. Зазначає про правомірність нарахування відсотків за користування кредитом, розміру відсоткової ставки, оскільки кредитний договір укладений 29.04.2023 та стягнення комісії за надання кредиту. 13.02.2026 від представника відповідача до суду надійшла заява, у якій представник просить відмовити у задоволенні позову та врахувати наступне. Позивачем не спростовано письмові твердження і до позову не додано копію кредитного договору № 29.04.2023-100000201 від 29.04.2023, який би підписав [PERSON] у паперовому чи електронному вигляді. Надані позивачем окремі документи (аркуші) не відповідають критеріям достатності, достовірності та належності доказів; відповідач заперечує факт кредитних взаємовідносин з позивачем, наявність яких йому стало відомо з матеріалів справи, позивачем не надано докази, що підтверджують факт надсилання одноразового ідентифікаторів на номер телефону, що передбачений в заявці договору, підписання окремих аркушів саме відповідачем. Посилання на номер телефону без доказів ідентифікації особи, від імені якої виконано підпис, не може бути достатньою підставою для беззаперечного висновку про підписання документів відповідачем; відсутні підстави стверджувати про отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 10 000 грн., оскільки договір № 4507 про надання послуг в системі «LiqРау» від 01.11.2020 не підписаний з боку АТ «КБ Приватбанк» та ТОВ «Споживчий центр», а квитанція «LiqРау» не містить відомостей про отримувача коштів; відповідач заперечує погодження сторонами умови договору про встановлення комісії, оскаржувати які він не міг, бо не був обізнаний про них, вимога про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості в розмірі 17 379, 91 грн. є необґрунтованою; вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення нарахованих процентів в сумі 3771, 34 грн. або 5271, 24 грн. не гуртуються на нормах Закону та не підлягають задоволенню; процесуальні документи у справі, подані представником позивача, а не на підставі договору про надання правничої допомоги, тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» витрат на правничу допомогу, розмір яких до того ж необґрунтований. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить до наступного. Судом встановлено, що 29.04.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29.04.2023-100000201 (а.с. 20-21, 22-27), відповідно до умов якого позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання /видачі кредиту 29.04.2023; сума кредиту 10 000 грн.; строк, на який надається кредит 42 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 09.06.2023. Відповідно до п. 7 заявки кредитного договору, ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно із п. 8 заявки кредитного договору, ставка «Стандарт» - стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п.9 Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Відповідно до п. 10 заявки кредитного договору, комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1500 грн. Згідно із п. 3.1 договору (оферти), кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. У заявці до кредитного договору зазначені реквізити банківської картки [NUMBER] . Згідно із п. 9.1 договору, у разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів до позичальника можу бути застосована неустойка згідно п. 7.7 кредитного договору. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписання договору електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора С981, який був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] , а також міститься підпис відповідача електронний підпис мишою. Крім того відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С981 та електронним підписом мишою підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с.18-19). Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором № 29.04.2023-100000201 від 29.04.2023, сума відсотків становить 3771,24 грн. (а.с.21 зв. сторона). Відповідно до квитанції LiqPay від 29.04.2023 (а.с.13) ID операції: 2293662798, перераховано 10 000 грн., призначення платіжної операції: видача за договором № 29.04.2023-100000201, отримувач 537541*89. Згідно з Карткою субконто, долученою до відповіді на відзив на позовну заяву представником позивача, 29.04.2023 відповідачу [PERSON] перераховано кредитні кошти в сумі 10 000 грн., інформація про здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення кредиту відсутня (а.с.72-74). Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 29.04.2023-100000201 від 29.04.2023, заборгованість [PERSON] складає 17 379,91 грн., з яких: 10 000 грн. - основний борг; 5879,91 грн. проценти, 1500 грн. комісія за надання кредиту (а.с. 28). 01.11.2020 між АТ КБ «Приват Банк» та ТОВ «Споживчий центр» укладений договір № 4507 про надання послуг в системі «LiqPay». У договорі міститься відмітка про його підписання за допомогою КЕП (а.с.29-34). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підтавою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір про надання кредиту підписаний [PERSON] , шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «Споживчий кредит» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати узгоджених у договорі відсотків, а отже, існують правові підстави для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 10 000 грн.. Доводи представника відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору між ТОВ «Споживчий кредит» та [PERSON] спростовуються матеріалами справи. Що стосується вимог про стягнення відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. Умовами кредитного договору визначено порядок та розмір сплати відсотків, а саме відповідно до п. 7 заявки кредитного договору, ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно із п. 8 заявки кредитного договору, ставка «Стандарт» - стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім першого чергового періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п.9 Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача сума відсотків за період строку кредитування становить 3771,24 грн.. Представник позивача у поданій позовній заяві просить стягнути відсотки в сумі 5879,92 грн. Між тим, з дослідженої довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором не вбачається на підставі якого пункту договору та за який період нараховані відсотки. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню узгоджені сторонами під час укладення кредитного договору відсотки в сумі 3771,24 грн., нараховані в межах строку кредитування. Що стосується вимог щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованої відповідачу комісії становить 1200 гривень. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за надання кредиту. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 000 грн, за відсотками в сумі 3771,24 грн., всього 13771,24 грн. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи, що позовна заява задоволена частково (на 79 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1913,70 грн.

Outcome: partial