Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути з відповідача нараховану невиплачену заробітну плату в розмірі 75 784,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 113 676,00 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона до 03.11.2023 р. перебувала у трудових відносинах з АТ «ОПЗ». За час роботи заробітна плата виплачувалась шляхом перерахування на картковий рахунок Позивача відкритий в ПАО «МТБ Банк». Працюючи на підприємстві Позивач добросовісно виконував свою роботу, будь-яких зауважень або інших заходів дисциплінарного впливу до Позивача не застосовувалося. Однак, на час звільнення у Відповідача виникла заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 75 784,00 грн., що стало підставою для звернення з позовною заявою про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Представник позивачки надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 55). Відповідач про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 45, 46), причини неявки представника не повідомив, відзив на позов не надавав. В письмових поясненнях не заперечував проти наявної заборгованості але посилаючись на скрутне становище просив відмовити у стягненні середнього заробітку та моральної шкоди (а.с. 47). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 03 листопада 2023 р., [PERSON] , була прийнята на роботу до АТ «ОПЗ» на посаду начальником Відділу технічного контролю. За часи роботи заробітну плату отримувала на картковий рахунок. Відповідно до наказу від 02.11.2023 р. № 543-К позивачка за власним бажання була звільнена з 03.11.2023. 11.04.2024р., позивачка звернулася з до АТ «ОПЗ» з претензією-вимогою щодо надання довідки про нараховану але не виплачену заробітну плату та вимогою провести розрахунок. Відповіді взагалі не отримала. 30.07.2025р., позивачка знову звернулася до АТ «ОПЗ» з заявою щодо надання довідки про нараховану але не виплачену заробітну плату. У відповідь від 07.08.2025р., отримала довідку про нараховану але не виплачену суму заробітної плати. Відповідно до довідки АТ «ОПЗ» від 07.08.2025 р. № 1555 заборгованість з заробітної плати становить 75 784,00 грн. Враховуючи, що відповідач вчасно не розрахувався то сума фінансової санкції за ст.ст. 116,117 КЗпП України складає 113 676(сто тринадцять тисяч шістсот сімдесят шість 00 коп.) грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81. ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Зазначена норма кореспондується з нормою ст. 24 Закону України «Про відпустки» відповідно до якої зазначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ч. 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, Суд виходить з засад розумності та справедливості. Таким чином суд приходить висновку про те, що вимоги позову підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення нарахованої не виплаченої заробітної плати в розмірі 75 784,00 грн., та в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 113 676,00 грн. В частині стягнення моральної шкоди з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, суд приходить до висновку щодо розміру моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: partial