Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

В листопаді 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Сидоренко Т.В. із використанням системи «Електронний суд» звернулась до суду із завою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки у праві власності на нерухоме майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини заявник до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталась, але на час смерті останньої постійно проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] вважає, що вона прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ї матері, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з питання оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті матері, однак згідно роз`яснення нотаріуса від 20.10.2025 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусу не надано відомостей про проживання заявника разом зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини. При цьому заявник [PERSON] наголошує на тому, що станом на час відкриття спадщини вона проживала разом з матір`ю, протягом тривалого часу до її смерті доглядала за нею, оскільки вона мала поганий стан здоров`я, інших спадкоємців окрім неї після смерті матері немає, мати [PERSON] залишила заповіт на випадок своєї смерті, згідно якого заповідала належне їй майно саме заявниці. Встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем станом на момент відкриття спадщини необхідно заявнику для оформлення її спадкових прав. Посилаючись на викладене, [PERSON] звернулась із даною заявою до суду. Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено її до розгляду; витребувано у Другої миколаївської державної нотаріальної контори копію матеріалів спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] ;в судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 28.11.2025 на адресу суду від представника заінтересованої особи надійшли письмові пояснення у справі, згідно яких вона вказують на те, що до матеріалів справи не долучено достатньо доказів на підтвердження того, що заявник [PERSON] проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше як п`ять років до відкриття спадщини. Не зважаючи на те, що в обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилалась на інші положення діючого законодавства, зокрема на спільне проживання разом зі спадкодавцем (її матір`ю) станом на час відкриття спадщини. 17.12.2025 Інгульським районним судом було постановлено ухвалу, відповідно до якої витребувано у Другої миколаївської державної нотаріальної контори витяг із Спадкового реєстру стосовно заведення/незаведння спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] (у разі заведення - надати її копію); та витяг із Спадкового реєстру стосовно залишення або не залишення нею заповіту на випадок своєї смерті. Витребувані відомості надійшли на адресу суду 06.01.2026. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Сидоренко Т.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою заявниці за адресою: [ADDRESS] , проживає на третьому поверсі в будинку заявниці. Неодноразово була у неї в гостях, знайома з сім`єю заявниці та її матір`ю, підтвердила факт їх сумісного проживання у квартирі заявниці за адресою: [ADDRESS] та на час смерті [PERSON] . Пояснила, що до 2018 року бачила, що [PERSON] навіть спускалася сама до під`їзду та сиділа на лавочці, потім з віком це ставало складніше, тому заявниця забирала матері до себе з осені до весни, а влітку [PERSON] с проживала разом із матір`ю за адресою реєстрації [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що були сусідами матері заявниці - [PERSON] по [ADDRESS] та знають і заявницю і її матір більше 20 років. Підтвердили, що більше 5 останніх років з осені до весни [PERSON] забирала матір [PERSON] до себе на проживання щоб піклуватися про неї через її похилий вік та хвороби, бо остання не могла сама себе забезпечувати (купляти продукти, готувати їжу через стан здоров`я), а влітку [PERSON] проживала разом із матір`ю за адресою реєстрації [PERSON] . [PERSON] померла у квартирі заявниці, [PERSON] була на її похованні, яке організувала заявниця. Аналогічні покази суду дав двоюрідний брат заявниці - [PERSON] , який був племінником [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). 11.10.1978 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). В подальшому 10.11.1983 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7). 07.08.1982 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 9). Враховуючи викладене, судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON] . 14.11.2006 [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Полонкою Ю.С., відповідно до якого заповідала [PERSON] належні їй 4/25 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно декларації № 0001-Е53А-ТТА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] ; довірена особа пацієнта - [PERSON] (а.с. 11). У відповідності до повідомлення Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 28.01.2026 [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення ММР як непрацююча особа, яка доглядає за інвалідом І групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 64). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.05.2013, [PERSON] та її мати [PERSON] постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] (а.с. 64-65). У відповідності до висновку ЛКК № 140 від 17.05.2013 [PERSON] , [INFO]., потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування (а.с. 66). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 4). Згідно повідомлення КНП ММР «Миколаївська ритуальна служба» від 11.10.2024 поховання [PERSON] здійснювала її донька - [PERSON] . В жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщин після смерті її матері, проте згідно роз`яснення від 20.10.2025 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки відсутні належні документи, які підтверджують її фактичне проживання на час смерті разом зі спадкодавцем. При цьому згідно витягів із Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, проте остання залишила заповіт на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до положень ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). З досліджених судом документів встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась її донька [PERSON] , інші особи із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року в цивільній справі №461/4689/15-ц та від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, в разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 404/2163/16-ц. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку наданим доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] станом на час відкриття спадщини, про що свідчить реальність сімейних відносин між ними, підтверджена дослідженими судом письмовими доказами та показами свідків, а саме пов`язаність спільним місцем проживання, побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків.

Outcome: approved