Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутньою з 01.05.2013 року. Заявлені вимоги мотивовані тим, що вона з 1975 року проживає у місті Лубни Полтавської області. Має безліч друзів, родичів та знайомих. Серед її друзів була [PERSON] та її син [PERSON] , який був її похресником. Ці люди проживали у квартирі, що знаходиться у [ADDRESS] та належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 26.01.2001 року. [INFO] померла [PERSON] мати [PERSON] . Після її смерті, [PERSON] у 2018 році успадкував материну 1/3 частину квартири та став власником 2/3 частин квартири, що у [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] подарував їй належні йому 2/3 частини вищезгаданої квартири. Під час, оформлення договору дарування частки квартири у нотаріуса, після отримання договору дарування та інших наявних у [PERSON] документів на квартиру їй стало відомо, що власницею 1/3 частини цієї квартири згідно свідоцтва про право власності на житло є також і [PERSON] . Після отримання у дарунок вказаної квартири вона почала користуватись нею, зокрема за власні кошти зробила ремонт, замінила всю сантехніку, встановила металопластикові вікна та двері. Постійно сплачує комунальні послуги. З часу коли вона стала власницею цієї квартири з 2019 р. вона жодного разу не бачила співвласниці квартири - [PERSON] . При спілкуванні з сусідами останні говорили їй, що [PERSON] зникла ще у 2013 році і про місце її перебування нікому невідомо. Вона неодноразово зверталася до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області з метою отримати інформацію про результати розшуку [PERSON] . Відповідно до наданої їй інформації [PERSON] з 25.12.2021 року перебуває в розшуку, проводяться розшукові заходи по встановленню місця її знаходження, які є безрезультатними. Вона вимушена звертатись до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутньою з метою в подальшому отримати можливість повноцінно розпоряджатись своїм майном. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, пояснила, що вона не може оформити субсидію, прописати сина та онуків, продати квартиру. [PERSON] відбуває покарання за торгівлю наркотиками. Представник заявника [PERSON] заяву підтримав, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Лубенської територіальної громади в особі Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 26.01.2001 року, виданого органом приватизації виконкому м. Лубни, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 12) Відповідно листа КП «Лубенське МБТІ» №9 від 08.01.2026 року станом на 31.12.2012 року квартира [ADDRESS] , зареєстрована в КП «Лубенське МБТІ» 09.02.2001 р. в книзі №67, реєстровий №8859 за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації виконкому м. Лубни 26.01.2001 року №5300. (а.с. 11) Згідно Договору дарування частки квартири від 24.06.2019 року [PERSON] передає належні йому 2/3 частки квартири [ADDRESS] , безоплатно у власність заявнику [PERSON] (а.с. 8-9) Заявнику [PERSON] належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2025 року. (а.с. 10) Відповідно актів ОСББ «Затишок 47 Плюс» №12/215 від 12.05.2023 року, №05-216 від 14.02.2024 року, №13/245 від 25.09.2025 року [PERSON] співвласниця кв. [ADDRESS] , виїхала з місця проживання в квітні 2013 року в росію до своєї рідні. З того часу за вищевказаною адресою вона не з`являлась, місце її знаходження невідоме. (а.с. 15-17). Згідно повідомлень Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 16.05.2023 року, від 25.09.2025 року, з 25.12.2021 року проводяться розшукові заходи по встановленню місцезнаходження [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання [ADDRESS] , які є безрезультатними. (а.с. 18-19) Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є головою ОСББ будинку [ADDRESS] , з 2016 року. [PERSON] зникла на початку 2013 року і більше не з`являлась. У неї була донька [PERSON] та онук [PERSON] . [PERSON] сильно пиячила, забирала в матері гроші. [PERSON] хворіла, була неходяча. Її вивезли якісь люди в росію. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона була сусідкою [PERSON] . Її донька та онук зловживали спиртними напоями. В березні 2013 року [PERSON] сказала, що хтось забрав маму. Отримала квартиру [PERSON] з донькою, коли остання ще ходила до школи. [PERSON] хворіла, їй пенсію носили додому. Останнім часом вона не виходила на вулицю, оскільки проживала на 5 поверсі у будинку без ліфту. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо пенсійного забезпечення [PERSON] (зокрема, щодо призначення, нарахування, виплати чи припинення виплати пенсії). Крім того, з акту ОСББ «Затишок 47 Плюс» №05-216 від 14.02.2024 року вбачається, що [PERSON] виїхала зі своєї квартири в квітні 2013 року в росію до своєї рідні. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. (ч. 2, 6 ст. 29 ЦК України) Отже, відсутність [PERSON] за місцем її проживання сама по собі не є безумовним підтвердженням її зникнення, оскільки остання могла реалізувати своє право на зміну місця проживання або залишення території України. Крім того, [PERSON] не надано доказів того, що вона зверталась до відповідних органів, зокрема органів державної реєстрації актів цивільного стану та органів реєстрації місця проживання, з метою отримання відомостей щодо можливої смерті зазначеної особи або її перебування за іншим місцем проживання. Крім того, матеріали справи не містять таких відомостей. За правилами п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, яких вживав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07.05.2018р у справі №225/1297/17, який згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що відсутність саме у заявника відомостей щодо місця перебування [PERSON] не може бути підставою для визнання її безвісно відсутньою. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даному випадку. Надані заявником докази не доводять в достатній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, викладених в ст. 43 ЦК України. Сам по собі факт непроживання вказаної вище особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання цієї особи безвісно відсутньою. На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, зазначених в заяві, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви [PERSON] про визнання [PERSON] безвісно відсутньою, слід відмовити.

Outcome: dismissed