Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Король В.А. через систему «Електронний суд» 06.02.2026 звернувся до суду з указаним позовом, та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 903337265 у загальному розмірі 28786,56 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 12.12.2023 між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі по тексту ТОВ «Манівео») укладено кредитний договір № 903337265, за умовами якого позичальник зобов`язалася повернути вчасно кредит та сплатити відсотки за користування ним. Між ТОВ «Манівео» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі по тексту ТОВ «Таліон плюс») 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 903337265. У свою чергу, між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 27.02.2025 укладено договір факторингу № 27/0225-01, за умовами якого за плату позивач отримав права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, зокрема до відповідача за договором № 903337265 у загальному розмірі 28786,56 грн,і з яких: 5800,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 22986,56 грн заборгованість за відсотками. Із моменту отримання позивачем права вимоги відповідачу не нараховувалися жодні штрафні санкції, однак відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ». Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником позивача в тексті позовної заяви зазначено про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відзиву не подано. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Манівео» 12.12.2023 укладено договір кредитної лінії № 903337265, за умовами якого товариство надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на суму 5800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. За умовами договору кредит надається строком на 30 днів, з можливістю пролонгації договору. Кошти надаються шляхом ініціювання кредитового переказу на рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] . За період від дати видачі кредиту, до 11.01.2024 включно, проценти нараховуються за процентною ставкою 507,35% річних, що становить 1,39% від суми кредиту за кожен день користування ним. У разі продовження дисконтного періоду (пролонгації договору) з наступного за 11.01.2024 проценти нараховуються за ставкою 678,75% річних, що становить 1,86% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Після закінчення дисконтного періоду кредитування, проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,7% річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту. До договору надано паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору та наданий до укладення договору, який містить основні умови кредитування, ідентичні вказаним у договорі. Договір укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до правил, які викладені на сайті товариства www.moneyveo.ua , та Закону України Про електронну комерцію», що обумовлено у розділі 14 договору. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір та заявка на отримання грошових коштів у кредит від 12.12.2023, містить докладну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Манівео» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів. Як вбачається з довідки від 12.08.2025 № 903337265/12082025/Є, на виконання кредитного договору № 903337265, кредитодавцем ТОВ «Манівео» ініційовано платіжну операцію шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг АТ «Сенс банк» платіжної інструкції, за якою [PERSON] 12.12.2023 перераховано кошти на його платіжну картку [NUMBER] у розмірі 5800,00 грн, що також підтверджується платіжним дорученням від 12.12.2023 № 4c9eedba-0461-4dd7-acb3-3372f2fc2ca7. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] користувався кредитними коштами та первісним кредитором нараховувалися проценти за користування ними за узгодженою ставкою. При цьому, відповідачем не здійснено жодної оплати на погашення заборгованості та сплати відсотків за користування коштами, у зв`язку з чим, станом на 13.02.2024 у нього утворилася заборгованість за основним боргом у розмірі 5800,00 грн, за відсотками у розмірі 8122,32 грн. Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Пунктом 9.1.1.5 договору № 903337265 передбачено право кредитодавця в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. Між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу №28/1118-01 та додаткову угоду №26 від 31.12.2020, за умовами якого ТОВ «Манівео» відступає ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги означає всі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Відповідно до реєстру прав вимоги № 271 від 13.02.2024, до ТОВ «Таліон полюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 903337265 на загальну суму 13922,32 грн, з яких 5800,00 грн заборгованість за основним боргом, 8122,32 грн заборгованість за відсотками. Оскільки строк дії кредитного договору № 903337265 не скінчився, новий кредитор ТОВ «Таліон плюс» продовжив нарахування [PERSON] відсотки за користування кредитним коштами за ставками, погодженими у договорі, та станом на 04.08.2025 заборгованість відповідача становила 5800,00 грн за основним боргом, 22986,56 грн за відсотками. У свою чергу, між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 27.02.2025 укладено договір факторингу № 27/0225-01, за яким ТОВ «Таліон плюс» за плату відступив право вимоги за договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимог від 04.08.2025 №3, право вимоги за кредитним договором № 903337265, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальна сума заборгованості складає 28786,56 грн, з яких: 5800,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 22986,56 грн заборгованість за відсотками. Після отримання прав вимоги, позивачем за договором № 903337265 відповідачу відсотків не нараховувалося, однак [PERSON] платежів на погашення існуючої заборгованості не вносив. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені договорами, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2662,40 грн, у рахунок відшкодування судового збору (а.с.5).

Outcome: approved