Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

09.01.2019 Приватне акціонерне товариство "АХА Страхування" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, в порядку суброгації. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2019 дану справу передано на розгляд судді Мазурчака А.Г. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2019 дану справу передано на розгляд судді Ратушняка І.О. Ухвалою від 21.01.2019 суддею Ратушняком І.О. прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.09.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТДВ "СК "Альфа-Гарант". Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 головуючим суддею у даній справі визначено суддю Патраманського І.І. Ухвалою від 26.06.2025 суддею Патраманським І.І. прийнято до свого провадження цивільну справу №145/11/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "АХА Страхування" до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, в порядку суброгації. Позовні вимоги мотивовано тим, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та Представництвом "ЮНІФАРМ ІНК" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99239ак5юб від 27.04.2015, згідно якого Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "ХW8ZZZ61ZCG053287; Volkswagen Polo", д/н [NUMBER] , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 26.02.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , та «ЗАЗ 11037», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] . У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", транспортний засіб «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , який належить Представництву "ЮНІФАРМ ІНК" на праві приватної власності. ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" відшкодувало Представництву "ЮНІФАРМ ІНК" витрати на ремонт автомобіля в сумі 49 774.52 грн. На дату страхового випадку цивільна правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3019300. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивачем було надіслано на адресу ТДВ "СК "Альфа-Гарант" заяву про виплату страхового відшкодування. ТДВ "СК "Альфа-Гарант" було компенсовано страхове відшкодування у розмірі 31439,62 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, оскільки автомобіль «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , має сліди відновлювального ремонту. ТДВ "СК "Альфа-Гарант" застосовано коефіцієнт фізичного зносу до запчастин, що підлягали заміні на нові на підставі рахунку СТО відповідно до пункту 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, та на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ТДВ "СК "Альфа-Гарант" здійснило відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу у розмірі 31 439,62 грн, тому різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст.1194 ЦК України повинна відшкодувати особа, яка завдала збитків. Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП, постановою Тиврівського районного суду Вінницької області визнано [PERSON] , під керуванням якого перебував автомобіль «ЗАЗ 11037», д/н [NUMBER] . Відповідно до зазначеного вище, позивач отримав право вимоги на залишок суми, що становить 18 334,90 грн. (49 774,52 грн.-31 439,62 грн.= 18 334,90 грн., де 49 774,52 грн. - фактично виплачена сума Позивачем згідно платіжного доручення №229 680 від 15.03.2016, 31 439,62 грн. - відшкодована сума страхового відшкодування з урахуванням зносу ТДВ "СК "Альфа-Гарант". Отже, на підставі вищезазначеного, до Позивача перейшло право зворотної вимоги (суброгацїї) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 18 334,90 грн. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 18334,90 грн, а також понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1762,00 грн. Відповідач надав відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, за обставин, що виникли в даних правовідносинах є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок Відповідача. Обставини, за яких сталася ДТП за участю відповідача та застрахованого транспортного засобу встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення від 08.04.2016 справа №145/507/16-п, провадження №3/145/229/2016, що набрала законної сили, а відтак, доказуванню не підлягають відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України. Ціна позову є безпідставною з наступних обставин. Відповідно до Висновку експерта 16/63, який міститься в матеріалах справи вказано, що ціна відновлювального ремонту повинна становити 47761,94 грн (фактична сума 49774,52 грн), проте ціна ремонту, яку зазначає позивач в позовній заяві, перевищує вказану суму. Крім того, в додатках до позовної заяви не надано доказів, які б підтверджували про стан деталей (їх реальне пошкодження, зношення, поламка внаслідок ДТП), які були замінені при ремонті автомобіля ТОВ «Джерман-Центр», адже вбачаються заміна ще справних деталей автомобіля у зв`язку з тим, що ремонт проводиться за кошти страхової компанії, які та в подальшому намагається стягнути з відповідача, подавши цей позов. Крім того, викликає запитання сама кваліфікація майстра, що проводив ремонт та зв`язок автомайстерні з позивачем. Між ним та ТДВ СК «Альфа-гарант» було укладено договір АЕ3019800 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності встановлений цим договором за шкоду, завдану майну, становить 100.000 гривень. СК «АХА-Страхування» надіслали вимогу про відшкодування до ТДВ СК «Альфа-гарант», на що останні зробили виплату, проте зменшили суму виплати, вирахувавши коефіцієнт фізичного зносу. Саме вирахування фізичного зносу і стало причиною виникнення до нього позовних вимог зі сторони Позивача. Також слід зазначити, що з виплатою страхового відшкодування з вирахуванням коефіцієнту зносу Позивач погодився. Водночас Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено виключні підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу та вказано, що коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, якщо строк експлуатації автомобіля не перевищує 7 років, але відповідно до п.7.39 винятком є: якщо КТЗ експлуатувався в інтенсивному режимі (відповідно до звіту нормативних пробіг перевищено на 3,4 тис.км.), якщо складові частини відновлювали ремонтом або мають корозійні руйнування чи ушкодження. Відповідно до Звіту 16/63 зазначено, що коефіцієнт зносу становить 0.4769. Тобто ТДВ СК «Альфа-гарант» застувала при розрахунку хибний коефіцієнт, проте позивач не звернув на це уваги та погодився з цим. Зазначає, що не відомо, яким чином та хто здійснив калькуляцію ремонтних витрат, адже на документах, доданих до позовної заяви не зазначено жодних відомостей про особу, яка здійснила такі дії. Звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено поняття ліміт відповідальності страховика, а саме страхова сума, тобто грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ч. 9.2 ст. 9 цього Закону вказано, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а зокрема в полісі відповідача №АW 1604985, укладеного з страхувальником ТДВ СК «Альфа Гарант» страхова сума (ліміт) на одного потерпілого за шкоду завдану майну, становить значно вищу: 100 тисяч грн. Оскільки, в нашому випадку розмір збитків, завданих ДТП за участю відповідача становить 49 774,52 грн (з ПДВ) відповідно до рахунку № [NUMBER] , (тобто менше 50 тисяч грн та відповідно 100 тис. грн.), то даної суми було достатньо, щоб покрити витрати Позивача, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Однак страхова компанія відповідача ТДВ СК «Альфа-гарант» відмовилась відшкодувати збитки за страховим випадком у повному обсязі в межах страхового відшкодування, тим самим порушуючи вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Наступною підставою, яка визначає що позов до є необґрунтованим, є те, шо позов подано неправомірно, а саме з вимогою про відшкодування в порядку суброгації, однак в даному випадку йде процес регресу, а не суброгації. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди, а у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Дане тлумачення міститься, відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», де вказано, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Тому, враховуючи що поданий позивачем позов не стосуються фактичних обставин справи, то вимоги вказані в ньому задоволенню не підлягають. Просить у задоволенні позовних вимог СК «АХА-Страхування» відмовити повністю, стягнути з позивача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, ТДВ СК "Альфа-Гарант" в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату і час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. В судовому засіданні, представник відповідача адвокат Лінкевич Б.П. просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві, додатково наголосивши, що вважає, що в даному випадку наявний регрес, а не суброгація. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Дослідивши докази, подані позивачем, а також заяви по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини справи. 27.04.2015 між АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та Представництво "ЮНІФАРМ ІНК" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 99239ак5юб, згідно якого АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "ХW8ZZZ61ZCG053287 Volkswagen Polo", д/н [NUMBER] , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.6-13). 26.02.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , що належить на праві приватної власності Представництву "ЮНІФАРМ ІНК", яким керувала [PERSON] , та «ЗАЗ 11037», д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] , у результаті якої було пошкоджено застрахований у ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", транспортний засіб «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , що підтверджується повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, довідкою про ДТП №86439931 (а.с.14-16, 18-19). Протоколом огляду транспортного засобу № 16/63 від 01.03.2016 (дефектна відомість) встановлено пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , внаслідок ДТП, а також наявність попередніх відновлювальних ремонтів більш, ніж трьох деталей: даху, лівого переднього крила, двері лівої сторони, боковини лівої (а.с. 22-23). Звітом № 16/63 від 23.04.2016 про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, визначено ринкову вартість вказаного автомобіля, яка склала 228804,50 грн, а також коефіцієнт фізичного зносу 0,4769, та вартість матеріального збитку в розмірі 30929,97 грн (а.с. 24-35). Відповідно до умов договору страхування, на підставі страхового акту № 1.003.16.0002503/АХА2018248, рахунку зі станції технічного обслуговування ТОВ "Джерман-Центр", протоколу огляду транспортного засобу №16/63 від 01.03.2016, розрахунку страхового відшкодування розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб та платіжного доручення №229 від 15.03.2016 ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" відшкодувало Представництву "ЮНІФАРМ ІНК" витрати на ремонт автомобіля в сумі 49 774.52 грн. (а.с. 22-23, 36-37, 38, 41). Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.04.2016 у судовій справі №145/507/16-п відповідача [PERSON] , під керуванням якого перебував автомобіль «ЗАЗ 11037», д/н [NUMBER] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП (а.с.20-21). На дату страхового випадку цивільна правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3019300. ТДВ "СК "Альфа-Гарант" було компенсовано страхове відшкодування у розмірі 31439,62 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 55,60%, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та франшизи в розмірі 500 грн, оскільки автомобіль «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , має сліди відновлювального ремонту, що зафіксовано у Звіті № 16/63, що є підставою для застосуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 1 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР (в даному абзаці та далі по тексту - в редакції, чинній на момент події дорожньо-транспортної пригоди) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Згідно з положеннями ст. 5, 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Одними із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту; страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту.страхування. Одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 КУпАП страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно із ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (в даному абзаці та далі по тексту - в редакції, чинній на момент події дорожньо-транспортної пригоди) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 9.1., 9.2., 9.4. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 36.4., 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 7 років для інших легкових КТЗ. Відповідно до пункту 7.39 Методики, винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа №755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування. Таким чином, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Оцінюючи доводи сторін та надані ними докази, суд вважає доведеним, що внаслідок винних дій відповідача майно позивача - автомобіль зазнав пошкоджень, чим позивачу завдано майнову шкоду, яка підлягає відшкодуванню винуватцем ДТП. Оскільки автомобіль «Volkswagen Polo», д/н [NUMBER] , застрахований у ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", компенсацію завданої шкоди здійснено страховою компанією та до останньої, відповідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" перейшло право вимоги до винуватця ДТП в межах здійсненого страхового відшкодування. Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант", останньою на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" було здійснено часткове відшкодування вартості відновлювального ремонту із застосуванням коефіцієнту зносу, що відповідає положенням ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Суд звертає увагу, що ТДВ "СК "Альфа-Гарант" застосувало коефіцієнт зносу 55,60%, зазначивши звіт № 77-R/21/3 від 22.06.2016. Водночас, відповідно до матеріалів справи коефіцієнт зносу визначений звітом № 16/63 від 23.04.2016 та складає 47,69%. Отже, коефіцієнт зносу ТДВ "СК "Альфа-Гарант" визначено невірно. На вказане позивач уваги не звернув та вимог до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" щодо невірного визначення коефіцієнту зносу не висував. Застосовуючи вірний коефіцієнт зносу, суд проводить власний розрахунок суми зносу деталей: 32077,15*47,69=15297,59 грн. Отже, сума відшкодування, яка мала бути компенсована ТДВ "СК "Альфа-Гарант" з урахуванням коефіцієнту зносу та франшизи мала становити 33976,93 грн, а не 31439,62 грн як було виплачено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача різниці виплаченого страхового відшкодування із врахуванням вірного коефіцієнту зносу 15797,59 грн, що відповідає різниці між фактичним розміром страхової виплати та належною до сплати сумою відшкодування. При цьому, суд не погоджується з доводами сторони відповідача про те, що в даному випадку має місце регрес, а не суброгація, виходячи з такого. Термін «регрес» (протилежний «прогресу» руху вперед) за буквальним значенням виражає «рух назад». Тому, наприклад, вираз «регресна вимога» нерідко заміняють на термін «зворотна вимога» як синонім. Отже, регрес це право зворотної вимоги страховика до особи, яка є винною у спричиненні шкоди. Регресна вимога має похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки, коли припиняє дію основне, виникає регресне зобов`язання. Регрес (regres) право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація (subrogation) це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховикові права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми). З латинської термін «суброгація» перекладається як «заміщення, обрання взамін». Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди та у зв`язку з яким було виплачено страхове відшкодування і заміну в ньому кредитора. Основна відмінність регресу від суброгації полягає в тому, що право регресу виникає з відносин із заподіяння шкоди (тобто позадоговірних, деліктних відносин), а право суброгації із страхових відносин, які є договірними. При суброгації заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинені збитки особа свій обов`язок щодо їх компенсації не виконала, тому заміна сторін у зобов`язанні не замінює й порядку обчислення та перебігу строку позовної давності згідно з ч. 1 ст. 262 ЦК України. За регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається заново з моменту виконання основного зобов`язання. Оскільки при суброгації нове зобов`язання щодо відшкодування шкоди не виникає, а лише відбувається заміна кредитора в існуючому зобов`язанні до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, то перебіг позовної давності заново не починається (постанови ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18); КГС ВС від: 30 січня 2018 року у справі № 910/12500/17, 10 липня 2018 року у справі № 905/2970/16). Розподіл судових витрат. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням №522 707 від 20.12.2018 (а.с.1). Інших судових витрат не підтверджено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 86,16%. На підставі викладеного,

Outcome: approved