Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що шлюб з відповідачем зареєстровано 20 лютого 2020 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою судді від 30 січня 2026 року відкрито провадження, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, залучено сторін. У судове засідання позивач та відповідач, які повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, не прибули. Позивач та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач не заперечувала щодо позову, просила задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 56 СК України чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. У ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як установлено ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі уклали шлюб 20 лютого 2020 року, який було зареєстровано у Онуфріївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис за № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). У шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Представник позивачяа повідомив суд, що станом на день розгляду справи позивач виїхав за межі України. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, враховуючи, що сторони наполягали на розірванні шлюбу та не просили суд надати строк для їх примирення та збереження сім`ї, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача. Спір між сторонами щодо розподілу майна фактично відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не виявила бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу, у зв`язку з чим необхідно прізвище [PERSON] залишити [PERSON] . Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами у справі доказів.

Outcome: approved