Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

02.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 08.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №75831811 згідно якого, останній отримав у позику грошові кошти в сумі 4000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована) за користування позикою. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів та сплаті відсотків належним чином не виконав, з урахуванням здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості (на загальну суму 1010,42 грн), має заборгованість, яка станом на час звернення до суду з позовною заявою, становить 12463,98 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 4000 грн та суми заборгованості за відсотками 8463,98 грн. 21.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено Договір факторингу №1911, згідно якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» перейшло право грошової вимоги за Договором позики № 75831811 від 08.07.2021. 03.04.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу № 030423-ФК, згідно якого до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право грошової вимоги за Договором позики №75831811 від 08.07.2021. Позивач, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 12463,98грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 05.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав, своєї позиції щодо позову суду не повідомив. У зв`язку з невиконанням ухвали суду від 05.06.2025 в частині витребування доказів з АТ КБ «Приват Банк», 29.10.2025 судом було винесено ухвалу про повторне витребування доказів. 13.02.2026 судом отримано інформацію відповідно до ухвал суду про витребування доказів від 05.06.2025 та 29.10.2025.. Представник позивача Ткаченко Ю.О. в судове засідання не з`явилась, однак звернулась до суду із заявою про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, жодних заяв та клопотань не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, приходить до наступного. Як встановлено судом, 24.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 75831811 згідно якого, останній отримав у позику грошові кошти в сумі 4000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована) за користування позикою. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстром транзакцій. Як вбачається із інформації наданої АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвал суду про витребування доказів від 05.06.2025 та 29.05.2025 у справі № 132/1736/24, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Як убачається із виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 08.07.2021 по 11.07.2021, 08.07.2021 на рахунок [PERSON] було зараховано суму 4000 грн. Відтак, в матеріалах справи наявні достатні та достовірні докази щодо отримання відповідачем кредитних коштів за договором. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів та сплаті відсотків належним чином не виконав, з урахуванням здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості (на загальну суму 1010,42 грн), має заборгованість, яка станом на час звернення до суду з позовною заявою, становить 12463,98 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 4000 грн та суми заборгованості за відсотками 8463,98 грн. 21.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено Договір факторингу №1911, згідно якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» перейшло право грошової вимоги за Договором позики №75831811 від 08.07.2021. 03.04.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу № 030423-ФК, згідно якого до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право грошової вимоги за Договором позики №75831811 від 08.07.2021. Згідно розрахунку заборгованості, з урахуванням здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості, заборгованість за Договором позики становить 12463,98 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 4000 грн та суми заборгованості за відсотками 8463,98 грн. Відповідачем заявлений розмір заборгованості належними та допустимим доказами не спростований. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст.1048, ч. 2 ст.1056 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заявленої заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо заявлених витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано: договір про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024, укладений між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; витяг з акту № 12-П від 30.04.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги на суму 3500 грн., де вказані наступні надані послуги: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів/доказів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви (500 грн); підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (клієнт самостійно подає позовну заяву до суду у зручний для клієнта спосіб в електронній або письмовій формі (3000 грн). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Будь-яких заперечень зі сторони відповідача проти вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень не надходило. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved