Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором посилаючись на те, що на підставі заявки-анкети №3374359 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем [PERSON] , шляхом підписання його електронним підписом, 09.12.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0991704165/1. Згідно з умовами, викладеними в оферті, пропозиція (оферта), акцепт оферти, правила та заявка-анкета становлять єдиний документ - договір. Договір надання позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідно до умов договору ТОВ «ІНФІНАНС» надало відповідачу кошти в сумі 5000 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Пропозицію (оферта) укласти договір надання позики та надання кредиту згідно з анкетою-заявкою №3374359 від 09.12.2020 року підписано кредитодавцем, а акцепт оферти на укладення договору надання позики та отримання кредиту згідно з заявкою-анкетою №3374359 від 09.12.2020 року підписано позичальником електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер позичальника, зазначений в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання виконало та надало відповідачу [PERSON] кошти в сумі 5000 грн. 11.02.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно до якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передано право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників від 11.02.2022 року, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 77537,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 72537,50 грн. - заборгованість за відсотками. 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» передано право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників від 10.01.2023 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 135812,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 130812,50 грн. - заборгованість за відсотками. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 10.01.2023 відповідно до розрахунку заборгованості становить 194087,50 грн., в тому числі: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 130812,50 грн., заборгованість за нарахованими процентам з моменту відступлення права вимоги 58275 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності товариство просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 77537,50 грн, з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 72537,50 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Відповідач не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив нараховані відповідно до умов договору відсотки за користування кредитними коштами. А тому просив стягнути заборгованість за договором №0991704165/1 від 09.12.2020 року в розмірі 77537,50 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн. Рух справи в суді Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2026 року витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» докази по справі. Аргументи учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що договір, укладений між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст.ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в заявці-анкеті є коректними. Даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у смс-повідомленні, тобто без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Відповідач отримав кошти, однак не повернув їх та не оплатив проценти за користування кредитними коштами. Крім того, позов пред`явлено в межах строку позовної давності, оскільки постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 року (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12.03.2020 року на території України був встановлений карантин, дія якого неодноразово продовжувалась. Відповідно до п.19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 року, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. За змістом п.2 Закону України №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Тобто, з 04.09.2025 року раніше прийняті законодавчі акти не застосовуються в частинах, що суперечать цьому Закону. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав суду відзив та позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що відповідач не отримував від ТОВ «ІНФІНАНС» жодних грошових коштів та ніякого договору не укладав та не підписував. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем. Також, в договорі не зазначено банківські реквізити, за якими відповідачу мали бути перераховані грошові кошти. Крім того, розрахунок заборгованості не є первинним документом бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум. Також, відповідач не був повідомлений про заміну кредитора. Просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Крім того, позивачем подано позов після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Кредитний договір укладено 09.12.2020 року, строк користування кредитом становить 30 днів, зобов`язання з повернення кредиту настало в січні 2021 року, трирічний строк позовної давності закінчився у січні 2024 року. Тому просив застосувати строк позовної давності. Також, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн., однак вказана вимога є необґрунтованою та неспівмірною з огляду на те, що справа не є складною, не містить значного обсягу доказів, не потребує спеціальних знань та тривалого процесуального супроводу, не відповідає ціні позову та значенню справи для сторін. Тому просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що 09.12.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «ІНФІНАНС» із заявкою-анкетою на отримання кредиту №3374359 (т.1 а.с.79-80), в якій зазначив свої анкетні дані, мобільний телефон [NUMBER] , суму кредиту 5000 грн. та реквізити банківської платіжної картки [NUMBER] . Вказану заявку-анкету відповідач [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 4v7j2r. На підставі заявки-анкети №3374359 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем [PERSON] , шляхом підписання його електронним підписом, 09.12.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0991704165/1 (т.1 а.с.81-83). Згідно з умовами, викладеними в оферті, пропозиція (оферта), акцепт оферти, правила (т.1 а.с.84-122) та заявка-анкета становлять єдиний документ - договір (т.1 а.с.81-82). Акцепт оферти від 09.12.2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0991704165/1 (т.1 а.с.83) підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 4v7j2r,який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер позичальника, зазначений в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Згідно з умовами акцепту оферти, підписуючи акцепт відповідач розуміє, що одночасно підписує заявку-анкету на отримання кредиту та підтверджує, що вся інформація, яка міститься в ній є точною та правдивою. Підписуючи акцепт відповідач надає безвідкличну згоду на оброблення його персональних даних/персональних даних контактних осіб з метою отримання ним кредиту та подальшого обслуговування кредиту. Відповідно до умов договору, розмір кредиту 5000 грн.; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2625,00 грн., за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75% за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2625,00 грн. при використанні Номінальної відсоткової ставки. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Посилання представника відповідача на те, що відповідач кредитні кошти не отримував є безпідставним, виходячи з наступного. ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 5000 грн., що підтверджується довідкою системи iPay.ua від 09.07.2025 року, згідно з якою 09.12.2020 року о 03.55 год. здійснено перерахування коштів в сумі 5000 грн. на маска картки [NUMBER] (т.1 а.с.123) та довідкою ТОВ «ІНФІНАНС» (т.1 а.с.124). Відповідно до відповіді з АТ КБ «ПриватБанк» від 20.01.2026 року (т.2 а.с.27-29), в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , фінансовий номер телефону [NUMBER] . В результаті аналізу операцій, здійснених по карті, виявлена операція 09.12.2020 року по надходженню грошових коштів в сумі 5000 грн. Як вбачається з виписки про рух коштів по картці за період з 09.12.2020 року по 15.12.2020 року (т.2 а.с.28зв.-29), після укладення договору відповідач [PERSON] активно користувався карткою (здійснював перекази коштів, оплачував послуги таксі, здійснював покупки тощо). Відповідачем [PERSON] та його представником не надано суду жодних доказів на спростування факту укладення вищевказаного договору. Будь-яких доказів, які б спростували факти як укладення самого договору, так і отримання відповідачем коштів на картковий рахунок матеріали справи не містять. Також відповідачем не надано суду доказів погашення кредитної заборгованості. 11.02.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №11-02/22 (т.1 а.с.137-145), відповідно до якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передано право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором. Відповідно до реєстру боржників від 11.02.2022 року (т.1 а.с.156-161), ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 77537,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 72537,50 грн. - заборгованість за відсотками. 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (т.1 а.с.163-173), відповідно до якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» передано право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором. Відповідно до реєстру боржників від 10.01.2023 року (т.1 а.с.189-193), ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 135812,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 130812,50 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконував в повному обсязі, в зв`язку з чим у нього станом на 10.01.2023 року виникла заборгованість перед ТОВ «ІНФІНАНС» в розмірі194087,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 130812,50 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 58275 грн. - заборгованість за нарахованими процентам з моменту відступлення права вимоги, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с.125-133). Однак позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 77537,50 грн, з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 72537,50 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору надання позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч.2 ст.1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, судом достовірно встановлено, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно з умовами договору строк користування кредитом становить 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка за договором 1,75 % за один день користування кредитом. Отже, у договорі розрізняється строк користування кредитом, який становить 30 днів, та строк дії договору 3 роки, а тому кредитодавець мав право стягувати з відповідача відсотки за кожен день користування кредитом в межах дії договору, у разі користування кредитом понад 30-денний строк. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором в добровільному порядку. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі вказаного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором за тілом кредиту та за відсотками. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові від 14.06.2023 року по справі №755/13805/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. В свою чергу, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (стаття 264 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, договір був укладений 09.12.2020 року на строк 3 роки (09.12.2023 року), трирічний строк позовної давності мав сплинути 09.12.2026 року. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020 року, який тривав до 30.06.2023 року. Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Крім того, 24.02.2022 року згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан, який Указами Президента України неодноразово продовжувався і діє на даний час. Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» і внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який зокрема передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності установлені ст.ст.257-259 ЦК України. Отже, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії. За змістом п.2 Закону України №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Тобто, з 04.09.2025 року раніше прийняті законодавчі акти не застосовуються в частинах, що суперечать цьому Закону. Тобто, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії карантину на усій території України та правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму, однак поновлено перебіг позовної давності з 04.09.2025 року. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії карантину та воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Отже, оскільки позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею ЦК України, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» необхідно стягнути заборгованість в сумі 77537,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 72537,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, задовольнивши позовні вимоги. Щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що позов задоволено судом у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в позовній заяві просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн. В обґрунтування даної суми до позовної заяви додано: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (т.1 а.с.205-209), прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (т.1 а.с.213-214), заявку на надання юридичної допомоги №239 від01.10.2025 року (т.1 а.с.215), витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року (т.1 а.с.216). Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом на подання заперечень щодо вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved