Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано до суду відповідну позовну заяву. Позивачі просят визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що квартира [ADDRESS] є ізольованою, однокімнатною, розташована на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Квартира не приватизована. Є комунальною власністю органу територіальної громади Харківської міської ради. В квартирі зареєстровані четверо, а саме: мати [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] та онук [PERSON] . Старша донька Позивачки [PERSON] - відповідачка но справі [PERSON] 13 жовтня 2005 р. взяла шлюб з громадянином росії [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Шлюб зареєстрований відділом РАЦСу Почарського району Брянської області. Також 26.10.2007 р. відповідачці був виданий УФМС росії по Брянській області дозвіл та тимчасове проживання за адресою: [ADDRESS] . Згодом відповідачка отримала російський паспорт та є громадянкою російської федерації. З того часу відповідачка приїздила додому приблизно раз на рік, а з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України більш сюди не їздить. Таким чином, відповідачка не мешкає в квартирі з кінця 2005 р., не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим примішенням інші члени сім`ї відповідачці не чинили. Квартиру вона залишила добровільно через переїзд на інше місце проживання - а саме за вказаною в її паспорті громадянки України тимчасовою реєстрацією у російській федерації за місцем реєстрації та проживання її чоловіка, з яким вона взяла шлюб. Через те, що відповідачка зареєстрована в квартирі, вони змушені сплачувати за неї комунальні послуги та не мають змоги оформити субсидію на квартиру. Також через її реєстрацію в квартирі вони не мають змоги приватизувати квартиру. Вказували, що вважають відповідачку такою, що втратила права користування спірною квартирою з 01 січня 2006 року через те, що переїхала на інше місце проживання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 01.12.2025 було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 09.02.2026 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Відповідачка в підготовчі судові засідання, призначені на 21.01.2026, 09.02.2026 року та в судове засідання призначене на 03.03.2026 року не з`являлась, про час та дату про розгляд справи повідомлялась неодноразово шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками на адресу реєстрації відповідачки та шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Поштовим відділенням копія позовної заяви з додатками, судові повістки, були повернуті із позначкою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки відповідачка суд не повідомляла, відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник 3-ї особи до суду не з`явився, про час та дату розгляду справи в підготовчому засіданні, судовому засіданні повідомлявся шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету. Пояснень з приводу позову не надходило. Враховуючи неявку відповідачки та думку позивачів, що вважали за можливе провести розгляд справи за її відсутності та не заперечували проти постановлення рішення суду заочно, суд вважає за можливе проводити розгляд справи заочно, за відсутності відповідачки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, підтримувала доводи викладенні в позовній заяві, зазначала, що відповідачка це її донька, вона вийшла заміж за громадянина росії та виїхала до нього, вона проживає постійно в росії, отримала громадянство, повертатись наміру не має, фактично спілкування не відбувається, в Харків вона не приїжджає вже тривалий час, участі в утримання майна не приймає, її речей в квартирі немає. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, суду пояснила, що відповідачка її сестра, вона тривалий час не мешкає в квартирі, коли одружилась та виїхала, інколи приїжджала у гості. Також, пояснила, що внаслідок обстрілу в квартирі є пошкодження, але отримати компенсацію вони не мають можливості, оскільки квартира не приватизована. Враховуючи, що в квартирі зареєстрована, але не проживає відповідачка, вони позбавлені можливості приватизувати квартиру, отримати компенсацію. Окрім того, зазначала, що всі витрати по оплаті комунальних послуг вони несуть самостійно, сестра протягом тривалого часу коштів на оплату послуг не надає, участі в ремонті не бере. Позивач [PERSON] вимоги позову підтримав, пояснив, що тітка не проживає в статті квартирі, визнання її такою, що втратила право користування є небхідним для подальшої приватизації квартири та отримання компенсації. Суд, вислухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. За змістом 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до вимог ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Позивачі у справі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідачка у справі [PERSON] , [INFO] , з 30.05.2001 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , також паспорт містить відмітки про реєстрацію шлюбу 13.10.2005 року відділом РАЦСу Почарського району Брянської області, відмітку УФМС росії по Брянській області про дозвіл та тимчасове проживання від 26.10.2007 року та та відмітку про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] від 29.10.2007 року. Позивачка [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження останніх До матеріалів справи було долучено акт обстеження квартири [ADDRESS] від 17.11.2025 за підписом мешканців квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , які засвідчити, що у квартирі проживають: мати [PERSON] , донька [PERSON] , онук [PERSON] , донька [PERSON] , а фактично проживають мати [PERSON] та онук [PERSON] . Донька [PERSON] в квартирі не мешкає з кінця 2005 року, речей, що належать їй в квартирі немає. Окрім того, на ухвалу суду від 09.02.2026 року з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ надійшла відповідь від 17.02.2026 року, відповідно до якої згідно наявних відомостей, перетинів кордону України та лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, громадянкою [PERSON] , [INFO] в період часу з 08.11.2017 по 19.02.2026 (станом на 12:50) в Базі не виявлено. Позивачі при подачі позову посилались на те, що вони не чинили перешкод відповідаці в користуванні квартирою. Також в судовому засіданні було допитано у якості свідків [PERSON] , [PERSON] .. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що позивачка [PERSON] , це її кума, відповідачку знає, це донька позивачки [PERSON] .. [PERSON] знала ще маленькою, приблизно о 2004 році виїхала, оскільки вийшла заміж, після цього її бачила один раз, але навіть не спілкувалась. В квартирі живе кума, її онук [PERSON] .. Про наявність перешкод їй нічого не відомо, в квартирі була неодноразово, речей [PERSON] там немає. Підтверджувала, що приблизно з 2004 року відповідачка в квартирі не проживає. Свідок [PERSON] пояснила, що сторони знає вже років 20. Діти позивачки [PERSON] виросли на очах. Приблизно о 2003 році відповідачка вийшла заміж, виїхала до росії, в квартирі не мешкає, давно її не бачила. Суд враховує, що за змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Окрім того, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц (провадження № 61-15204св20) зазначено, що «у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Оскільки при відсутності у спірному житлі понад встановлений законом строк, цей строк може бути продовжений за заявою відсутнього та з поважних причин лише у передбачених випадках, тому звернення із заявою про продовження такого строку, а також доведення наявності підстав для продовження такого строку, є правом відповідної особи». В ході розгляду справи відповідачка відзиву на позовну заяву не подавала, з пояснень позивачів вбачається, що відповідачка поїхала з квартири після її одруження з громадянином рф та мешкає окремо за адресою: [ADDRESS] , рф вже понад 20 років. В ході розгляду справи не встановлено будь-яких даних про наявність перешкод в користуванні квартирою. Суд погоджується із доводами позивачів щодо втрати права користування квартирою відповідачкою, оскільки в квартирі речі відповідачки [PERSON] відсутні, участі в утриманні квартирі вона не несе, коштів на проведення ремонту не надає, будь-якої зацікавленості щодо користування квартирою не виявляє. Всі витрати по утриманню майна несуть позивачі. У зв`язку із наведеним суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Позивачі просили покласти судові витрати на них. На підставі викладеного,

Outcome: approved