Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 02 липня 2016 року до 19 лютого 2024 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи у шлюбі за рахунок спільних коштів сторонами були придбані 26 липня 2021 року колісний екскаватор-навантажувач New Holland LB 90B-4PT, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та 10 червня 2023 року автомобіль Toyota Carina E, 1993 року випуску, державний номер [NUMBER] . Після розірвання шлюбу відповідач одноособово розпорядився вказаним майном, відчуживши його без згоди позивачки. Посилаючись на положення Сімейного кодексу України та практику Верховного Суду позивачка, виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, позивачка просить стягнути з відповідача 1/2 частки вартості відчуженого колісного екскаватора-навантажувача, у розмірі 600544 грн 22 коп. та автомобіля, у розмірі 67504 грн 12 коп. Також просить стягнути судові витрати. 18 липня 2025 року ухвалою судді Кодимського районного суду Одеської області Сердюка Б.С. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 08 серпня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , у яких вона зазначає, що в листопаді 2024 року вона дійсно придбала у [PERSON] автомобіль Toyota Carina E, 1993 року випуску, за суму коштів, яка у гривнях була еквівалентна 1600 Доларів США, оскільки автомобіль був у незадовільному стані. 08 серпня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] де вона вказує, що в листопаді 2024 року вона придбала у [PERSON] екскаватор-навантажувач New Holland LB 90B-4PT, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] . До укладення угоди купівлі-продажу [PERSON] було замовлено дослідження для визначення ринкової вартості вказаного екскаватора, яка склала 136640 грн, оскільки він був у неробочому стані. Саме за таку суму коштів нею було сплачено за екскаватор. 11 серпня 2025 року відповідачем до суду був поданий відзив у якому він визнає, що майно, яке є предметом спору дійсно було придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Однак відповідач зазначає, що висновок експерта, на підставі якого визначено вартість автомобіля було складено без посередньо оглянутого об`єкту дослідження, що дає підстави вважати, його не коректним та таким, що не відповідає дійсній ринковій вартості даного транспортного засобу, оскільки автомобіль на момент його продажу знаходився у незадовільному стані та був проданий за 1600 Доларів США. Крім того вказує, що в експертному дослідженні зазначено автомобіль "Toyota Carina", а в позовній заяві значиться автомобіль "Toyota Carina Е" тобто різні моделі (марка) автомобілів, який перебував у власності відповідача та який саме досліджувався. Погоджується сплатити на користь позивачки грошову компенсацію 1/2 частки автомобіля "Toyota Carina Е" у розмірі 33016 грн. Також відповідач вказує, що висновок експертного дослідження щодо визначення середньої ринкової ціни екскаватора-навантажувача також був складений без проведення безпосереднього огляду екскаватора. Експертом при дослідженні враховувались метод порівняння інших схожих транспортних засобів взятих з інтернет сайту "RST". Відповідач вважає, що такий підхід експерта до дослідження є не досконалим, оскільки не врахований саме стан екскаватора та його невід`ємних частин. Вказаний екскаватор відповідачем був проданий за 136 640 грн, враховуючи його стан (не працював двигун, який піддягав капітальному ремонту, або заміні; не працювала гідравлічна система, яка підлягала ремонту та/або заміні, та інше). Перед продажем екскаватора, відповідачем було замовлено дослідження щодо визначення ринкової вартості даного транспортного засобу, згідно якого ринкова вартість екскаватора на дату оцінки склала 136640 грн. Крім того вказує, що екскаватор-навантажувач сторонами був придбаний за кошти, які були позичені у товаришів та знайомих, та частина яких, в розмірі 23000 Доларів США, не повернуті. З урахуванням зазначеного просить відмовити в частині стягнення грошової компенсації 1/2 частки екскаватора-навантажувача. Ухвалою суду від 14 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали в частині сплатити на користь позивачки грошової компенсації за 1/2 частки автомобіля "Toyota Carina Е" у розмірі 33016 грн. У задоволенні решти позовних вимог просили відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02 липня 2016 року Київським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що було складено актовий запис за №898, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 лютого 2024 року по справі № 503/1339/23 шлюб між сторонами розірвано. За період перебування сторін у шлюбі, шляхом купівлі-продажу, ними були придбані 26 липня 2021 року колісний екскаватор-навантажувач New Holland LB 90B-4PT, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та 10 червня 2023 року автомобіль Toyota Carina E, 1993 року випуску, державний номер [NUMBER] . Транспортні засоби було оформлено на відповідача. Сторони та їх представники визнали, що спірні транспортні засоби було придбано в період шлюбу. Також відповідачем не заперечується той факт, що спірні транспортні засоби ним було відчужено без згоди позивачки. В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 ч.ч. 1, 3 Сімейного кодексу України (далі СК України), об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 (провадження № 61-20774св19 ). Згідно висновку експертного дослідження від 21 березня 2025 року №ЕД-19/116-25/3928-АВ, середня ринкова ціна КТЗ "Toyota Carina", реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , станом на момент проведення дослідження, становить 135008 грн 25 коп. Згідно висновку експертного дослідження від 10 червня 2025 року №КСЕ-19/116-25/9843, середня ринкова ціна екскаватора-навантажувача New Holland LB 90B-4PT, 2007 року виготовлення, станом на момент проведення дослідження, становить 1201088 грн 45 коп. Відповідачем до суду надано висновок суб`єкта оціночної діяльності ФОП " [PERSON] " від 18 листопада 2024 року в якому зазначено, що ринкова вартість екскаватора-навантажувача New Holland LB 90B-4PT, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки складає 136640 грн. Суд критично відноситься до наданого доказу з приводу достовірності зазначеної вартості транспортного засобу, оскільки особа, яка склала цей висновок не являється експертом та не була попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивого висновку. При цьому судом враховано, що у наданому відповідачем висновку зазначено, що колісний транспортний засіб на ходу і його технічний стан відповідає строку експлуатації та пробігу, що спростовує твердження відповідача щодо несправності транспортного засобу на момент його відчуження. Надаючи оцінку письмовим поясненням третіх осіб, а також відповідача та його представника з приводу ціни, за яку було відчужено транспортні засоби, та врахування її при визначенні розміру компенсації, суд зазначає, що поняття ціна договору, тобто ціна за яку було відчужене майно, та ринкова вартість майна, не є тотожними. Ураховуючи, що інших доказів щодо вартості спірного майна за правилами ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем чи його представником не надано, клопотання про проведення іншої експертизи не заявлялось, у суду відсутні підстави для сумнівів щодо вартості спірного майна. З приводу твердження відповідача та його представника, що екскаватор-навантажувач сторонами був придбаний за кошти, які були позичені у товаришів та знайомих, а тому ці зобов`язання також мають враховуватись при визначенні розміру компенсації, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей Відповідачем договір позики чи інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми, до суду не був наданий. З метою з`ясування наявності факту укладення договору позики судом було задоволення клопотання відповідача про допит свідків. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що зі слів відповідача їм відомо, що відповідач придбав екскаватор за грошові кошти, які були отримані в борг. Присутніми при передачі, отриманні чи поверненні зазначених коштів вони не були. Явка до суду інших свідків відповідачем не була забезпечена, при цьому ним не було надано суду інформації про місце проживання свідків, що унеможливило здійснення їх виклику судом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ураховуючи, що до суду не було надано належних доказів з приводу отримання відповідачем грошових коштів за договором позики для придбання екскаватора-навантажувача, суд дійшов висновку, що дане твердження відповідача є не доведеним. Отже, враховуючи, що спірні транспортні засоби сторонами було придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі, вони належать до спільного майна подружжя та оскільки відповідач здійснив їх відчуження без отримання згоди позивачки, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки в рахунок компенсації вартості 1/2 частини транспортних засобів, виходячи з їх ринкової (дійсної) вартості на час розгляду справи, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про задоволення позову в повному обсязі, сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню з відповідача на її користь. Також стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати, пов`язані з проведенням експертних транспортно-товарознавчих досліджень, у розмірі 3151 грн 74 коп. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19). Так, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт міститься у додаткових угодах № 1-3 до договору №18 від 25 жовтня 2024 року, в яких зазначено розрахунок та детальний опис наданої правничої допомоги. Надані документи дозволяють установити зміст наданих послуг та їхню вартість, а саме, 36781 грн 50 коп. Також до суду надано копії квитанцій про сплату позивачкою витрат за надану правничу допомогу. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу до суду не надходило. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивачки суми витрат за надання правничої допомоги, відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved