Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій вона просить видати обмежувальний припис на 6 місяців відносно [PERSON] .Заяву обгрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] , проживає вона та її чоловік [PERSON] . Вона зареєстрована за вищевказаною адресою та має частку у праві приватної власності. Вказує на те, що [PERSON] , протягом останніх років вчиняє відносно неї домашнє насильство, зокрема застосовує фізичне насильство, внаслідок побиття і фізичної сили вона неодноразово зверталась за медичною допомогою, вчиняє психологічне насильство, що проявляється в погрозах, залякуваннях, образливих висловах та лайкою щодо неї, також вчиняє економічне насильство-псує одяг, не дає доступу до кімнат, зокрема до кухні. В тому числі забирає їжу, перешкоджає у приготуванні їжі , однак не всі події зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку. Серед зафіксованих проявів домашнього насильства з боку заінтересованої особи [PERSON] , що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису є вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї, що підтверджуються Постановами суду від 17.04.2025р. по справі № 465/1573/25 та від 04.03.2026 р. по справі № 465/1098/26. Також вона боїться за своє життя і здоров`я. Відтак, заявниця просить суд заяву про видачу обмежувального припису задоволити,видати на 6 місяців обмежувальний припис,яким заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання з нею за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , наближатись до неї на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи; Заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. 16.03.2026 року від представника заінтересованої особи [PERSON] авоката Цибулі І. Й. надійшли письмові заперечення на заяву про видачу обмежувального припису. Вказує, що в [PERSON] іншого житла не має. Застосування обмежувального припису являє собою істотне втручання у зміст права на повагу до приватного життя та права на житло. Отже застосування таких заходів слід оцінювати в контексті відповідності їх принципу нагальної необхідності таких заходів у демократичному суспільстві (легітимність мети та пропорційність). В матеріалах справи заявником не наведено жодних підстав для застосування заходу втручання у право на мирне володіння майном і обмеження права заінтересованої особи на житло, місце його проживання в якому зареєстроване, оскільки не доведено необхідності забезпечення безпеки заявника шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і не доведено, що таке втручання в права і свободи особи є пропорційним. Оцінюючи межі втручання у права і свободи [PERSON] з метою забезпечення безпеки [PERSON] слід взяти до уваги, що інше житло у [PERSON] відсутнє. Крім того, притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки після 21.02.2025 до 13.01.2026 відсутні відомості про будь-які конфлікти між заявником та заінтересованою особою, а за фактом подій 13.01.2026, постанова суду не набрала законної сили і не є остаточною, так як на неї подана апеляційна скарга. З врахуванням вищенаведеного, недостатньо підстав для застосування заінтересованої особи такого спеціального заходу як обмежувальний припис, застосування таких заходів щодо обмеження у користуванні житлом (з похідними обмеженнями) у даному конкретному випадку розцінюватимуться як необгрунтоване обмеження прав та непропорційним учиненому. Відсутні будь-які дані щодо можливого настання тяжких, особливо тяжких наслідків у разі невидачі обмежувального припису. В матеріалах справи відсутні правові підстави для видачі обмежувального припису , оскільки заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вищевказаних положень закону, що є наслідком відмови в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву про видачу обмежувального припису, просить таку задоволити. Заявниця в судовому засіданні надала аналогічні пояснення, викладені в заяві, вказавши, що [PERSON] ріже їй одяг,взуття,ламає меблі,викидає їжу,ліки. Вона особисто цього не бачила, але вважає,що таке міг зробити лише [PERSON] , так як більше немає кому. Крім того, він знущається над нею, не дає їй спати- перекашлюється із сусідкою, яка проживає поверхом нижче; ображає її нецензурними словами,принижує,говорить,що зробить все,щоб вона пішла з квартири.Після її звернення в поліцію у лютому2025р. та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, він не застосовує до неї фізичне насильство. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили щодо заяви про видачу обмежувального припису з підстав викладених у письмових запереченнях.Крім того, [PERSON] зазначив, що 21.02.25 він не бив заявницю,а лише разом з нею потягнув за покривало і вона сіла на підлогу.Вони проживають в одній квартирі,але в кожного є окрема кімната з окремими входами. Кімнати закриті на замки. 17.04.25 під час розгляду адмінсправи він був у судовому засіданні,постанову не оскаржив, бо син просив не оскаржувати. Він не погрожує заявниці і не принижує її, але буває,що нецензурно висловлюється в її адресу. Заслухавши пояснення учасників судового процесу,покази свідків, дослідивши матеріали судової справи, суд приходить до наступного. Ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободичи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З копії паспорту серії [NUMBER] вбачається, що заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З копії паспорту серії [NUMBER] вбачається, що заінтересована осаба [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про шлюб (повторно) серія [NUMBER] , 12.09.1981 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Банюнинської сільської ради Кам?янка-Бузького району Львівської області, про що складений відповідний актовий запис №10. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 28.01.2003 № [NUMBER] , квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.04.2025,(справа № 465/1573/25) [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. 3 постанови вбачається, що 21.02.2025 близько 15:00 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] , домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: виражався нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою, голосно кричав, шарпав за одяг та кинув на підлогу, де наніс кілька ударів ногою у тулуб, тілесних ушкоджень не заподіяв, однак завдав шкоди психічному здоров?ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 04.03.2026(справа №465/1098/26) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) днів. З постанови вбачається, що 13.01.2026 близько 18:00 год. у [ADDRESS] повторно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї дружини, а саме :погрожував фізичною розправою, ображав словесно, чим своїми діями останній завдав шкоди психічному здоров?ю потерпілої, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУПАП. Крім того, під час судового засідання ображав потерпілу,обзивав лайливими словами. Дана постанова не набула законної сили, у зв"язку з поданням апеляційної скарги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що протягом останніх років поведінка матері змінилась,стала нелогічною,приносила взуття, яке як вона сказала, порізав батько,але в дійсності взуття було старе,зношене,з відклеєними підошвами і розпорене по швах. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є невісткою сторін,буває у них раз в тиждень, привозять продукти.Завниця за останні роки змінилась, конфліктує з чоловіком та сестрою. Вона буває в кімнаті [PERSON] меблі не поламані,порізаного одягу вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін, живе нижче поверхом.Ніколи не чула жодних конфліктів між ними, поліції не бачила.Заявниця її проклинає. Суд критично оцінює покази свідків, оскільки [PERSON] з матір"ю-заявницею у справі не спілкується,стосунки погіршились ,у [PERSON] із заявницею склались конфліктні стосунки, останнім часом стосунки між [PERSON] та заявницею погіршились. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про видачу обмежувального припису. Відповідно до змісту ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. В п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" зазначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. За змістом ч.2 ст.3 цього закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя та колишнє подружжя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 дійшов висновку, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Пунктом 41 постанови Верховного Суду від 24.05.2024 у справі № 569/19137/23 визначено, що оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2025 року у справі № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24). Верховний Суд у своїй постанові від 29 вересня 2025 року у справі № 760/31644/24 (провадження №61-8219 св 25), зазначив, що тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У статті 27 Конституції України зазначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Правовий аналіз норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють суду зробити висновок про те, що заінтересована особа [PERSON] вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини, яке виявилося у неодноразових словесних образах, погрозах, приниженні та залякувані заявниці , що у неї спричиняє емоційну нестабільність та тривожність, перебування в постійному стресі. Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд приходить до висновку, що [PERSON] може повторно вчиняти психологічне насильство відносно [PERSON] , про що свідчить відсутність у нього критики щодо вчинюваних ним дій та вчинення психологічного насильства під час судового засідання 04.03.26 з розгляду адміністративної справи №465/1098/26. Разом з тим, як вбачається з пояснень заявниці, після притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУПАП,фізичного насильства щодо неї він більше не вчиняє. Суд приходить до висновку, що самостійно вжиті заявницею заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту її прав. З урахуванням та оцінкою наявних ризиків, заявниця потребує захисту у порядку, передбаченому законом, а відтак з метою неможливості вчинення заінтересованою особою відносно заявниці дій з ознаками психологічного, фізичного та економічного насильства, оцінюючи пропорційність втручання у права і свободи кривдника, суд вважає за доцільне заяву про видачу обмежувального припису задоволити частково. Видача обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на 1 (один) місяць є пропорційною, доречною та відповідає меті його застосування, та водночас забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.Олеговича Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,може бутивизначено тількиу світліконкретних обставинсправи (рішенняЄСПЛ від18липня 2006року №63566/00«Проніна протиУкраїни (Proninav.Ukraine)»,§ 23). Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial