Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.11.2021р. між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 2500 доларів США. Вказані кошти [PERSON] зобов`язався повернути до 15.01.2022р., про що свідчить надана ним письмова розписка. Однак, по даний час відповідач не повернув борг, а тому просить стягнути з нього суму боргу за договором позики, що еквівалентна 105 668грн. Просить позов задоволити. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 18.03.2026 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1ст.526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено в судовому засіданні між [PERSON] та [PERSON] 15.11.2021р. укладено договір позики, за яким позивач позичив відповідачу 2500 доларів США та [PERSON] зобов`язався повернути отриману суму грошових коштів у строк до 15.01.2021р., про що свідчить письмова розписка. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/ 16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулась передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Згідно, ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав грошові кошти 15.11.2021р. в сумі 2500 доларів США та зобов`язався їх повернути до 15.01.2022р., про що зазначено ним в розписці. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1,2 ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Проте, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не виконав своє зобов`язання та не повернув грошові кошти у термін вказаний у розписці. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема, передбачено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано розписку (а.с.8). Тому, ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . За ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування пред`явлених позовних вимог. Так, позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, просив стягнути з відповідача грошові кошти не у валюті, що визначена договором позики, а у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.11. 2025 року, тобто, на момент звернення до суду з даним позовом. Статтею 533ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим НБУ, курс гривні щодо долара США, станом на 24 .11. 2025 року становив 42,2672 за 1 долар США. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе, відповідно до договору позики, добровільно суму заборгованості не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача суму боргу за договором позики в сумі 105 668 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 211,20 грн. На підставі наведеного, ст.ст.509, 526, 530, 610, 629, 1046-1049 ЦК України та

Outcome: approved