Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

16.01.2026 року позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за житлово- комунальні послуги, які надаються за адресою: [ADDRESS] у розмірі 61909,59 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно не оплачував надані йому за адресою: [ADDRESS] , з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку з чим за період з 01.07.2014 по 31.10.2025 рік у неї утворилась заборгованість на суму 61909,59 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 23.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому 20.02.2026, яке було відкладено на 13.03.2026 року, у зв`язку із першою неявкою відповідача у судове засідання. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності, представник позивача у позовній заяві просив також розглядати справу за відсутності представника Концерну «МТМ». За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ст. 67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з ч.3 ст.9 цього Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період 01.07.2014 по 31.10.2025 рік нараховано за послуги в сумі 105522,59 грн. сплачено 43613,00 грн., субсидія 00,00 грн. Отже, заборгованість за період з 01.07.2014 по 31.10.2025 рік складає 61909,59 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги . Частина 1ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачу надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідач не спростував наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст.12,13 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги, що відповідач визнала позов та погодилася із наявністю у неї боргу перед Концерном «МТМ», при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення Закону, суд доходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1331,20 грн. (2662,40 Х50 %), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 1331,20 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved