Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

10.09.2025 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною трьох років ( [INFO] ). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2023 року, проте в подальшому сімейне життя між подружжям почало погіршуватися, тому з 31.05.2025 року вони ведуть окремий спосіб життя, мають різний побут та разом не проживають, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. У вказаному шлюбі у подружжя народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Оскільки дитина потребує значних фінансових витрат, позивачу складно самостійно його забезпечити без фінансової підтримки відповідача, який є працездатним, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні е нього немає, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини, так як він працює, та здійснює господарську діяльність, як фізична-особа підприємець. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання, зважаючи на те, що вона позбавлена можливості отримувати дохід, у зв?язку із тим, що здійснює догляд за дитиною, а джерел доходу, крім соціальних виплат у неї немає. Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 29). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 30). Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 31). 07.10.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідач не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, незважаючи на наявні розбіжності у стосунках із дружиною. Відповідач постійно здійснює грошові перекази на рахунок позивача, забезпечуючи її з дитиною необіжними матеріальними ресурсами. Окрім того, готовий і надалі надавати всебічну допомогу у питанні догляду, утримання та виховання свого сина. Відповідач також хоче брати участь у вихованні та розвитку свого сина, проте позивач періодично чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Також представник відповідача зазначив, що сума аліментів, яку просить стягнути позивач є необґрунтованою, оскільки його підприємницька діяльність має нестабільний і нерегулярний характер, що безпосередньо впливає на розмір отриманого ним доходу. Крім цього, відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність як ФОП, який перебуває на спрощеній системі оподаткування (3 група), а тому відповідно до ч. 2 ст. 194 СК України, визначення суми аліментів має здійснюватися, виходячи саме із середньої заробітної плати по місцевості, а не валового доходу ФОП. Також додав, що при визначенні суми аліментів доходи від підприємницької діяльності враховуються після сплати податків, що унеможливлює точне визначення щомісячного доходу, таким чином дохід ФОП не є заробітною платою відповідача у розумінні прибутку. Внаслідок чого, представник відповідача просив визначити розмір стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а саме на дитину у розмірі 5126,00 грн та на дружину 3028,00 грн, що буде справедливим та економічно обгрунтованими для обох сторін і забезпечить належне утримання дитини (а.с. 47-54). 16.10.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, якому він заперечує позицію відповідача, вважає її безпідставною та незаконною, зважаючи на те, що його твердження про істотний вплив на економічну ситуацію у державі, у тому числі на сферу підприємницької діяльності в умовах воєнного стану є загальним твердженням, яке жодним чином не може спростувати чи підтвердити дійсний вплив на здійснення відповідачем підприємницької діяльності та на розміри доходів. Тому у разі задоволення позовних вимог у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб державним або приватним виконавцем нарахування аліментів, а у випадку виникнення заборгованості буде здійснюватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Отже, призначення ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування аліментів у частці від доходу не призводить до незрозумілості чи непередбачуваності та не створює стан правової невизначеності, оскільки порядок нарахування та сплати аліментів чітко визначений законодавством. Крім того, не відомо скільки часу відповідач буде перебувати у статусі ФОП , і якій джерела його доходу будуть в подальшому, саме тому визначення аліментів у частці від доходу, буде здійснюватися в порядку визначному законодавством. Позивач вважає, той розмір аліментів, який визначений у позовній заяві, відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку малолітнього сина, у визначеному законодавцем способу, який обрала Позивачка. 21.10.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, вказуючи на те, що у відповіді на відзив позивач не надала належного спростування доводів, викладених Відповідачем у відзиві. Натомість повторюються загальні норми процесуального законодавства без їх застосування до конкретних обставин справи, а також не подала жодного доказу, який би підтверджував регулярний характер доходів відповідача. Щомісячне обчислення аліментів у відсотковому співвідношенні від мінливого доходу ФОП є юридично і фактично невиправданим та суперечить інтересам враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 1/4 доходу на утримання дитини та заробітку у розмірі 1/4 на утримання дружини, загальна сума аліментів становитиме 1/2 щомісячного. При цьому значну частину чистого доходу після сплати податків відповідач змушений витрачати на оренду житла, харчування та інші обов?язкові щоденні потреби, необхідні для забезпечення мінімального рівня життя. У зв?язку з цим вважає, що встановлення аліментів у зазначеному розмірі є для відповідача фінансово обтяжливим та надмірним. Таке навантаження може спричинити суттєве погіршення матеріального становища, негативно позначитися на фізичному та психологічному стані відповідача, а також обмежить здатність виконувати інші життєво важливі зобов`язання. Більше того, у разі встановлення такої суми аліментів існує реальна загроза накопичення заборгованості, що негативно вплине як на відповідача, так і на інтереси позивача та дитини. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.01.2023 року між сторонами укладено шлюб у Печерському ВДРАЦС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), актовий запис №100 (а.с. 11). Згідно свідоцтва про народження у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , місце народження, Братислава-Старе Місто (а.с. 15). Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю за місцем її проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру сплати аліментів, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід не надав, але як батько зобов`язаний утримувати свою дитину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Таким чином, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. (ч. 1 ст. 191 СК України) За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що дитина проживає з позивачем, приймаючи до уваги вік, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про необхідність визначити аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача, з врахуванням принципу справедливості і розумності, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 04.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 на користь дружини, слід зазначити наступне. У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено про те, що відповідач не відмовляється від сплати аліментів на колишню дружину, однак просить стягнути у твердій грошовій сумі у розмірі 3028,00 грн., зважаючи на те, що у нього мінливий дохід, оскільки він є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу, а також поганого стану здоров`я. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище сторін. Сам факт, того, що відповідач є фізичної особою - підприємцем, не скасовує його можливості сплачувати аліменти у частці від його доходу, як на утримання дитини так і дружини, оскільки він є працездатним, інших дітей чи непрацездатних батьків у нього на утриманні немає, а тому суд критично відноситься до доводів відповідача, проте, що він не взможі сплачувати аліменти у частці, через мінливість доходу, що ним підтверджено не було. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивача, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, враховуючи можливості відповідача, зокрема, його працездатність, суд вважає можливим задовольнити частково вимоги в цій частині у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, що ґрунтується на наявних у матеріалах доказах. Оцінивши вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає такий розмір аліментів достатнім та таким, що не поставить мати з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлено ставку судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі, тому на підставі ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial