Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

26.12.2025 до суду надійшов зазначений цивільний позов. Прокурор звернувся до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України , ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» , ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України. У позові позивач зазначає, що Білоцерківською окружною прокуратурою встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави щодо відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у кримінальному провадженні № 12023116160000036 від 20.02.2023. Вироком Володарського районного суду Київської області від 04.05.2023 у кримінальному провадження № 12023116160000036 від 20.02.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку тривалістю 3 (три) роки. Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» від 13.11.2025 № 03-05/4087, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» в період з 19.02.2023 по 27.02.2023 (08 ліжко-днів (далі - л/д) в нейро-хірургічному відділенні. Вартість 1 ліжко-дня, згідно з проведеним розрахунком становить у лютому місяці 2023 року - 2 505,22 грн. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 20 041,76 грн (08 л/д*2505,22=20 041,76). Факт отримання [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень та його перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із суспільно-небезпечним діянням, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та кримінально-караними діями [PERSON] . Позивач, посилаючись на обставини викладені у позові та ст.ст. 131-1 Конституції України, ст. ст. 1206 ЦК України, ст. ст. 56, 175 ЦПК України, ст. 23 Закону України « Про прокуратуру», просить суд: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , витрати понесені Національною службою здоров`я України за рахунок коштів Державного бюджету України на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у кримінальному провадженні № 12023116160000036 від 20.02.2023 - [PERSON] у сумі 20 041,76 грн., які зарахувати до Державного бюджету України. Після усунення позивачем недоліків зазначених в ухвалі від 02.01.2026 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи без їх виклику в судове засідання. Судовий розгляд справи по суті призначено на 19.02.2026, який надалі було відкладено на 16.03.2026, у зв`язку з відсутністю відзиву на позов. Сторони про визначену судом дату розгляду справи належним чином повідомлені на що вказують поштове відправлення (а.с. 213-216), а також розписка підсудного [PERSON] про отримання копії ухвали суду від 19.01.2026, повістки та копії позовної заяви з додатками (а.с. 217). 19.02.2026 до суду надійшло клопотання прокурора про проведення судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без участі прокурора із зазначенням про підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 218-219). 29.01.2026 до суду надійшла заява Національної служби здоров`я України про розгляд справи без участі їх представника, при цьому вказали, що підтримують позовні вимоги у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 220). З огляду на зазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проходив за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву відповідача, оглянувши письмові докази надані позивачем, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що вироком Володарського районного суду Київської області від 04.05.2023 у кримінальному провадження № 12023116160000036 від 20.02.2023 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку тривалістю 3 (три) роки. Вирок набрав законної сили 05.06.2023 (а.с. 18-20). Так, 19.02.2023, близько 19:00 [PERSON] перебував у кухонному приміщенні будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В цей час між [PERSON] та його батьком [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, пов`язаних із побутовими розбіжностями, відбувся словесний конфлікт, в ході якого [PERSON] усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя останнього, внаслідок чого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у виді перелому кісток носа без зміщення з переходом на передню стінку лобної пазухи, перелому медіальної стінки правої орбіти без зміщення уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 цієї статті визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі Порядок) затвердженим постановою КМУ № 545 від 16.07.1993. Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно п. 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Згідно з листом КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» від 13.11.2025 № 03-05/4087 у зв`язку із відсутністю інформації в медичного закладу щодо матеріалів кримінального провадження здійснити належним чином заходи по стягненню коштів на лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб до відповідного бюджету є неможливим. Оскільки медичним закладом не набуто процесуального статусу в кримінально-процесуальних відносинах, тому у повній мірі неможливо здійснити претензійно-позовну роботу в межах Постанови Кабінету Міністрів від 16.07.1993 № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання». Станом на 12.11.2025 не відшкодовано витрати на стаціонарне лікування потерпілого, якого встановлено Білоцерківською окружною прокуратурою - [PERSON] , [INFO] . Фактичні витрати становлять 20 041,76 грн (а.с. 23-24). Відповідно до інформації, наданою КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» від 13.11.2025 № 03-05/4087 потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 19.02.2023 по 27.02.2023 в нейро-хірургічному відділенні. Вартість 1 ліжко-дня, згідно з проведеним розрахунком становить у лютому місяці 2023 року - 2 505,22 грн. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 20 041,76 грн (08 л/д*2505,22=20 041,76). Згідно з інформацією Національної служби здоров`я України за результатами розгляду листа від 11.11.2025 № 50/1-10396 вих-25 (а.с. 42-44), між Національної служби здоров`я України та КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» у 2023 році укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій: - від 08.02.2023 № 1261-Е123-Р000, який діяв до 31.12.2023 (а.с. 45-48) з додатками (а.с. 49-74) та договори про внесення змін до названого договору № № 1261-Е123-Р000/01, 1261-Е123-Р000/02, 1261-Е123-Р000/03, 1261-Е123-Р000/04, 1261-Е123-Р000/05, 1261-Е123-Р000/06, 1261-Е123-Р000/07, 1261-Е123-Р000/08, 1261-Е123-Р000/09 (а.с. 75-165); - від 08.02.2023 № 3520-Е223-Р000, який діяв до 31.12.2023 (а.с. 166-173), з додатками (а.с. 174-175) та договір про внесення змін до названого договору № 3520-Е223-Р000/01 з додатками (а.с. 177-184, 185-188). Пунктом 8 названих договорів визначено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Відтак, послуги КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок Державного бюджету України. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У п. 2 постанови № 6 від 27.03.1992 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Для таких відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, відповідно до якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, а усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту наведеного вище вироку Володарського районного суду Київської області від 04.05.2023 встановлено, що факт отримання [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень та його перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із суспільно-небезпечним діянням, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та кримінально-караними діями [PERSON] . Таким чином, кошти у розмірі 20 041,76 грн. витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підлягають стягненню з [PERSON] , оскільки надання медичних послуг здійснювалося за програмою медичних гарантій пацієнтам та оплачено національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, що підтверджено листом НСЗУ від 20.11.2025 № 53291/2-16-25. За таких підстав, враховуючи, що відповідач відзиву на позов та доказів на спростування доводів прокурора не надав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на виконання ухвали суду від 02.01.2026 про залишення позовної заяви без руху, позивачем було подано до суду платіжну інструкцію від 09.01.2026 № 16 про сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн (а.с. 202, 207). Крім того, позивачем 06.02.2026 подано до суду письмову заяву про стягнення судових витрат, в якій просить за результати розгляду позовної заяви вирішити питання про стягнення з [PERSON] судового збору, сплаченого за її подання у розмірі 3 028,00 грн на користь Київської обласної прокуратури (а.с. 222-224). Відтак з урахуванням вищезазначених норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Київської обласної прокуратури.

Outcome: approved