Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

17 лютого 2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через свого представника Любарську І.В. засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 29317,60 грн. На обґрунтування своїх вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вказує, що відповідно до укладеного електронного договору про відкриття кредитної лінії № 1472-7697 від 17 листопада 2024 року та додатковою угодою № 1 від 21 листопада 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1472-7697 від 17 листопада 2024 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13000,00 грн строком на 362 дні зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі процентної ставки 1,00% в день. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на 19 січня 2026 року відповідач має заборгованість в сумі 29317,60 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження, постановлено проводити розгляд справи без виклику сторін, надано строк для подання відзиву. 02 березня 2026 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Тальчук П.І. подав відзив, в якому просив відмовити в позові, оскільки позивачем не доведено укладення саме ним кредитного договору, не доведено, що номер телефону, який зазначений у позовній заяві належить саме йому, що саме на його номер телефону надходило смс повідомлення з ідентифікаторами, що саме йому належить платіжна картка, яка зазначена у кредитному договорі. Розрахунок заборгованості не обґрунтований, не повний, первинні бухгалтерські документи не надані. Позивачем не додано жодних доказів отримання ним грошових коштів. Вважає розмір відсотків завищеним, а їх нарахування в розмірі більше 50 % тіла кредиту незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Також зазначає, що у наданій до позовної заяви копії кредитного договору визначаються фактично два строки, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником коштів, а тому просив врахувати часткову сплату заборгованості за кредитним договором в розмірі 29000,00 гривень. Окрім того, у випадку відмови в задоволенні позову просив стягнути з позивача на його користь витрати на професійну допомогу. У додаткових поясненнях надісланих суду 05 березня 2026 року представник позивача Мельник В.С. просила задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Договір про надання кредиту між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] є укладеним, грошові кошти на рахунок відповідача надані, а останній здійснював часткову оплату заборгованості. Витрати на правову допомогу, які заявлені відповідачем до стягнення є явно завищеними. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги потрібно задовольнити повністю, виходячи з таких підстав. За змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві зазначив, що кредитний договір та додаткову угоду до кредитного договору з позивачем не укладав, кошти не отримував, позивачем не доведено, що номер телефону який зазначений у позові та платіжна картка, яка зазначена в договорі належать саме йому, хоча фактично підтвердив, що здійснював часткову оплату по кредиту. Також зазначив, що розмір відсотків є завищеним. Даним твердженням відповідач фактично спростував свої доводи, що кредитний договір він не укладав, а тому його позицію у справі суд розцінює як спосіб уникнення від зобов`язання за укладеним кредитним договором. Судом встановлено та не викликає сумнівів те, що 17 листопада 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та саме [PERSON] було укладено електронний кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 1472-7697, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 10000,00 грн на указаний ним банківський рахунок зі сплатою 1,00% за кожен день користування кредитом, строком на 365 календарних днів до 16 листопада 2025 року. 21 листопада 2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду до договору кредитної лінії №1472-7697 згідно якої [PERSON] , отримав ще 3000,00 грн на умовах вищевказаного кредитного договору. Цей договір та додаткову угоду укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем підписано електронним підписом одноразовими ідентифікаторами [NUMBER] та А7711. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачем у порядку та спосіб визначений ст.81 ЦПК України вищевказаний факт не спростований. Підписавши договір про відкриття кредитної лінії та додаткову угоду, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договором (п. 2.2. договору). Строк кредитування чітко визначений у п. 4.13. кредитного договору тобто строк на який надається кредит позичальнику 365 (триста шістдесят п`ять) календарних днів. Дата повернення кредиту 16 листопада 2025 року. Ця умова договору є чіткою, однозначною та зрозумілою, а тому доктрина «Conta proferentem» судом до спірних правовідносин не застосовується. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом п. 5.1. договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит не пізніше 16 листопада 2025 року, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця. Судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав. Кошти на повернення кредиту вніс не у повному обсязі, а саме сплатив 29000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість перед позивачем в сумі 29317,60 грн, з якої 1040,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 18917,60 грн сума простроченої заборгованості за процентами. Із запропонованого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що всі складові заборгованості розраховані у відповідності до умов договору, розрахунок не перевищує строк кредитування 16 листопада 2025 року, а тому приймається судом як належний доказ заборгованості відповідача перед позивачем. Власних розрахунків відповідачем [PERSON] не надано. Доказів погашення заборгованості у розмірі у відповідності до умов кредитного договору [PERSON] суду не надав. Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору із застосуванням коефіцієнту пониження відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2662,40 грн підлягають розподілу за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved