Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер - Фінанс» через свого представника - Усенка Михайла Ігоровича звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Представник позивача позовні вимоги мотивує тим, що 25.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 19508818, за умовами якого ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» надало відповідачу грошові кошти у сумі 4 000 грн строком на 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 27 240 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 000 грн, заборгованості за відсотками в сумі 21240 грн та заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 2 000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором в сумі 27 240 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу, які становлять 8 000 грн. Постановленою 12.12.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» в судові засідання, призначені на 28.01.2026 та 17.03.2026, не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення за місцем реєстрації судової кореспонденції, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 17.03.2026 постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності - достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов таких висновків і такого рішення. Судом встановлено, що 25.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №19508818 (далі по тексту - Договір, Кредитний договір, правочин), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору nk8370uw, про що свідчить п. 12 Договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. За умовами п. 1.2 - 1.4 Договору сума кредиту становить 4000 гривень, строк кредитування - 360 днів, тобто із 25.05.2024 по 20.05.2025. Відповідно до п.1.5 Договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 21 240 грн в грошовому виразі та 6 800 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1 договору. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 25 240 грн. Згідно з п.1.5.1 Договору, пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 1,2% річних. Стандартна процентна ставка - 547,5 % річних (п. 1.6 Договору). У пункті 2.2.3 Договору сторони обумовили, що за користування кредитом нараховуються проценти згідно таких умов: - пільгова процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка; - стандартна процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду. Пільговий період визначений договором строком у 30 календарних днів - із 25.05.2024 по 24.06.2024 зі сплатою пільгової процентної ставки - 1,2% в день. Стандартний період - 330 календарних днів - із 25.06.2024 по 20.05.2025. Стандартна (базова) процентна ставка у вказаний період визначена на рівні 1,5% в день. Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку/особистий рахунок позичальника (уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача). Реквізити платіжного засобу позичальника для зарахування кредитних коштів вказані у Розділі 11 Договору - [NUMBER] . Факт перерахування позивачем [PERSON] коштів в сумі 4000 грн на рахунок № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 21.10.2025 №7/16813. Відповідач [PERSON] при укладенні Кредитного договору ідентифікований позивачем за надісланим на його номер телефону [NUMBER] одноразового ідентифікатора nk8370uw. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 195508818 від 25.05.2024 загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 27 240 грн, з яких: 4 000 грн - тіло кредиту, 21 400 грн - проценти, 2 000 грн - штраф. Із розрахунку слідує, що коштів на виконання умов Договору відповідач [PERSON] не сплачував. Проценти йому нараховані кредитодавцем у період із 25.05.2024 по 24.06.2024 в сумі 48 грн в день, тобто згідно пільгової процентної ставки, а у період із 25.06.2024 по 20.05.2025 - в сумі 60 грн або 1,5 % в день, що відповідає стандартній процентній ставці. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст. 3 вказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» норми вказаного Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст. 639, 1054 ЦК України, сторонами досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від позивача в користування грошові кошти в сумі 4000 грн, взяті на себе зобов`язання не виконав, у визначені Договором строки кредитні кошти не повернув, а тому позовна вимога про стягнення із нього заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню. Перевіряючи розмір заборгованості за відсотками, суд зазначає таке. 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) доповнений пунктом 17. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - не більше 1,5%, а з 20.08.2024 - не більше 1%. Оскільки Договір між сторонами укладений 25.05.2024 строком на 360 днів, тому денна процента ставка із 20.08.2024 не може перевищувати 1%. Тоді розрахунок заборгованості за процентами в межах строку кредитування становить: 1) із 25.05.2024 по 24.06.2024 (30 днів): 30*48 (4000*1,2%) = 1 440 грн; 2) із 25.06.2024 по 19.08.2024 (56 днів): 56*60 (4000*1,5%) = 3 360 грн; 3) із 20.08.2024 по 20.05.2025 (274 дні): 274*40 (4000*1%) = 10 960 грн. Загальний розмір процентів за користування відповідачем у період із 25.05.2024 по 20.05.2025 кредитними коштами в сумі 4 000 грн складає: 1 440 грн + 3 360 грн + 10 960 грн= 15 760 грн. При вирішенні юридичного спору в частині стягнення із відповідача штрафу в сумі 2 000 грн, суд виходить із таких положень чинного законодавства. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Цим же пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні запроваджений правовий режим воєнного стану, який неодноразово продовжено та він триває до даного часу. Оскільки штрафні санкції нараховані відповідачу у період дії воєнного стану, у їх стягненні з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, слід відмовити. Тоді загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню із відповідача, складає: 4 000 грн (тіло кредиту) + 15 760 грн (проценти) = 19 760 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути у відшкодування сплаченого судового збору 1 757,20 грн (2 422,40 грн*72,54 %). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За умовами ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, зокрема, наданий договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження витрат на правову допомогу у даній справі позивач долучив договір про надання правової (правничої) допомоги №0207 від 02.07.2025, що укладений між ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», акт №23 наданих послуг від 12.11.2025, відповідно до якого сума наданих послуг становить 8 000 грн, детальний опис наданих послуг, згідно якого адвокатом затрачено 6 год 30 хв на надання послуг, а саме: усної консультації клієнта, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складення позовної заяви та подання її до суду. Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, про те, що витрати на надану правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/15357/17, додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу складності справи, яка є малозначною, розглянута за відсутності сторін, невеликого обсягу досліджених доказів та беручи до уваги задекларовані в п.6 ч.3 ст.2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 4 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial