Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №Z75.19740.006467484 від 06.03.2020 в розмірі 75367,18 грн. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що 06.03.2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z75.19740.006467484, у подальшому, на підставі договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 до позивача перейшли всі права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Так як відповідач умови вказаного кредитного договору не виконував належним чином, за ним наявна заборгованість в розмірі 75367,18 грн, з яких: 32100,75 грн - заборгованість за основним боргом, 8554,75 грн - заборгованість за відсотками, 34711,68 грн - заборгованість за комісіями. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.01.2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій (а.с.38). Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, яку отримав 30.01.2026 року. 10.02.2026 від представника відповідача адвоката Гуменюка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними. Вказує, що умова договору щодо нарахування комісії є нікчемною. Розмір плати за комісією не визначений самим договором, у вказаний у Додатку №1 (Паспорт споживчого кредиту). Проте, ВП ВС в постанові від 23.05.2022 року по справі №393/126/20 зазначив, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а тому, заявлена в позові комісія в сумі 34711,68 грн не може бути стягнута за нікчемною умовою договору. При цьому позивач не надав помісячного розрахунку заборгованості, який би дозволяв визначити які сплачені позичальником кошти були зараховані на погашення заборгованості за комісією. Щодо неправомірності нарахування відсотків, представник відповідача зазначив, що відповідно до п.1.1. договору строк надання кредиту 60 місяців до 06.03.2025 року. Натомість, за заявою АТ «Ідея Банк» щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором було вчинено виконавчий напис нотаріуса №49, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 22.02.2022 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІдеяБанк» коштів в сумі 54056,34 грн. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.05.2023 року по справі №274/900/23 вказаний виконавчий напис був визнаним таким,що не підлягає виконанню. При цьому ВС в постанові від 13.02.2019 року по справі №759/8940/15-ц зазначив, що звернення із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такою заявою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Проте, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального закону слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 18.02.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказує, що у поданому відзиві відповідачем факт укладення кредитного договору не спростовується. До того ж відповідачем безпосередньо визнається укладення ним кредитного договору з первісним кредитором, а відповідно, він визнає отримання за даним договором коштів та визнає свою обізнаність щодо умов договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Зазначає, що договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України. Відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі з розміром комісії та розміром страхового платежу, що підтверджується його підписом в договорі. Відповідач на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитних договорів та в подальшому прийняв надані Кредитором кредитні кошти. У паспорті споживчого кредиту прямо передбачено платіж за комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3,03% щомісячно від початкової суми кредиту. Жодних застережень або зауважень з боку відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час його підписання, до суду належними доказами не подано. Щодо нарахування відсотків : у відповідності до умов укладеного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків, отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів. Заборгованість нараховано відповідно до умов договору та додатків до нього. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Відсотки, які просить стягнути, нараховані за понадстрокове користування позикою/кредитом, за відсотковою ставкою передбаченою договором, саме за понадстрокове користування кредитом. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Паспорта споживчого кредиту від 06.03.2020 року [PERSON] ознайомився з умовами кредитування, а АТ «Ідея Банк» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій (а.с.7). 06.03.2020 року АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту та страхування №Z75.19740.006467484. Відповідач приєднався до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши його власноручним підписом. Договір передбачає такі умови кредитування: сума кредиту - 35800,00 гривень; строк кредитування -60 місяців (до 06.03.2025); тип процентної ставки - змінювана, яка на день укладення договору складає 9,99% річних. Згідно п.1.5 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБОФО - https;//ideabank.ua/uk/about/public-contracts), за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розмірені на веб-сайті Банку; https//ideabank.ua (а.с.6,9). На виконання умов зазначеного договору 06.03.2020 року АТ «Ідея Банк» здійснило видачу кредиту в загальній сумі 35800,00 грн. Згідно з ордером-розпорядженням № 1 від 06.03.2020 року кошти в сумі 35800 грн були зараховані на рахунок відповідача № [NUMBER] , а згідно з ордером-розпорядженням № 2 від 06.03.2020 року 4937,93 грн перераховано як страховий платіж. Факт видачі коштів підтверджується копіями вказаних ордерів-розпоряджень та банківською випискою з рахунку відповідача у АТ Ідея банк (а.с.10). Згідно з випискою з рахунку відповідача у АТ «Ідея Банк» та довідкою-розрахунком АТ «Ідея Банк» відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, погашав заборгованість лише частково, у зв`язку з чим станом на 07.07.2023 за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 75367,18 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 32100,75 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 8554,75 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 34711,68 грн (а.с.13-15). 07.07. 2023 року АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) уклали договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №Z75.19740.006467484 від 06.03.2020 відступлено позивачу, що підтверджується наданими позивачем копіями договору факторингу та витягом з Реєстру боржників № 2 (Додаток № 1 до договору факторингу), який містить посилання на зазначений кредитний договір, укладений [PERSON] . Позивач здійснив оплату за відступлення прав вимоги згідно з платіжною інструкцією № 19913 від 11.07.2023 (а.с. 16-19). За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1, ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що: «31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». 31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». 31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. 31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 31.24. Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн). 31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. 31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»... 32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. 32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, ..., щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. 33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. 34.3. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ... за кредитним договором ... з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що : " згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування …" Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд встановив, що між первісним кредитором АТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору. Відповідач був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за обслуговування кредитного рахунку, та погодився з ними, підписавши його власноручним підписом. Умови кредитного договору, крім положення щодо нарахування щомісячної комісії, відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач у поданому відзиві не оспорював умови договору. Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів у розмірі підтверджується ордерами-розпорядженнями від 06.03.2020 та банківською випискою, у якій відображено операції з перерахування коштів на рахунок відповідача. Відповідач, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, суму кредиту, відсотків у встановлені строки в повному обсязі не сплатив. Доказів повного погашення заборгованості чи обґрунтованого спростування розрахунку позивача відповідач суду не надав. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості нарахування та стягнення комісії за «обслуговування кредитного рахунку» за договором від 06.03.2020 року, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право безоплатно отримувати інформацію про стан виконання зобов`язань, суму заборгованості тощо один раз на місяць. Водночас, згідно з п. 1.10, 6.1 кредитного договору встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту. Хоча п. 3.2.4 договору і містить положення про безоплатне надання інформації один раз на місяць, фактично встановлена у п. 1.10, 6.1 комісія (плата за обслуговування) застосовується як щомісячний обов`язковий платіж, що підтверджується графіком розрахунків та розрахунком заборгованості. Суд застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що укладений відповідачем договір передбачає платне надання інформації про стан заборгованості, що надається один раз на місяць, що суперечить ст.11 ЗУ Про споживче кредитування, умови кредитного договору про плату за обслуговування кредиту є нікчемними. За таких обставин, у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісіями (платою за обслуговування, що включає плату за надання інформації, яка згідно закону надається безоплатно) у розмірі 34711,68 грн слід відмовити. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та визнає, що вимоги в частині стягнення основного боргу та відсотків є обґрунтованими та відповідають умовам договору. Загальна сума цієї заборгованості, що підлягає стягненню, становить 40655,50 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 32100,75 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 8554,75 грн. Враховуючи, що до позивача на підставі договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що підтверджується наведеними вище доказами, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, тобто у розмірі 1633,40 грн. Доказів наявності інших витрат, зокрема і на професійну правничу допомогу, позивач не надав.

Outcome: partial