Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Представник позивача, Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Шкапенко Олександр Віталійович, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 09.03.2025 року, будучи клієнтом АТ «Акцент-Банк», [PERSON] уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір АВНОСТ155101741527371300, щодо надання останньому кредиту в розмірі 93750,00 грн., строком на 60 місяців (тобто до 08.03.2030 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн.. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Станом на 13.11.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 144999,93 грн., яка складається з: 93750 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);48058.57 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 3191.36 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №АВНОСТ155101741527371300 від 09.03.2025 року у розмірі 144999,93 грн. станом на 13.11.2025 року, яка складається з: 93750 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);48058.57 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 3191.36 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.. Справу розглянути за відсутності представника АТ "А-БАНК". Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача - Шкапенко О.В. надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги Акціонерного Товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення, не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього також не надходило. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2014839 від 17.11.2025 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа по УПСЗН Марганецької МР та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Відповіддю щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери №2014856 від 17.11.2025 року. Виходячи із положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», роз`яснень Верховного Суду з цих питань, справа підсудна Марганецькому міському суду Дніпропетровської області. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, про що у справі містяться відповідні докази. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що 09.03.2025 року, будучи клієнтом АТ «Акцент-Банк», [PERSON] уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір №АВНОСТ155101741527371300, щодо надання останньому кредиту в розмірі 93750,00 грн., строком на 60 місяців (тобто до 08.03.2030 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн.. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав [PERSON] кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п. 6 (Заяви клієнта), ліміт Кредитного договору: від 1 000 грн. до 200 000 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 08.03.2030 року. За користування кредитом [PERSON] сплачує проценти у розмірі 85% річних. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13.11.2025 року становить 144999,93 грн. станом на 13.11.2025 року, яка складається з: - 93750 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 48058,57 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами - 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; -3191,36 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею, що підтверджено розрахунком. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов`язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Відповідно доч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають до задоволення в повному обсязі. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн..

Outcome: approved