Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.11.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі - ТОВ «СЛОН КРЕДИТ») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 748085 на суму 12 500,00 грн, на строк 365 днів з кінцевим терміном повернення 09.11.2022 року. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 28.08.2023 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 2808-23, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 748085. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала своїх зобов`язань та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені договором, тому станом на день звернення до суду з позовом загальний розмір заборгованості становить 12 328,10 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 7 256,51 грн; заборгованість за процентами в розмірі 5 071,59 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 328,10 грн та судові витрати. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У прохальній частині позовної заяви позивач просить розглядати справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи в її відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подано. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу в її відсутності та згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У частині другій статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив такі обставини. 09.11.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 748085 (а.с.19). У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строку та умов користування коштами, сплати процентів за користування кредитним коштами, розмір і тип процентної ставки. Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідно до Розділу 1 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) 12 500,00 грн, строк надання кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 09.11.2022 року. Процентна ставка за користування коштами кредиту фіксована, залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день; за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 100 % річних. Згідно з Розділом 2 кредитного договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 10 000,00 грн на користь споживача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем в особистому кабінеті, або надані товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку; у розмірі 2 500,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. За інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-19/09-06 від 30.09.2019 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 09.11.2021 року 17:55:59 на суму 10 000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 118817204, призначення платежу: зарахування 10 000,00 грн на карту [NUMBER] (а.с.29). Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення сторонами кредитного договору та перерахування грошових коштів на рахунок відповідача. 28.08.2023 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 2808-23, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 748085 (а.с.22). Згідно з актом приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 року кредитор передав, а фактор (новий кредитор) прийняв реєстр прав вимог за договором, складений за формою згідно із додатком № 1 до даного договору. Кількість боржників 3020 (а.с.10). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 року від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 12 328,10 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 7 256,51 грн; заборгованість за процентами в розмірі 5 071,59 грн (а.с.13). 31.07.2024 року адвокатом в інтересах ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направлено [PERSON] досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості та рекомендовано сплатити заборгованість в розмірі 12 328,10 грн (а.с.30). Станом на день звернення позивача до суду вказана вимога відповідачем не виконана, заборгованість за кредитним договором не погашена. При вирішенні спору суд застосовує такі норми законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Матеріали справи свідчать про те, що договір про надання споживчого кредиту № 748085 від 09.11.2021 року укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»). Статтею 12 указаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір про надання споживчого кредиту № 748085 від 09.11.2021 року підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора E234 (а.с.21). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність волі відповідача на укладення кредитного договору на відповідних умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з досліджених доказів, відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором та припинила повертати наданий їй кредит в передбачені договором строки. Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена в статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. При цьому відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Факт сингулярного правонаступництва, тобто за яким до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 748085 від 09.11.2021 року підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 748085 від 09.11.2021 року загальний розмір заборгованості станом на 28.08.2023 року становить 12 328,10 грн (а.с.14). Судом установлено, оскільки не спростовано сторонами, що відповідач, після заміни кредитора, не вчиняла дій щодо погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 748085 від 09.11.2021 року. Таким чином, всупереч умов кредитного договору відповідач свого зобов`язання щодо сплати грошових коштів не виконала. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено в частині другій статті 77 ЦПК України. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, п`ята статті 263 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що на день ухвалення судом рішення, доказів оплати відповідачем на рахунок первісного кредитора чи позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 12 328,10 грн суду не надано, відповідач не скористалася своїм правом надати суду у встановленому законом порядку відзив на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо стягнення заборгованості, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням таких процесуальних дій, суд на підставі наявних у справі доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 13801 від 01.12.2025 року (а.с.1). Ураховуючи зазначене, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою - третьоюстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» також застосовує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року; додаткову угоду № 748085 від 30.05.2025 року до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І. М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості; акт № 748085 про підтвердження факту надання правової допомоги від 30.05.2025 року. За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог частини першої статті 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат. З урахуванням наведеного, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними, а їх розмір належно обґрунтований стороною позивача. На підставі статей 525, 526, 536, 626-629, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: approved