Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує, що 05.10.2019 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1852. Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також позивач вказує, що протягом останніх трьох місяців сімейні стосунки між сторонами погіршились, вони проживають окремо, не підтримують спілкування та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, рішення про розірвання шлюбу є остаточним, змінювати його позивач не бажає. А тому, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05.10.2019 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1852, а також стягнути із відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Від відповідача до суду 26.12.2025 надійшов відзив, у якому він заперечує щодо вказаного позову. Зазначив, що має намір зберегти шлюбні відносини, оскільки у нього є почуття до позивача та він бажає налагодити стосунки, а також просив суд надати строк для примирення із позивачем 4 місяці. Додатково вказав, що вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, оскільки вказана справа не є складною, а розмір таких витрат повинен бути пропорційним із обсягом виконаних робіт, тому просив зменшити розмір витрат до 2 000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надано. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2025 частково задоволено клопотання відповідача, сторонам надано строк для примирення терміном в два місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.03.2026 провадження у справі 712/16323/25 відновлено, призначено розгляд справи по суті на 09 год 00 хв 12.03.2026. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Коробкова Г.О. в судове засідання не з`явились, від останньої 11.03.2026 до суду надійшла заява, у якій вона зазначила, що строк на примирення не дав позитивних результатів, позивач не змінила своєї думки щодо розірвання шлюбу, а тому просить розглядати справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений особисто під розписку, що в контексті положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає належним повідомленням відповідача. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 110 СК України, один із подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1852, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На цей час подружні відносини між сторонами не підтримуються, шлюб носить формальний характер, спір щодо визначення місця проживання дітей відсутній. Спільне господарство не ведеться. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки її перебування у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 1 211 грн 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги б/н від 24.11.2025, укладений між Адвокатським бюро «Коробкова & Право» в особі керуючого партнера Коробкової Г.О. та позивачем, акт про надання послуг від 24.11.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 23 від 24.11.2025 на суму 7 000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: approved