Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №73138847 від 27 лютого 2025 року в розмірі 15900,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 27.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання коштів у кредит №73138847, підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором 42864, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] кредит в сумі 5000,00 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 27.03.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладений договір факторингу №27/03/25, з додатковою угодою №6 від 25.07.2025 року, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача [PERSON] кредитних коштів, відсотків, пені та комісії за користування кредитом, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів за кредитним договором №73138847 від 27.02.2025 року від відповідача [PERSON] в сумі 15900,00 грн. Позичальник не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 15900,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 5000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 150,00 грн., сума заборгованості за пенею 10000,00 грн, комісія за надання кредиту 750 грн., що слугувало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10.02.2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач не делегував свого представника в судове засідання, подав клопотання, в якому просить справу розглядати без його участі, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.02.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір про надання коштів у кредит №73138847, за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, у формі електронного документа з використанням позичальником електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 42864. Відповідно до умов договору про надання коштів у кредит №73138847 від 27.02.2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] кредит в сумі 5000,00 грн., шляхом перерахування на номер платіжного засобу [NUMBER] , на строк 30 днів, дата повернення кредиту 28.03.2025 року. За користування кредитними коштами, умовами вказаного договору про надання коштів у кредит №73138847 від 27.02.2025 року, передбачена фіксована процентна ставка у розмірі 0,100% за один день користування кредитом, та комісією за надання кредиту в розмірі 15,00% від суми кредиту, що становить 750,00 грн. Відповідно до квитанції АТ «Таскомбанк» від 27.02.2025 року кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. перераховані на рахунок [NUMBER] , номер транзакції: 6488d3ac-ea28-4ad9-b8a0-a8d3cc2239e4a, код авторизації 713640. 27.03.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу №27/03/25, та додаткова угода №6 від 25.07.2025 року до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, відповідно до умов яких, та реєстру боржників №10 від 25.07.2025 року, акту прийому передачі інформації згідно реєстру боржників №10 від 25.07.2025 року в електронному вигляді за договором факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, платіжної інструкції від 31.07.2025 року №747, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від відповідача [PERSON] кредитних коштів, відсотків, пені та комісії за користування кредитом, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів за договором про надання коштів у кредит №73138847 від 27.02.2025 року від відповідача [PERSON] в сумі 15900,00 грн. З розрахунку заборгованості за договором №73138847 від 24.12.2025 року, вбачається, що [PERSON] зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 25.07.2025 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 15900,00 грн., а саме: - 5000,00 грн. заборгованість по сплаті тіла кредиту; - 150,00 грн. заборгованість по сплаті процентів за період з 27.02.2025 року по 28.03.2025 року; - 10000,00 грн. пеня. - 750,00 грн. комісія Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як слідує із змісту ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1-2 статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу вимог ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Проаналізувавши докази надані позивачем, суд вважає, що не виконання відповідачем умов кредитного договору порушило право позивача - фактора на повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, що підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору в сумі 5150,00 грн., а саме: - 5000,00 грн. заборгованість по сплаті тіла кредиту; - 150,00 грн. заборгованість по сплаті процентів. Згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За вказаних обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 10000,00 грн. до задоволення не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача комісії за надання кредиту в розмірі 750,00 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають і в цій частині в позові слід відмовити, з огляду на таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. ТзОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов кредитного договору здійснено нарахування комісії у розмірі 750,00 грн. Пунктом 2.2.4 кредитного договору передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 15% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 750 грн). Однак, розмір комісії за надання кредиту, який визначено в кредитному договорі, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Водночас з тексту позовної заяви взагалі не випливає зміст вказаної послуги та обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 28). У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Таким чином банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови договору щодо сплати комісії в розмірі 750,00 грн. за надання кредиту, є нікчемними, тому вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 750,00 грн. задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду першої інстанції позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило 2662,40 грн. судового збору. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 5150,00 грн., тому вимоги позивача щодо стягнення витрат понесених на оплату судового збору підлягають задоволенню на 32,39% від заявленої ціни позову 15900,00 грн. Таким чином з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно стягнути судовий збір, сплачений за розгляд справи в суді у розмірі 862,35 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial