Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 40718 грн. 51 коп. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач протягом тривалого часу в опалювальний період надавав теплову енергію у квартиру за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] , [PERSON] , користувалися наданими послугами та не відмовлялися від цих послуг. У зв`язку з неналежним виконання відповідачами своїх обов`язків щодо своєчасної оплати за споживу теплову енергію утворилася заборгованість у розмірі 40718,51 грн., а саме: заборгованість за теплову енергію за період 01.10.2017 року до 31.12.2024 року у сумі 39842,50 грн.; заборгованість за абоненське обслуговування за період з 01.10.2017 року до 31.12.2024 року у сумі 876,01 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивач в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою проживання та опублікуванням оголошення на офіційному веб сайті «Судова влада». Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.03.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, відповідно до довідки №62208 про зареєстрованих осіб, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Згідно відомостей щодо споживачів послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , на [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] також споживала надані послуги. Факт отримання послуги у: опалювальному сезоні 2020-2021рр. підтверджується рішенням виконавчого комітета Краматорської міської ради від 07.10.2020 №940 «Про початок опалювального періоду 2020/2021 років»; опалювальному сезоні 2021-2022рр. підтверджується рішенням виконавчого комітета Краматорської міської ради від 06.10.2021 №1264 «Про початок опалювального періоду 2021/2022 років»; опалювальному сезоні 2022-2023рр. підтверджується розпорядженням Краматорської міської військової адміністрації від 17.10.2022 №63 «Про початок опалювального періоду 2022/2023 років». Згідно п.6 Договору-приєднання про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води ОКП «Донецьктеплокомуненерго» тарифи на послуги становлять: за централізоване опалення - 1433,30 грн./Гкал (з ПДВ) за наявності будинкового або квартирного засобів обліку теплової енергії; - 36,11 грн./м2 (з ПДВ) опалюваної площі в опалювальний сезон при відсутності будинкового або квартирного засобів обліку теплової енергії; за централізоване постачання гарячої води: - 86,40/м3 (з ПДВ) за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання; 80,01 грн./м3 (з ПДВ) за відсутності рушникосушильників. Згідно розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 40718,51 грн., а саме: заборгованість за теплову енергію за період 01.10.2017 року до 31.12.2024 року у сумі 39842,50 грн.; заборгованість за абоненське обслуговування за період з 01.10.2017 року до 31.12.2024 року у сумі 876,01 грн. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358). Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Положеннями частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальніпослуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно ст. 19 Закону України « Про теплопостачання », споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил). Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Крім того, суд звертає увагу на те, що жодних звернень від відповідачів щодо не проведення стягнення з наданням документів не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а тому зобов`язані нести витрати по її утриманню, оскільки ОКП «Донецьктеплокомуненерго» свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії виконало. При цьому відповідачі свої зобов`язання за надані послуги належним чином не виконали, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку кожному доказу, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів у справі на суму 100 грн., тому ці витрати слід стягнути з відповідачів на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved