Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06.06.2017 між позивачем та Акціонерне товариство «Райффайзен Банк АВАЛЬ» укладено кредитний договір та 13.10.2019 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» укладено кредитний договір. При отриманні заробітної плати позивач дізналась про існування оспорюваних виконавчих написів в межах виконавчих проваджень, тобто коли з її заробітної плати почали відраховуватися грошові кошти. Приватними виконавцями було повідомлено про існування виконавчих написів, виданих на підставі вказаних вище кредитних договорів. Жодних листів, повідомлень від стягувачів щодо підстав, розміру та наявності заборгованості на адресу позивача не надходило, також від приватних нотаріусів, які видавали виконавчі написи, будь-яких повідомлень щодо здійснення виконавчих написів не надходило. Позивач вважає виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, оскільки жодних вимог від відповідачів про сплату боргу за кредитними договорами не отримувала, повідомлень про вчинення виконавчих написів та самі виконавчі написи не отримувала, позивач дізналась про їх існування лише на стадії виконавчого провадження, сплинув строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, виконавчі написи вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, вчинені не на нотаріально посвідчених договорах. Таким чином, просить визнати оскаржувані виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню та стягнути з відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» кошти стягнуті за виконавчим написом в розмірі 8706,85 грн. Провадження у справі відкрито 31.12.2025. Ухвалою від 14.01.2026 застосовані заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих написів. Сторони в судове засідання не з`явилися, оскільки суд розглянув справу за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис (реєстровий № 16845), відповідно до якого звернено стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 010/0139/82/0224448 від 06.06.2017, який було укладено з АТ «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 17.02.2020 по 11.03.2020. Сума заборгованості складає 19124,13 грн., в тому числі: заборгованість за простроченою сумою кредиту становить 17820,79 грн., заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом становить 438,22 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту становить 333,33 грн., також 6500,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем 02.09.2020 було відкрито виконавче провадження № 62926715 за виконавчим написом № 16845 від 14.08.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 19774,13 грн. Крім того, 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис (реєстровий № 134222), відповідно до якого звернено стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «КФ.ЮА» за кредитним договором № 1-163_KFUA-263 від 13.10.2019, укладеного між ТОВ ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 12.11.2019 по 03.06.2021. Сума заборгованості складає 16010,73 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 11300,00 грн., заборгованість за відсотками та комісією становить 4660,73 грн., також 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаганом Олексієм Анатолійовичем 25.11.2021 було відкрито виконавче провадження № 67650052 за виконавчим написом № 134222 від 10.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованості в розмірі 16010,73 грн. Відповідно до довідки про доходи позивача від 05.12.2025 згідно ВП № 62926715 з [PERSON] стягнено у жовтні та листопаді 2025 року борг у розмірі 8067,85 грн. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржені виконавчі написи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 16845, вчинений 14.08.2020 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 134222, вчинений 10.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 у справі № 826/20084/14. При цьому, матеріали справи хоча і містять копії кредитних договорів №010/0139/82/0224448 від 06.06.2017, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та № 1-163 KFUA-263 від 13.10.2019 укладеного між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] , однак підтвердження того, що вони були нотаріально посвідчені, з матеріалів справи не вбачається, тому наявні підстави для визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.04.2020 р. по справі 158/2157/17. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання зазначених вище виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно стягнутих коштів в розмірі 8706,85 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Такі висновки відповідають правовій позиції Дніпровського апеляційного суду, яка викладена у постанові від 28.01.2026 у справі № 173/1388/25, Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі №206/2212/18, від 06 жовтня 2021 року у справі №623/363/20. Оскільки виконавчий напис, вчинений 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований у реєстрі за № 16845, за яким було стягнуто 8067,85 грн, визнаний таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Судом встановлено, що на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. № 62926715 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 16845 від 14.08.2020 з позивача було стягнуто грошові кошти у сумі 8067,85 грн. Стягувачем у даному виконавчому провадженні зазначено ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно з ухвалою Верхньодніпровського районного суду від 05.03.2024 замінено вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника - ТОВ «Дебт Форс» (код ЄДРПОУ 43577608) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису № 16845, вчиненого 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Водночас позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у розмірі 8706,85 грн з ТОВ «Дебт Форс», однак така вимога належними та допустимими доказами не доведена, оскільки матеріалами справи підтверджується стягнення з позивача грошових коштів у сумі 8067,85 грн відповідно до виконавчого провадження № 62926715. При цьому, відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами, відзив та докази, які б спростовували доводи позивача не подавали. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також інші обставини, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Дебт Форс» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 8067,85 грн відповідно до статті 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, судовий збір необхідно стягнути з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та з урахуванням того, що позов подано в електронній формі - застосувати коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору - 968,96 грн. (1211,20 *0,8) - для вимог немайнового характеру, та 897,84 грн. (8067,85*968,96:8706,85) -для вимог майнового характеру.

Outcome: partial