Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Кірюшин А.А. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович про стягнення безпідставно набутих коштів. Позов мотивує тим, що 15 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис № 979, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ "Вердикт Капітал" заборгованість у сумі 33 315, 33 грн. 2 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівська область Пицем Андрієм Андрійовичем своєю постановою за заявою відповідача по справі було відкрито виконавче провадження №63184421 з примусового виконання згаданого вище виконавчого напису нотаріуса. Відповідно листа Приватного виконавця від 09.05.2024 № 310541 в рамках виконавчого провадження № 63184421 на користь стягувача ТОВ "Вердикт Капітал" було перераховано грошові кошти в сумі 6 377, 67 грн. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24.01.2024 у справі №465/9684/23, яке набрало законної сили 26.02.2024 Виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Приватного виконавця від 21.03.2024 виконавче провадження №63184421 закрито у зв`язку із визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що Виконавчий напис рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим позивач вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у сумі 6 377, 67 грн. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Просить суд стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті грошові кошти, в сумі 6377.67 грн., та судові витрати на послуги правничої допомоги у розмірі 11200,00 грн. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову в повному обсязі та у стягненні витрат на правничу допомогу. Відзив мотивує тим, що кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Навіть при наявності судового рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у суду немає права стягувати з кредитора на користь боржника кошти, що стягнуті в процесі виконання такого виконавчого напису нотаріуса в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Окрім того, не погоджуючись з заявленим стороною позивача розміром судових витрат на професійну правничу допомогу, надіслав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до якого просив відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу . Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримав та просив такий задоволити. Представник відповідача ТОВ "Вердикт Капітал" в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без їх участі. Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином повідомлявся про час та місце проведення такого, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. У відповідності до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Позивач звернувся до суду з вимогою про повернення безпідставно стягнутих з нього сум заборгованості за виконавчим написом, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24.01.2024 року позов [PERSON] задоволено; визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною №979 від 15.09.2020 про стягнення з [PERSON] на користь Товаристава з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 33315 грн.; стягнуто з Товаристава з обмеженою відповідальністю "Дебет Форс" на користь держави понесені судові витрати в сумі 1073,60 грн. Заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 979 від 15.09.2020 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А.№310541 від 09.05.2024, наданої представнику [PERSON] - адвокату Кірюшину А.А., на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження №63184421 з примусового виконання виконавчого напису №979 від 15.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 33315,33 грн. Станом на 21.03.2024 приватним виконавцем перераховано на рахунок стягувача ТОВ Вердикт Капітал" - 6 377,67 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача грошових коштів в межах позовних вимог позивача в розмірі 6377,67 грн., які стягнуто з нього на користь ТОВ "Вердикт Капітал" на виконання виконавчого напису нотаріуса, який рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню. Відтак, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підгоатку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підгоатки до її розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] 07.05.2024 року укладено договір про надання правової допомоги з адвокатським бюро "Артема Кірюшина". Згідно Акту виконаних робіт від 07.05.2024 адвокатське бюро "Артема Кірюшина" в особі директора Кірюшина Артема Андрійовича надано клієнту наступну правничу допомогу: усну консультацію щодо підстав та порядку стягнення безпідставно набутого майна, зокрема, грошових коштів стягнутих під час примусового виконання виконавчих документів визнаних судами такими, що не підлягають виконанню, порядку подання позовних заяв до суду та їх розгляду, можливостей апеляційного оскарження судових рішень в порядку цивільного судочинства. Також сторонами узгоджено правову позицію та визначено план дій у справі. Тривалість усної консультації 4 (чотири) години, вартість однієї години консультації 800,00 (вісімсот) грн., а загалом - 3 200, 00 (три тисячі двісті) грн. 00 коп. Виконавцем проведено аналіз судової практики місцевих та апеляційний судів щодо вирішення спорів, пов`язаних із стягненням безпідставно набутого майна, зокрема, грошових коштів стягнутих під час примусового виконання виконавчих документів визнаних судами такими, що не підлягають виконанню. Також виконавцем проаналізовано судову практику вищих судів з даного питання, зокрема, постанови від 02.07.2020 у справі № 906/456/19, від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 08.09.2021 у справі № 210/6498/20, від 28.12.2021 у справі № 911/1101/21 тривалістю 5 (п`яти) годин, вартість однієї години аналітичної роботи 800,00 (вісімсот) грн., а загалом 4000, 00 (чотири тисячі) грн. 00 коп. Виконавцем підготовлено позовну заяву про стягненням безпідставно набутого майна, зокрема, грошових коштів стягнутих під час примусового виконання виконавчого документу визнаного судом таким, що не підлягає виконанню. Тривалість підготовки документу склала 5 (годин) годин, вартість однієї години 800, 00 (вісімсот) грн., а загалом - 4 000, 00 (чотири тисячі) грн. 00 коп. Загальна вартість послуг з надання професійної правової допомоги станом на 07.05.2024 складає 11 200, 00 (одинадцять тисяч двісті) грн. 00 коп. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №64 від 07.05.2024 [PERSON] оплатив 11 200,00 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.05.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунатаним (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Щодо зазначення позивачем суми стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг. Суд вважає, що підлягають до стягнення витрати позивача на правову допомогу в частині складення та подання позовної заяви про стягнення безпідставно набутих коштів, однак, зважаючи на те, що справа є нескладною, типовою, з врахуванням часу, необхідного на фактичне складання позовної заяви в такій категорії справ, обсягу наданих послуг, суд вважає, що сума на відшкодування витрат на правову допомогу за складання позовної заяви в розмірі 4000,00 грн. є розумною та не завищеною. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов [PERSON] задоволено, позивач поніс судові витрати на правову допомогу, що підтверджено належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 4000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. Окрім цього, відповідно до положень статей 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. за подання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved