Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 28 квітня 2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про захист прав споживачів, у якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у зв`язку із невиконанням умов договору №ИК842 від 08.01.2022 року у розмірі 72 290,28 грн., з яких: 22 364,52 грн. розмір інфляційних втрат; 4 125,76 грн. три проценти річних від простроченої суми; стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 53 540,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.; поновити строк звернення до суду із позовом; здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.01.2022 між позивачкою та відповідачем як фізичною особою підприємцем укладено договір №ИК842, відповідно до якого відповідач зобов`язався виготовити, доставити і виконати монтаж (без підключення мереж водопостачання, каналізації та електроживлення) згідно із нормативною документацію, узгодженим ескізом і обраними матеріалами та комплектуючими, кольором меблів, а позивач як Замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах цього договору. Терміном поставки товару сторонами визначено до 15.02.2022 за ціною 45 800,00 грн. Позивач як замовник товару оплатила визначену суму відповідачеві, що підтверджується умовами договору. Відповідач як виконавець умови договору не виконав, у встановлений термін меблі не поставив, чим порушив право позивача як споживача послуг. Позивач вважає, що його право як споживача має бути відновлено шляхом стягнення вартості оплачених меблів, інфляційних втрат від вартості товару, пені за затримку виконання договору та моральної шкоди. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу/представнику 5-денного строку на усунення недоліків позовної заяви. 27.06.2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано судді 10.07.2025 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 липня 2025 року позивачу продовжено строк на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху на 5 днів з дня отримання ухвали суду. 22.07.2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано судді 23.07.2025 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання, яке неодноразово відкладалось у зв`язку із неявкою відповідача та відсутності документального підтвердження належного повідомлення відповідача про день, час та місце проведення судового засідання. Наступне судове засідання призначено на 20.03.2025 року. 20.03.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду останнім місцем проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому права такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, у судове засідання повторно не прибув, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду сторони позивача про розгляд справи у їх відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу у заочному порядку за відсутності учасників справи із постановленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Встановлені судом обставини 08.01.2022 між позивачкою та відповідачем як фізичною особою підприємцем укладено договір №ИК842 (далі Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач зобов`язався виготовити, доставити і виконати монтаж (без підключення мереж водопостачання, каналізації та електроживлення) згідно із нормативною документацію, узгодженим ескізом і обраними матеріалами та комплектуючими, кольором меблів, а позивач як Замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах цього Договору. Пунктом 3.4. Договору термін поставки товару до 15.02.2022. Пунктом 4.1. Договору визначена ціна на товар в розмірі 45 800,00 грн., яка сплачується замовником готівкою (п. 5.1. Договору) шляхом попередньої оплати в розмірі 100% від загальної вартості товару, яка повинна бути передана в день укладання цього договору (п. 5.2. Договору). Відповідно до п. 6.4. Договору товар переходить у власність Замовника після підписання акту прийому-передачі товару. Згідно із п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань за цим договором, вони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України та цим Договором. Кожна із сторін несе обмежену відповідальність за недотримання положень цього Договору. Відповідальність сторін обмежується сплатою неустойки в розмірі, який вказаний нижче, після чого сторона не має права на відшкодування збитків. Відповідальність сторін за не виконання умов договору передбачена пунктом 7.2. цього Договору, а саме при порушенні термінів поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від суми непоставлених в строк товарів за кожний день прострочення. За твердженням позивача, відповідачем умови договору не виконано, меблі позивачу поставленні не були, авансовий платіж не повернуто. ІV. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1, 2 ст. 631 цього Кодексу, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). (ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абз. 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що: «укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 906 ЦК України). За обставинами цієї справи встановлено, що сторони уклали договір виготовлення, доставки та монтажу меблів, та досягли згоди щодо істотних умов цього договору, а саме предмету договору, строку поставки, ціни договору, передоплати.Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Частиною 3 статті 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до приписів частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Відповідно частини 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-75цс13). Ураховуючи, що замовник [PERSON] виконала свій обов`язок за договором №ИК842 від 08.01.2022 року щодо здійснення попередньої оплати у розмірі 100% від загальної вартості товару, натомість ФОП « [PERSON] не передав замовлені меблі у обумовлений сторонами договору строк, на що позивач розраховував, що свідчить про істотне порушення договору, та не повернув попередньої оплати, з огляду на що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді розірвання договору та повернення сплаченого. Статтею 7 Договору передбачено, що сторони звільняться від відповідальності за невиконання, несвоєчасне або неналежне виконання будь-якого зобов`язання за цим Договором, якщо вищезгадане невиконання, несвоєчасне або неналежне виконання зумовлено обставинами, які перебувають поза контролем і волі сторін(форс-мажор). Форс-мажорними визнаються такі обставини, як: пожежі, урагани, повені, землетруси, епідемії та інші стихійні лиха або техногенні катастрофи, а також повстання, війна і військові дії будь-якого типу, порушення громадського порядку та загальнонаціональні страйки. Сторона, яка зазнала форс-мажорні обставини, повинна негайно повідомити в письмовій формі іншу сторону про ці обставини і їх вплив на виконання своїх зобов`язань. Виникнення форс-мажорних обставин повинно бути підтверджено Торговою палатою України, КМУ, або іншим органом, на який покладено обов`язок засвідчити такі обставини. Результатом виникнення форс-мажорних обставин є продовження терміну виконання зобов`язань або терміну дії договору на період їх тривалості, якщо сторони не вирішать інше. Водночас відповідачем не надано доказів наявності форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язання за договором. У статті 653 ЦК України передбачені правові наслідки розірвання договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Аналіз положень частини п`ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати повернення виконаного, відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За вимогами частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обрала у якості способу захисту свого порушеного права в наслідок неналежного виконання зобов`язань за договором № ИК842 від 08.01.2022 року ФОП [PERSON] , стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у зв`язку із невиконанням умов договору №ИК842 від 08.01.2022 року у розмірі 72 290,28 грн., з яких: 22 364,52 грн. розмір інфляційних втрат; 4 125,76 грн. три проценти річних від простроченої суми; стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 53 540,00 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. Відповідно до п. 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ). У п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Вирішуючи спір, суд враховує, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві і суд в силу положень статті 13 ЦПК України не має права виходити за межі заявлених вимог. За обставинами цієї справи, позивачем не заявлено вимог про розірвання договору або про відмову від договору про виконання робіт (надання послуг), передбачених статтею 651 ЦК України, а суд в силу положень статті 13 ЦПК України не має права виходити за межі заявлених вимог, з урахуванням чого позов в частині вимог про стягнення попередньої оплати, інфляційних втрат та трьох відсотків річних задоволенню не підлягають. З урахуванням того, що позовні вимоги в частині стягнення пені та моральної шкоди є похідними вимогами від позовних вимог про стягнення попередньої оплати, інфляційних втрат та трьох відсотків річних у їх задоволенні також має бути відмовлено. Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі. Вирішуючи питання про поновлення строку позивачу на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вирішуючи клопотання сторони позивача про поновлення строку позивачу на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права суд виходить з того, що сплив позовної давності є окремою підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, питання поновлення строку позовної давності вирішенню не підлягають. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки позивач при поданні позовної заяви звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» і суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог підстави для стягнення з відповідача судових витрат у суду відсутні. Враховуючи зазначене вище, на підставі ст.ст. 15, 16, 23, 509, 526, 527, 530, 549, 611, 612, 629, 638, 901 ЦК України, ст.ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.12, 13, 19, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed