Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22.05.2024-100002326 від 22.05.2024 року у загальному розмірі 10 629,88 грн та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Як на підставу свого звернення до суду, позивач посилається на те, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 22.05.2024 року уклали Кредитний договір (оферти) № 22.05.2024-100002326. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 5 тис. грн, строком на 70 днів з визначеною процентною ставкою. Відповідно до Договору від 22.05.2024 року та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 5 тис. грн на строк зазначений в умовах кредитного договору, а [PERSON] 22.05.2024 року отримано кредитні кошти у розмірі 5 тис. грн. Позивач вважає, що свої зобов`язання за Договором ним виконано в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на день подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 10 629,88 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4 857,56 грн, по процентам у розмірі 3 672,32 грн, та по неустойці 2 100,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». На підставі викладеного позивач просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі та стягнути із відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 10 629,88 грн та судові витрати. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.06.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. та справу передано судді (а.с. 26-27). Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 19.06.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 29). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Через те що, розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд», примірник позовної заяви разом з додатками до неї, був направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями доказів відправлення (а.с. 23-24) Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі направлялась двічі на зареєстроване місце проживання. Поштові конверти повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 32;34). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 22.05.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22.05.2024-100002326, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (а.с. 19-20). Як передбачено п. 2.2 Оферти, електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с. 16-19). Відповідно до умов Кредитного договору (оферти) № 22.05.2024-100002326 від 22.05.2024 року та Заявки, відповідачу надано кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком користування на 70 днів з дати його надання, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника. За цим Договором позивач зобов`язався надати кредит відповідачеві у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER] (п. 4.1 Оферти). Умовами договору, крім того, передбачено, що строк, на який надається Кредит - 70 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 30.07.2024 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 5. Заявки). Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.2% = (4187.19 / 5000)/70 ? 100% (п. 6. Заявки). Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 15% від суми Кредиту та дорівнює 750 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 8. Заявки). ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 35010,71%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 9 187,19 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 4 187,19 грн. Неустойка: 50,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України встановлюється законом (п. п. 12-14 Заявки). Крім того, у пункті 9 сторони кредитного договору погодили графік платежів. [PERSON] погодився на вказані умови, підписавши відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 22.05.2024-100002326 (кредитної лінії) (а.с. 20-21). Договір було підписано електронним підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору «Е179». Відповідно до платіжної квитанції, 22.05.2024 року на картку: 516915*29 здійснено зарахування на суму 5 тис. грн з призначенням платежу: Видача за договором кредиту № 22.05.2024-100002326 (а.с. 15). Зважаючи на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором № 22.05.2024-100002326 від 22.05.2024 року виконало, зарахувавши на зазначений [PERSON] у договорі платіжний засіб - 516915*29 кредитні кошти у узгодженому розмірі 5 тис. грн. У відповідності до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 22.05.2024-100002326 від 22.05.2024 року, позичальник [PERSON] , заборгованість останнього складає 10 629,88 грн, що складається з заборгованості по основному боргу в розмірі 4 857,56 грн, по процентам у розмірі 3 672,32 грн та по неустойці у розмірі 2 100,00 грн (а.с. 14). Крім того, вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 22 травня 2024 року по 30 липня 2024 року, тобто у межах строку кредитування, встановленого кредитним договором № 22.05.2024-100002326 від 22.05.2024 року. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Будь-яких доказів (відомостей) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, вважає вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованості за основним боргом та процентами обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по основному боргу в розмірі 4 857,56 грн, по процентам у розмірі 3 672,32 грн. Щодо стягнення неустойки у розмірі 2 100,00 грн. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) вказав тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначивши, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 2 100,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає. Зважаючи на вищевикладене, встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 22.05.2024-100002326 від 22.05.2024 року у загальному розмірі 8 529,88 грн (4 857,56 грн + 3 672,32 грн). Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем заявлено вимогу про стягнення суми судових витрат із відповідача. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1 943,83 грн (8 529,88/10 629,88*2 422,40), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial