Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

У липні 2025р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] , третя особа: Золотоніський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила суд: - зняти арешт нерухомого майна, зареєстрованої на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), накладений Відділом державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції на виконання ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 13 листопада 2008р. №2-1826 (запис про обтяження від 10 квітня 2009р. № 8633887, тип обтяження - арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: [PERSON] ) та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження реєстраційний номер 8633887 від 10 квітня 2009р. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що під час оформлення іпотечного договору на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , дізналася від приватного нотаріуса про наявність арешту на усе нерухоме майно, що їй належить. Із відповіді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області позивачці стало відомо, що вказаним судом розглядалася цивільна справа № 2-1826/2008 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в межах розгляду якої, судом було винесено ухвалу від 13 листопада 2008р. про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать відповідачці [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в межах суми заявленого позову, а саме 3590,69 грн. Відповідно до інформації, наданої позивачці Золотоніський відділом державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ), станом на 15 липня 2024р. у відділі відсутні виконавчі провадження, де стороною виконавчого провадження (боржником) є саме позивачка. Також повідомили, що постановою про арешт майна боржника № 21297284 від 13 вересня 2010р., винесені ВДВС Золотоніського МРУЮ, накладено арештна все нерухоме майно відповідачки [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ), яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що позивачка не була стороною цивільної справи № 2-1826/2008, в межах якої було накладено арешт на майно, не являється боржником за виконавчим провадженням з виконання судових рішень у вказаній справі, арешт на усе нерухоме майно позивачки накладений помилково, а наявність арешту порушує її цивільні права та інтереси, як власника майна, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10липня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. 14 серпня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов АТ КБ «Приватбанк», в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки позивачкою не надано доказів порушення її прав відповідачем, та право позивачки на майно банком не оспорюється. Також відповідач зазначив, що оскільки арешт помилково накладено державним виконавцем, а позовні вимоги позивача стосуються прав та обов`язків, які належать до виконання Золотоніським ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), то позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір є публічно-правовим. 20 серпня 2025р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, наголошуючи на тому, що спір про зняття обтяження з майна позивачки, з метою захисту права власності або іншого речового права є цивільно-правовим та вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін, а належним відповідачем у таких справах має бути особа, обтяження якої зареєстровано. Заперечення на відповідь на відзив, відповідач АТ КБ «Приватбанк» до суду не подавались. Відповідач [PERSON] та третя особа не скористалися своїм правом на надання відзиву на позов. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. До судового засідання відповідач АТ КБ «Приватбанк», і третя особа, подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] , про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, до суду не з`явилась, поважності причин неявки не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не подавався. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідачів і третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься наступне обтяження: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 8633887; зареєстровано: 10 квітня 2009р. 15:52:38 за № 8633887 реєстратором: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Університетська, 33/1, к. 307, (0472) 54-41-15, 54-40-70, 54-41-32; підстава обтяження: ухвала, 2-1826, 13 листопада 2008р., Золотоніський міськрайсуд; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду; заявник: Відділ державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції, Код: 35002221, 19700, Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Гагаріна, 3-а. Із наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області розглядалася цивільна справа № 2-1826/2008 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У зазначеному судовому провадженні постановлено ухвалу від 13 листопада 2008р., якою з метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти та майно, що належать відповідачеві [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] і знаходиться у неї або в інших осіб в межах суми заявленого позову, а саме 3590,69 грн. Постановою про арешт майна боржника № 21297284 від 13 вересня 2010р., винесеній ВДВС Золотоніського МРУЮ, на все нерухоме майно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), яка проживає за адресою: [ADDRESS] , що являється відповідачкою у даній цивільній справі, накладено арешт: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:1024549. За наслідками розгляду зазначеної цивільної справи Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення від 27 листопада 2008р., яким позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. З листа від 12 липня 2024р. вих. № 39738 Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що згідно інформації бази даних автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 15 липня 2024р. у Відділі виконавчі провадження де стороною виконавчого провадження (боржником) є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), яка є позивачкою по даній справі, на виконанні не перебувають. Також зазначається, що виконавчі провадження № 21297284 завершені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавчі провадження». Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого Міністерством юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017р., завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом 3- років, після чого знищуються. Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази та описані вище обставини, судом встановлено, що наявні дві особи, у яких співпадають, прізвище, ім`я, та по-батькові: - позивачка: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; - відповідачка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . При цьому, відповідачка [PERSON] була також, в статусі відповідача по цивільній справі № 2-1826/2008 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка перебувала в провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та за наслідками розгляду якої. рішенням суду від 27 листопада 2008р. позов задоволено. Крім того, ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2008р. накладено арешт на майно [PERSON] , в межах суми заявленого позову. Однак, така ухвала не містить повних анкетних даних сторін у справі, зокрема реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідачки - [PERSON] , [INFO] (РНОКПП - [NUMBER] ). Тому за наслідками виконання вказаної ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2008р. відбулося накладення арешту і на майно позивачки [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ). Враховуючи наведені обставини, суд погоджується з доводами сторони позивача, що накладення арешту на належне їй майно відбулося помилково, внаслідок відсутності ідентифікуючих відомостей, зокрема реєстраційного номеру облікової картки платника податків, відповідачки по цивільній справі 2-1826/2008, в ухвалі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2008р. Доводи відповідача АТ КБ «Приватбанк» про те, що він являється неналежним відповідачем у даній справі, а сам спір є публічно-правовим, у зв`язку з чим вимоги позивачки не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, відхиляються судом з огляду на наступне. З матеріалів справи слідує, що предметом позову є зняття арешту з майна. Спірні правовідносини виникли навколо законності обтяження (арешту) майна. Наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності сторони позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги, в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд зауважує, якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Спір про скасування обтяження речового права на нерухоме майно за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. При цьому, належним відповідачем у справах за позовом про скасування обтяження має бути особа, обтяження якої зареєстровано. Якщо позивачі звернулися до суду для захисту їхнього порушеного права на майно, на яке державний виконавець наклав арешт в інтересах інших осіб, такі правовідносини мають приватноправовий характер, а тому спір слід вирішувати за правилами цивільного чи господарського судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2019р. у справі № 815/615/16, від 19 лютого 2020р. у справі № 806/932/16 і від 11 березня 2020р. у справі №803/1485/17). Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019р. у справі № 905/386/18, від 5 травня 2020р. у справі №554/8004/16, постанови Верховного Суду від 3 травня 2022р. в справі №711/3591/21, від 29 червня 2023р. в справі №208/9810/21). Як вбачається із змісту ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2008р., ініціатором вжиття заходів забезпечення позову виступав ЗАТ КБ «Приватбанк» та саме в його інтересах було накладено арешт, в тому числі на майно позивачки, у зв`язку з чим суд вважає АТ КБ «Приватбанк» належним відповідачем у даній цивільній справі. Положення ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, яка регулює порядок зняття арешту з майна особою, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Таким чином, для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення. Слід зазначити, що у випадку відсутності оспорювання або невизнання права власності особи, відповідно до частини 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа вправі звернутись до суду з позовом лише про зняття з такого майна арешту. Наведений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019р. у справі № 661/624/16-ц, від 22 квітня 2019р. у справі № 661/624/16-ц, від 19 лютого 2020р. у справі № 806/932/16 та постановах Верховного Суду від 20 січня 2021р. у справі № 818/337/17, від 22 березня 2023р. у справі № 913/567/19. Враховуючи описані вище правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що позивачка в належний спосіб і до належного відповідача пред`явила позовні вимоги про зняття арешту з майна та обрав належний спосіб захисту права. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024р. у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогодні позивачка є власником нерухомого майна, але безпідставно накладений арешт на майно порушує її право вільно володіти та розпоряджатись своїм майном. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупної, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено наявності будь-яких зобов`язань позивачки [PERSON] , [INFO] , які дають підстави для існування арешту належного їй майна, накладеного ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2008р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 605,60 грн. з кожного.

Outcome: approved