Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

11 листопада 2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» Русин Ю.Ю. звернувся до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , ТзОВ «Княжі лани» про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди, скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказує, що 24.04.2017 року ТзОВ «Райз-Захід» уклало з [PERSON] договір оренди землі № б/н, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки площею 1,5135 га, кадастровий номер 4621882800:30:000:0148, яка розташована на території Єлиховицької сільської ради Золочівського району. Додатковою угодою №б/н від 21.03.2018 до договору (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) сторону орендаря змінено на позивача - ТзОВ «Західна агровиробнича компанія». Згідно з пунктом 8 вказаного вище договору, він укладений строком на 7 років, а після закінчення цього строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. З урахуванням укладення додаткової угоди №б/н від 21.03.2018 року, сторони погодили внести зміни в п.8 Договору: строк дії договору 7 років сплив якого починається з моменту укладання додаткової угоди…… Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмо орендодавця про намір продовжити його дію. У позові представник позивача звертає увагу, що позивач належно виконував свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором та законом строк повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк та надав проект додаткової угоди. Представник позивача зазначає, що спірна земельна ділянка перебувала в оренді позивача і не вибувала з його користування протягом строку дії договору оренди землі. Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, а відповідач, у відповідь на отриманий проект додаткової угоди, не надіслав повідомлення про заперечення на пропоновані умови або зустрічну пропозицію, що вказує «мовчазну згоду» та на існування правових підстав для визнання додаткової угоди укладеною. Відтак, позивач вважає поновленим договір оренди землі № б/н від 24.04.2017 року, з додатковою угодою від 21.03.2018 року, на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», а тому, на погляд представника позивача, наявні підстави для визнання укладеною додаткової угоди про поновлення строку його дії від 01.02.2025 р. в судовому порядку. Водночас, позивач дізнався про те, що [PERSON] 22.03.2025 року уклала договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з ТзОВ «Княжі лани», чим відповідно порушила права позивача на право користування вказаною ділянкою. З врахуванням наведеного, позивач вважає неправомірними дії відповідачів щодо укладення договору оренди на земельну ділянку, яка попередньо знаходилась в оренді у позивача, що порушує положення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», звертає увагу на необхідність ефективного способу захисту свого порушеного права, та як наслідок просить суд: визнати укладеною додаткову угоду № БН від 01.02.2025 року до договору оренди землі № б/н від 24.04.2017 року, з додатковою угодою від 21.03.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] у наведеній редакції; визнати відсутнім у ТзОВ «Княжі лани» права оренди спірної земельної ділянки; скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за ТзОВ «Княжі лани». Стислий виклад позиції відповідачів Відповідачів [PERSON] та ТзОВ «Княжі лани» у даній справі представляє адвокат Бойко Г.Є., яка подала відзив щодо заявленого позову, з позивних вимогами не погоджується, просить у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що спірний договір оренди землі був чинним до 21.03.2025 року. Позивач, всупереч передбаченому договором та Закону порядку, не повідомив орендодавця про намір продовжити дію договору у визначені строки, натомість орендодавець [PERSON] у належний спосіб та строки надіслала позивачу повідомлення про припинення договірних відносин. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, яке в подальшому було відкладено. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 12.01.2026 року витребувано у відповідача [PERSON] оригінали доказів долучених до відзиву, які останньою подано до суду 04.02.2026 року. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 05.02.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 12.03.2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду позивач повідомлений належним чином, відповідні судові повістки своєчасно надіслані та доставлені на електронні адреси позивача та його представника. Представник відповідачів в судове засідання не з`явилась, подала заяву, якою просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Оскільки представники сторін в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4621882800:30:000:0148, площею 1,5135 га, розташованої на території Єлиховицької сільської ради Золочівського району Львівської області, та належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 388, від 26.05.2014 р., видавник: Папірянська О.О., приватний нотаріус Золочівського районного нотаріального округу Львівської області. Цільове призначення ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі від 24.04.2017 року [PERSON] надала вищевказану ділянку в оренду ТзОВ «Райз-захід», строк дії договору оренди землі - 7 років. Вказаного договору позивачем не представлено, до позову чи в ході розгляду справи не надано. Інформація про такий договір наявна лише у інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. 21.03.2018 року до зазначеного договору оренди землі укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої замінено орендаря ТзОВ «Райз-захід» на ТзОВ «Західна агровиробнича компанія». Тексту вказаної угоди позивачем теж не представлено. Орендна плата сплачена позивачем за 2020 рік - 18.09.2020 року, за 2021 рік - 27.08.2021 року, за 2022 рік - 19.12.2022 року, за 2023 рік - 20.03.2024 року, за 2024 рік - доказів оплати не надано, за 2025 рік - 07.10.2025 року, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, доданими позивачем до позову. Відомості щодо належної сплати орендної плати за попередні роки позивачем не надано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 447432515 від 13.10.2025 року, земельна ділянка за кадастровим номером 4621882800:30:000:0148, площею 1,5135 га, перебувала в оренді на підставі договору оренди землі б/н від 24.04.2017 року, додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 21.03.2018 року, орендар ТзОВ «Західна агровиробнича компанія», строк дії договору 7 років, сплив якого починається з моменту укладання додаткової угоди до договору оренди землі. Це право припинено. ТОВ «Західна агровиробнича компанія» 18.02.2025 року за вих.№861 підготувало на ім`я орендодавця [PERSON] лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди спірної земельної ділянки та просить підписати додаткові угоди від 01.02.2025 року на поновлення дії Договору оренди земельної ділянки №б/н від 24.04.2017 року з додатковою угодою від 21.03.2018 року, після чого направити один екземпляр позивачу. Фактично вказаний лист-повідомлення з проектом угоди відправлено позивачем на адресу [PERSON] лише 01.03.2025 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, переліком згрупованих поштових відправлень. Доказів вручення вказаного листа відповідачу [PERSON] позивачем не надано, перевірити вказану інформацію за трекінгом поштового відправлення через сайт «Укрпошти» не видається можливим, оскільки з часу відправленням минуло більше 6-ти місяців. Листом-повідомленням від 20.02.2025 року відповідач [PERSON] інформувала позивача, що вона не бажає продовжувати договір оренди спірної земельної ділянки. Вказаний лист скеровано на адресу позивача 21.02.2025 року та отриманий останнім 26.02.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 22.03.2025 року між [PERSON] та ТзОВ «Княжі лани» укладено договір оренди спірної земельної ділянки строком на 10 років з правом пролонгації. Право оренди на спірну земельну ділянку зареєстровано за новим орендарем ТзОВ «Княжі лани», що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав № 419909915 від 27.03.2025 року. Доказів, які б підтверджували, що спірна ділянка була засіяною будь-якою культурою, станом на 21.03.2025 року позивачем не надано. У вказаному спорі, ключовими питаннями, які необхідно вирішити є: момент закінчення договору оренди спірної ділянки від 24.04.2017 року з додатковою угодою від 21.03.2018 року; чи має позивач переважне право продовження дії договору оренди спірної ділянки; чи дотримано позивачем передбачену договором та чинним законодавством процедуру продовження дії договору оренди спірної ділянки; чи правомірно передано спірну ділянку в оренду новому орендарю. Відтак, вирішуючи вищевказані питання суд виходить з наступних положень законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 -3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5,6,7 ст. 81, ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, але не виключно визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Загальні положення про договір врегульовано Розділом ІІ Цивільного Кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років, для земельних ділянок сільськогосподарського призначення для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду) не може бути меншим як 25 років. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Як норми Цивільного кодексу України, так і норми Земельного кодексу України визначають, що відносини оренди землі регулюються законом, яким відповідно є ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13, 14 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Істотні умови договору землі визначені в ст. 15 вищевказаного Закону, зокрема такими є : об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. За положеннями ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» , строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років, для земельних ділянок сільськогосподарського призначення, переданих в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може бути меншим як 25 років. Згідно ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі, в тому числі, закінчення строку, на який його було укладено. Стаття 33 ЗУ «Про оренду землі» передбачено переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, яка передбачає певний алгоритм дій. Разом з тим, абз. 3,4 «Перехідних положень» ЗУ «Про оренду землі», передбачають, що договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення. Відтак, до спірних правовідносин, пов`язаних із продовженням терміну дії договору оренди землі, підлягає застосуванню порядок поновлення договорів оренди землі в редакції статті 33 цього Закону, чинній станом на 24.04.2017 року, тобто на момент укладення договору оренди. Стаття 33 у редакції Закону, яка була чинна на момент укладення договору оренди землі, передбачала наступний алгоритм дій при поновленні договору оренди землі. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Таким чином, переважне право на поновлення договору оренди, може мати лише орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору оренди та який дотримав відповідний алгоритм, передбачений вищевказаною нормою Закону, тобто положеннями ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» в редакції чинній на момент укладення договору оренди. Велика Палата Верховного суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 313/350/16-ц, № 159/5756/18, вказувала на перелік юридичних фактів які є необхідними для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 «Про оренду землі», а також у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 зробила висновок, за яким, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, орендар зобов`язаний до закінчення строку оренди землі, у строки, визначені ч. 2 ст. 33 «Про оренду землі», повідомити про це орендодавця та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення. Верховний суд у постанові від 28.09.2020 року по справі № 272/440/18 вказував, що у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Окрім цього, слід відмітити, що проект додаткової угоди до договору оренди землі підготовлений позивачем включає в себе зміну/доповнення умов договору оренди землі, які, виходячи із положень ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» є істотними (строк дії договору оренди; інші умови, можуть зазначатись за згодою сторін), що не може бути здійснено стороною договору в односторонньому порядку, а потребує відповідно погодження обох сторін. Зокрема, на вказане звертав увагу Верховний суд у постановах від 21 березня 2024 року по справі № 604/423/23, від 08 березня 2024 року по справі № 604/425/23, та у ряді інших. Висновки суду за результатом розгляду справи Орендар, тобто позивач у справі, за договором оренди землі від 24.04.2017 року не належно виконував обов`язки за умовами договору, оскільки вносив орендну плату з порушенням умов визначених договором, зокрема відсутні докази сплати орендної плати за 2018, 2019, 2024 роки. Спірний договір оренди землі від 24.04.2017 року, враховуючи умови додаткової угоди від 21.03.2018 року до договору оренди землі, укладено між сторонами на строк до 21.03.2025 року, що не позбавляло орендаря зібрати урожай, у випадку, якщо такий був би наявний. Саме вказану дату - 21.03.2025 року позивач вказував, як дату завершення строку дії спірного договору у листі-повідомленні на адресу [PERSON] від 18.02.2025 року №651. Текст додаткової угоди від 21.03.2018 року до договору оренди землі від 24.04.2017 року позивачем не надано, а тому встановити порядок пролонгації за умовами договору не видається можливим, а тому враховуючи положення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» в редакції чинній на момент укладення договору, позивач зобов`язаний був письмово повідомити [PERSON] про намір продовжити строк дії договору оренди землі, не пізніше ніж за місяць до дня закінчення строку дії договору, тобто не пізніше 21.02.2025 року. Вказаної умови позивач не дотримав, оскільки повідомив [PERSON] про вказаний намір лише 01.03.2025 року (дата відправлення відповідного повідомлення з проектом додаткової угоди, дата вручення і докази вручення відсутні). Доказів, які б підтверджували, що спірна ділянка була засіяною будь-якою культурою, станом на 21.03.2025 року позивачем не надано. Натомість, [PERSON] до закінчення строку договору оренди землі, тобто з дотриманням відповідних положень ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» в редакції чинній, на момент укладення договору, належним чином та у передбачений спосіб інформувала позивача про небажання продовжувати дію спірного договору оренди землі. Відтак, відповідач [PERSON] , завчасно попередивши позивача про небажання продовжувати дію спірного договору оренди землі, після завершення строку його дії, правомірно та на власний розсуд уклала договір оренди земельної ділянки із новим орендарем - ТзОВ «Княжі лани». Право оренди землі за новим орендарем зареєстровано у встановленому Законом порядку, будь-яких доказів зворотного суду не надано та останнім не встановлено. Проект додаткової угоди в редакції позивача від 01.02.2025 року містить зміну/доповнення умов договору оренди землі, згоди щодо яких сторони не досягали. Підсумовуючи викладене, за наслідками розгляду справи, виходячи із встановлених обставин, суд не вбачає порушення будь-яких прав позивача, щодо його переважного права на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки, оскільки таке по суті є припиненим, відтак заявлений позов є безпідставним та в задоволенні такого слід відмовити. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed