Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач АТ "Перший український міжнародний банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитними договорами в сумі 260020,19 гривень та 2422,40 гривень судового збору. В обґрунтування позову вказує, що між АТ "Перший український міжнародний банк" та [PERSON] укладено три кредитні договори: - 11.12.2023 кредитний договір № 1023709818, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 100000 грн.; - 12.02.2024 кредитний договір № 1024486073, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 70000 грн.; - 19.04.2024 кредитний договір № 1025381472, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 50617 грн.. Оскільки, відповідач порушила свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, то виникла заборгованість за вказаними кредитними договораму в сумі260020,19 гривень, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та судовий збір. Справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін . Відповідач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Поштова кореспонденція, яка надсилалась судом за зареєстрованим місце проживання відповідача, повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення поштової кореспонденції у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання поштової кореспонденції. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. 11.12.2023 року [PERSON] звернулася до АТ "ПУМБ" із заявою №1023709818 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 12.02.2024 року [PERSON] звернувся до АТ "ПУМБ" із заявою №1024486073 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 19.04.2024 року [PERSON] звернулася до АТ "ПУМБ" із заявою №1025381472 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 30.10.2025 склала: - по кредитному договору від 11.12.2023 № 1023709818 - 114027.37 (сто чотирнадцять тисяч двадцять сім гривень 37 копійок) грн., з яких: 70664.26 грн. заборгованість за кредитом; 8.21 грн. заборгованість процентами; 43354.9 грн. заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 12.02.2024 № 1024486073- 85702.92 (вісімдесят п`ять тисяч сімсот дві гривні 92 копійки) грн., з яких: 55417.73 грн. заборгованість за кредитом; 6.55 грн. заборгованість процентами; 30278.64 грн. заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 19.04.2024 № 1025381472- 60289.9 (шістдесят тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень 90 копійок) грн., з яких: 44290.41 грн. заборгованість за кредитом; 5.54 грн. заборгованість процентами; 15993.95 грн. заборгованість за комісією; Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 30.10.2025 склала 260020,19 гривень. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Частинами 1,2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. ЦК, крім обов`язку належного виконання зобов`язання, встановлює також принцип своєчасності його виконання: відповідно до ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1ст. 1050 ЦК України та абз.2 ч.10 ст.11 ЗУ " Про захист правспоживачів" , позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансовузвітність" . Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правляння НБУ від 18.06.2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Договори між сторонами укладені відповідно до вимог ст. 634 ЦК України. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також інших витрат відповідно до умов договору. Відповідно до1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами , ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК Україничастини першої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1048 Цк України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.2 ст. 1056 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентами підлягають задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. В свою чергу відповідно до п.17 ч.1ст. 1 ЗУ " Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК УКраїни, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 викладена правова позиція про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. На переконання суду умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. На підставі викладеного судом не вбачається підстав для задоволення позову в частині стягнення комісії за вище зазначеними кредитними договорами . Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (65,53%).

Outcome: partial