Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У лютому 2026 року [PERSON] через свого представника- адвоката Бусахіна О.С. звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20 вересня 2014 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину. Подружнє життя не склалося, оскільки подружжя має різні погляди на сімейне та спільне життя. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинили з грудня 2025 року. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без їх участі /вх.№1109/26-вх.від 05.02.2026 р/. Відповідач [PERSON] направив заяву, згідно якої, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Просить справу розглядати за його відсутності. /вх.№1991/26-вх від 09.03.2026/. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 20 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №403), свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 20 вересня 2014 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " /а.с.15/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданому 24 березня 2016 року за актовим записом №228, місце державної реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні /а.с.12/. Згідно довідки від 13 листопада 2023 року №4825-7001924883 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] /а.с.10/. Дитина, [PERSON] , фактично проживає за тією ж адресою, що підтверджено довідкою від 13 листопада 2023 року №4825-7001924980 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с.11/ Сторони визнають, що шлюбні стосунки припинили остаточно та безповоротно, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з матір`ю (Позивачкою). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач вимоги позову визнає, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та порушуватиме інтереси сторін, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 665,60 грн, інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved