Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Представник ТзОВ «Житлосервіс-КР» Цопа Л.А. 01.08.2024 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТзОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.07.2021 до 30.06.2024 у розмірі 5 209,88 грн., інфляційні втрати у розмірі 31,06 грн., 3 % річних у розмірі 06,79 грн., а також судовий збір у сумі 3 028,00 грн. у рівних частках з відповідачів. Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою суду від 26 червня 2025 року за заявою представника відповідача [PERSON] адвоката Кудлюка О.І. заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року у цивільній справі №214/6642/24 скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 14:00 год. 13 серпня 2025 року. В обґрунтування поданої заяви про скасування заочного рішення, представник відповідача [PERSON] адвокат Кудлюк О.І зазначив, що відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що з 2018 року фактично не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що у період з 2011 по 2018 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , і саме в цей час її місце проживання було зареєстроване за вищевказаною адресою. Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до м. Зеленодольськ Дніпропетровської області, де з 20.02.2020 фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зазначає, що з колишнім чоловіком стосунків не підтримує та протягом останніх п`яти років з ним не спілкується. На думку представника відповідача, наявність доказів, які підтверджують факт непроживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні з 2018 року, має істотне значення для правильного вирішення справи та підлягає врахуванню судом під час оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог. 13.08.2025 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник позивача ТзОВ «Житлосервіс-КР» Цопа Л.А. подала позовну заяву в уточненій редакції, у якій позовні вимоги розподілено між відповідачами з урахуванням періоду їх реєстрації місця проживання у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а також заявленого періоду стягнення заборгованості з 01.07.2021 до 30.06.2024. Зазначено, що відповідач [PERSON] з 11.05.2023 знята з реєстрації місця проживання у вказаному житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В уточненій редакції позову представник позивача просить суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТзОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2021 до 11.05.2023 у розмірі 3 093,97 грн.; стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за період з 12.05.2023 до 30.06.2024 у розмірі 2 115,91 грн.; стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати у розмірі 31,06 грн. та 3 % річних у розмірі 06,79 грн.; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. у рівних частках на користь позивача. Таким чином, подання позовної заяви в уточненій редакції фактично свідчить про зміну предмета позову. Представник позивача зазначає, що така зміна є обґрунтованою з огляду на період реєстрації відповідачів у спірному житловому приміщенні та правову позицію відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року позовну заяву в уточненій редакції від 13.08.2025 ТзОВ «Житлосервіс-КР» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території прийнято до розгляду із частковою зміною предмету позову. Представник позивача ТзОВ «Житлосервіс-КР» Цопа Л.А. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги в уточненій редакції підтримала в повному обсязі, зазначивши, що відзиву на уточнену позовну заяву від відповідачів до суду не надходило. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися. 19.11.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. У поданій заяві просили відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, у тому числі в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, протягом визначеного строку відзив на уточнений позов не подав. Оцінюючи характер спірних правовідносин, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, суд враховує, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Учасники справи про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідачами відзиву на позов у встановлений судом строк не подано, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами. Згідно з ч.2 ст.247, ст.223 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням поданих сторонами заяв про розгляд справи за їх відсутності та відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ТзОВ «Житлосервіс-КР» є суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність з надання населенню житлово-комунальних послуг на платній основі, а також є управителем частини багатоквартирних будинків Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Товариство надає мешканцям відповідного району послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, зокрема щодо будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються договором про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі (об`єкт № 2), укладеним 20.01.2014 між ТзОВ «Житлосервіс-КР» та управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, а також актом приймання-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд, що є додатком до вказаного договору. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26.01.2006 року та дотепер, що підтверджується інформацією з реєстру Криворізької міської територіальної громади, наданою на запит суду (а.с.21). Відповідачка [PERSON] надала довідки та документи, що підтверджують її фактичне проживання в іншому місті ( [ADDRESS] ) з 2020 року, також відповідно до довідки з реєстру Криворізької міської територіальної громади, наданої на запит суду, [PERSON] знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , з 11.05.2023 у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Так, ТзОВ «Житлосервіс-КР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території, нарахованої за період з 01.07.2021 до 30.06.2024 за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до суб`єктів правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг належать споживачі, управителі та виконавці комунальних послуг. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право отримувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги, а також зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Частиною 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за фактично отримані послуги за встановленими тарифами у строки, визначені договором або законом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. Згідно зі ст.ст.525-526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Разом з тим, аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг покладається на осіб, які є їх споживачами, тобто фактично користуються відповідними послугами або мають правові підстави користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.ст.7681 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ході судового розгляду встановлено, що відповідачка [PERSON] у спірний період фактично за адресою: [ADDRESS] , не проживала та житлово-комунальними послугами за вказаною адресою не користувалася. З наданих суду доказів убачається, що після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , з 20.02.2020 вона виїхала на постійне місце проживання до м. Зеленодольськ Дніпропетровської області, де фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до інформації з реєстру територіальної громади, відповідачка [PERSON] з 11 травня 2023 року знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання. Також, до матеріалів справи відповідачкою [PERSON] долучено довідку від 14.04.2025 за №01-17/118/04 про місце роботи, з якої вбачається, що остання працює на Зеленодольській філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», юридична адреса: Дніпропетровська область, Апостолівський район, м. Зеленодольськ, вул. Зелене Поле, буд. 1, з 12.04.2019 по теперішній час, та довідку від 14.04.2025 за №104, із Зеленодольського ліцею №2 Зеленодольської міської ради, юридична адреса: Дніпропетровська область, Апостолівський район, м. Зеленодольськ, вул. Рибалка, буд. 7, про навчання доньки [PERSON] [PERSON] у початковій школі-філії Зеленодольського ліцею №2 Зеленодольської міської ради, з 01.09.2021. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі №607/2611/22 від 22.12.2023, обов`язок споживача з оплати житлово?комунальних послуг виникає не від факту укладення письмового договору про їх надання, а саме від фактичного користування такими послугами. Відсутність договору про надання послуг не звільняє особу від обов`язку оплати у разі, якщо вона користується послугами, оскільки правовідносини у сфері житлово?комунальних послуг мають цивільно?правовий характер і регулюються положеннями ЦК України та Закону України «Про житлово?комунальні послуги». Разом із тим, неможливо стягнути оплату з особи, яка фактично не користувалася послугами та не отримувала економічної вигоди від наданих послуг. Така особа не є належним боржником у спорах щодо стягнення заборгованості за житлово?комунальні послуги. У цьому випадку відсутність фактичного користування послугами є підставою для виключення особи з числа боржників, навіть якщо вона формально зареєстрована за адресою надання послуг. Таким чином, при оцінці обов`язку сплати житлово?комунальних послуг суд має керуватися не лише реєстрацією особи за місцем проживання, а й фактичним користуванням послугами, враховуючи принципи обов`язку доказування та змагальності сторін, закріплені у ст.ст.12-13 ЦПК України. Представником позивача, у свою чергу, не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачка [PERSON] у спірний період з 01.07.2021 до 30.06.2024 фактично користувалася житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , або споживала житлово-комунальні послуги. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] не є належним боржником за заявленими позовними вимогами, оскільки факт споживання нею житлово-комунальних послуг у спірний період позивачем не доведено. Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є особою, яка проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , користується житлово-комунальними послугами, що надаються позивачем, та несе обов`язок щодо їх оплати. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги вимоги ст.ст.12-13, 81 ЦПК України щодо змагальності сторін та обов`язку доказування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з відповідача [PERSON] , тоді як у задоволенні позовних вимог до відповідачки [PERSON] слід відмовити, виключивши її з числа солідарних боржників. Оскільки у зв`язку із несплатою відповідачем [PERSON] вартості отриманих житлово-комунальних послуг з управління багатоквартирним будинком у розмірі 5 209,88 грн., за період з 01.07.2021 до 30.06.2024, позивачеві було завдано збитків, а по суті матеріальної шкоди, що виражена в грошовому еквіваленті, тому станом на 21.02.2022 позивачем на суму заборгованості відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в сумі 31,06 грн., та 3% річних 06,79 грн. Надані позивачем розрахунки не викликають у суду сумнівів у їх достовірності. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial