Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» - Лисенко О.С. звернулася до суду із позовом (а.с. 1-9), до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №16.04.2025-100000670 від 16.04.2025, у розмірі 52 620 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явленого позову послалась на те, що між позивачем ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та відповідачем [PERSON] 16.04.2025 було укладено кредитний договір №16.04.2025-100000670, на таких умовах: сума кредиту 16 000 грн.; строк кредитування 217 днів; процентна ставка 1% в день; комісія 9% від суми кредиту (за надання кредиту); комісія за обслуговування кредиту по 1 440 грн за два періоди; неустойка 240 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання умов договору; кредитні кошти надаються шляхом їх перерахунку на зазначену відповідачем банківську картку. Позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, однак останній свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 52 620 грн., яка складається із: 16 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 24 300 грн заборгованість за відсотками; 1 440 грн комісія за надання кредиту; 2 880 грн комісія за обслуговування кредиту; 8 000 грн неустойка. Представниця відповідача [PERSON] адвокатка Киричук Г.М. подала відзив (а.с. 42-44), в якому зазначила про часткове визнання позовних вимог, а саме лише у розмірі тіла кредиту 16 000 грн. Суть заперечення проти позову зводиться до того, що відповідачем [PERSON] не заперечується факт укладення кредитного договору та отримання кредиту у розмірі 16 000 грн., однак, згідно із нормами Закону України «Про споживче кредитування», розмір нарахованих позивачем відсотків є непропорційно великим відносно тіла кредиту. Представниця позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» - Чехун Ю.В. подала відповідь на відзив (а.с. 51-61), в якому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, оскільки кредитний договір укладено між сторонами відповідно до вимог чинного законодавства, відповідачу на момент укладення цього договору було відомо про всі його істотні умови. У судове засідання представниця позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» не з`явилась. Безпосередньо у позовній заяві та відповіді на відзив просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] та його представниця адвокатка Киричук Г.М. у судове засідання повторно не з`явились, хоча про місце, дату і час проведення такого були повідомлені належним чином. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 22 січня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Представниця відповідача [PERSON] адвокатка Киричук Г.М. 18.02.2026 подала відзив. Представниця позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 23.02.2026 подала відповідь на відзив. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 16.04.2025 позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №16.04.2025-100000670 (а.с. 24- 25), який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е586, на таких умовах: сума кредиту 16 000 грн.; строк кредитування 217 днів; процентна ставка 1% в день; комісія 9% від суми кредиту (за надання кредиту); комісія за обслуговування кредиту по 1 440 грн за два періоди; неустойка 240 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання умов договору; кредитні кошти надаються шляхом їх перерахунку на зазначену відповідачем банківську картку. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 32-35), розмір такої становить 52 620 грн., яка складається із: 16 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 24 300 грн заборгованість за відсотками; 1 440 грн комісія за надання кредиту; 2 880 грн комісія за обслуговування кредиту; 8 000 грн неустойка. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед позивачем ТОВ "Споживчий центр" за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного вище Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із наведеного виходить, що будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19. Так, суд встановив, що 16.04.2025 між позивачем ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №16.04.2025-100000670. Таким чином, сторони уклали даний кредитний договір у формі електронного документу, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказана обставина, як і факт отримання кредитних коштів стороною відповідача не заперечується і визнається. Водночас зобов`язання відповідачем [PERSON] належним чином не були виконані, внаслідок чого, з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість в частині тіла кредиту, у розмірі 16 000 грн. Стосовно стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача розміру відсотків, суд вважає за необхідне зазначити таке. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що зазначений вище кредитний договір було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі і відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов. Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки, порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору. У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам укладеного між сторонами договору та зазначеним нормам права, а також вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак у даній справі судом не встановлено, що позивачем ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було приховано від відповідача об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач [PERSON] не заявляв зустрічних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», та не надав суду рішення суду, яке набрало законної сили, яким би було визнано даний кредитний договір недійсним повністю чи в частині. Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, вирішення питання щодо визнання положень кредитного договору несправедливими та зміну або визнання їх недійсними в межах даної справи є неможливим. Таким чином, оскільки відповідач щодо правильності розрахунку по відсотках не заперечував, своїх розрахунків, а також належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту виконання умов договору не надав, розмір нарахованих відсотків за даним кредитним договором у розмірі 24 300 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача комісії, суд зазначає таке. Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1; ч. 2 ст. 8; ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Отже, нарахування комісії у розмірі 9% від суми кредиту, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі та її стягнення кредитором не суперечить закону, а тому комісії у загальному розмірі 4 320 грн (1 440 грн комісія за надання кредиту + 2 880 грн комісія за обслуговування кредиту) слід стягнути із відповідача на користь позивача. Стосовно нарахованої позивачем неустойки, суд зазначає таке. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи те, що кредитні правовідносини у даній справі тривали починаючи з 16.04.2025, відповідно, нарахування неустойки відбулось за період після 24.02.2022, а тому, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач [PERSON] звільняється від сплати нарахованої неустойки у розмірі 8 000 грн. Таким чином, суд враховуючи положення п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованої неустойки в розмірі 8 000 грн не підлягають задоволенню. Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №16.04.2025-100000670 від 16.04.2025, який слід стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» становить 44 620 грн (16 000 грн тіло кредиту, 24 300 грн відсотки, 4 320 грн комісії). V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №НА00003403 від 19.01.2026 (а.с. 10), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 44 620 грн., що становить 84,79% від розміру заявлених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 2 257,44 грн (2 662,40 грн х 84,79% / 100%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо понесених судових витрат стороною позивача, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представниця позивача заявила про те, що докази про розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст. 2, 12 ЦПК України, ст. 205, 207, 638, 639, 652, 1054 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 1, 8, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial