Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

29 жовтня 2025 року представник [PERSON] адвокат Маймор А.В. звернулась до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Самарівської міської ради, [PERSON] , у якому просить: - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , після смерті батька- [PERSON] , померлого [INFO] ; - визначити, що 1/2 частка квартири [ADDRESS] належала [PERSON] , який помер [INFO] , на праві спільної сумісної власності подружжя; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 37/700 часток кімнати в жилому блоці (секції) гуртожитку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,0 м2, житловою площею 27,4 м2 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 лютого 2024 року серії [NUMBER] , виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Про смерть батька позивач дізналась випадково від своєї тітки [PERSON] , яка повідомила її в серпні 2024 року, коли шестимісячний строк, визначений статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, майже сплив. Позивачу було відомо, що батько останнім часом проживав у місті Павлоград. Їх спілкування було рідкісним, а з тіткою у позивача склалися напружені стосунки. Причини, з яких тітка не повідомила позивачці про смерть батька вчасно, останній невідомі. Також зазначає, що її батьки розлучились у 2013 році, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 15.10.2013 р. серії [NUMBER] . У зв`язку із веденням воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та бойових дій на території України, позивач тимчасово вимушено перебувала за кордоном - у Республіці Польщі з березня 2022 року по жовтень 2024 року. З огляду на значну відстань між місцем її перебування у Польщі та місцем відкриття спадщини в Україні, а також у зв`язку з воєнним станом, транспортними обмеженнями й складністю оформлення документів, вона не мала можливості своєчасно прибути до нотаріуса або направити заяву належним чином. Крім того, позивач посилається на невизначеність у застосуванні норм законодавства щодо зупинення та продовження строків прийняття спадщини під час дії воєнного стану в Україні, що створює додаткові перешкоди для реалізації її спадкових прав у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Позивач вказує, що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , яка входить до складу спадкового майна (належала батькові на праві спільної сумісної власності подружжя). Після того, як вона дізналася про смерть батька та повідомила матір - [PERSON] , яка є відповідачем у справі про свій намір прийняти спадщину, що залишилась після його смерті. Позивач фактично сплачувала частку батька яка пов`язана з витратами на утримання і користування його майна, що підтверджує фактичне прийняття нею спадщини після смерті батька. Позивач вважає, що її фактичні дії, спрямовані на прийняття спадщини, підтверджують її волевиявлення як єдиної спадкоємиці, яка мала намір і надалі має намір оформити своє спадкове право у встановленому законом порядку. Згідно постанови нотаріуса від 03 вересня 2025 року, крім позивача та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нотаріуса ніхто не звертався. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті батька позивача входить:1/2 частка квартира [ADDRESS] , яку батько придбав у шлюбі з відповідачем [PERSON] , що розташована в [ADDRESS] , а також 37/700 часток кімнати в жилому блоці гуртожитку за адресою: [ADDRESS] 417. На підставі ст. 1269,1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який розпочинається з часу відкриття спадщини. Позивач зазначає, що є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки спадкування здійснюється відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої зазначеної статті, спадкоємці за законом одержують право на спадщину по черговості. У зв`язку з цим вона має законне право на спадкування майна, що залишилося після смерті його батька.Спадкова маса після смерті батька позивача складається з: частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка згідно договору купівлі-продажу від 11 вересня 2003 року була придбана батьками позивача в період їх шлюбу та оформлена на ім`я матері [PERSON] ; а також 37/700 частки кімнати в жилому блоці (секції) гуртожитку за адресою: [ADDRESS] 417, що належала спадкодавцю згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 серпня 2017 року. Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності подружжя позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої спадкові права на частку квартири, що належала померлому батькові. Через неможливість оформити свої спадкові права без рішення суду позивач вимушена звернутися до суду означеним позовом. Відповідачем Самарівською міською радою відзиву на позов не подано. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов не подано, подано заяву про визнання позовних вимог. 11 листопада 2025 року ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовна заява [PERSON] була залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків, зазначених у ній. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , призначене підготовче провадження 25 листопада 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, зобов`язано Першу самарівську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, що відкрита після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На виконання зазначеної ухвали, державним нотаріусом Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області направлено на адресу суду витребувані документи. Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Маймор А.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача Самарівської міської ради подав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав заяву про розгляд справи за відсутністю їхнього представника. Представник третьої особи нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13 лютого 2024 року серії [NUMBER] , виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтвом про її народження від 03 липня 2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Новомосковським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 307. Відповідач по справі [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 12 вересня 1992 року по 15 жовтня 2013 року, що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про розірвання шлюбу. З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] вбачається, що 19 квітня 2024 року на підставі Претензії кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка надійшла поштою на адресу Першої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на майно померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 84/2024. З витягу зі спадкового реєстру вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті будь-яких заповітів не складав. З довідки Виконавчого комітету Самарівської міської ради № 1604/0/2-25 від 29 серпня 2025 року, вбачається, що [PERSON] у місті Самар зареєстрованим не значиться. А відповідно до довідки Виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 1051 від 20 червня 2025 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відомості щодо осіб, зареєстрованих з померлим на день смерті відсутні. 07 серпня 2025 року на адресу Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON] на майно померлого [INFO] батька [PERSON] . Позивач звернувся з заявою про отримання свідоцтва про спадщину що складається з 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; а також з 37/700 часток кімнати в жилому блоці (секції) гуртожитку за адресою: [ADDRESS] 417, що належала спадкодавцю згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 серпня 2017 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, через наявність претензії кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК», невизначеність часток у спадковому майні, а також через те, що позивач пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду. З платіжної інструкції Р24А5261650644D1829 від 18.12.2025 позивачем здійснений платіж, призначення платежу: переказ власних коштів за заборгованістю за кредитним договором б/н від 06.06.2026 року инн 2535900653 за [PERSON] який помер [INFO] , тобто претензія кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що була направлена до нотаріальної контори задоволена спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] - [PERSON] у повному обсязі. З відомостей щодо реєстрації місця проживання позивача у встановленому законом порядку, вбачається, що її постійне місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , де вона постійно мешкала та мешкає і до сьогодні, частина вказаної квартира увійшла у спадкову масу після смерті спадкодавця [PERSON] . З копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я позивача вбачається, що вона після 31 березня 2022 року до 07 жовтня 2024 року тимчасово перебувала поза межами України. Згідно із ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із вимогами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтями 1261, 1264 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до роз`яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власністю вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 60 СК України, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що позивач, як єдиний спадкоємець за законом фактично прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , тому як постійно мешкала у квартирі, що увійшла до спадкової маси, а також задовольнила претензію кредитора, шляхом погашення боргів спадкодавця, а тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] щодо встановлення зазначеного факту та визнання за нею права власності в порядку спадкування на майно, що залишилося після смерті її батька є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved