Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

19.02.2026 від Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області надійшла до суду позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: 1) Відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; 2) Стягнути з відповідачки, [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які перерахувати на депозитний рахунок Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. На обґрунтування позову зазначено, що 14.02.2026 о 24:00 годині засобами телефонного зв`язку надійшло повідомлення від працівників відділу поліції про те, що за адресою: [ADDRESS] залишена дитина без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Службою у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області спільно з поліцейськими офіцерами Зміївської громади, фахівцем із соціальної роботи та сімейним лікарем було здійснено виїзд за вищевказаною адресою. Під час виїзду було виявлено малолітнього [PERSON] без догляду законних представників. Зі слів малолітнього, його мати, будучи в стані алкогольного сп`яніння, пішла в невідомому напрямку. В будинку, де проживає малолітній [PERSON] , виявлено антисанітарію, розкидані речі та відсутність продуктів харчування. Суб`єктами виявлення та організації соціального захисту дітей, враховуючи пониження температурного режиму на вулиці та інші обставини, було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, за результатами якої виявлено загрозу життю та здоров`ю дитини та прийнято рішення про направлення дитини в сім`ю патронатного вихователя. 14.02.2026 виконавчим комітетом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області було прийнято рішення "Про негайне відібрання дитини" № 38, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини при подальшому перебуванні в сім`ї матері. Родина [PERSON] в поле зору місцевих служб не попадала. Мати дитини 16.02.2026 службі у справах дітей Зміївської міської ради надала письмові пояснення, де повідомила, що дійсно 13.02.2026 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, і о 20:00 годині залишила свого малолітнього сина [PERSON] разом зі своїм знайомим [PERSON] . В подальшому, зобов`язалася не вживати спиртні напої, навести лад в будинку та офіційно працевлаштуватися. Залишення дитини без нагляду дорослих свідчить про відсутність з боку матері турботи про виховання дитини, піклування про фізичний, духовний та моральний стан, що порушує права дитини, мати не може виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини. На час вилучення малолітнього [PERSON] з родини, [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Остання не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, що свідчить про ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки матері та свідомого нехтування її своїми обов`язками. Враховуючи, що вік дитини не надає можливості захистити власні права, є підстави для представництва органами опіки та піклування його інтересів у суді, право на звернення до суду з позовом покладено на органи опіки та піклування. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.03.2026 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.03.2026. 24.03.2026 належним чином повідомленні учасники процесу на підготовче засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила проводити підготовче засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила проводити підготовче засідання за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області причини неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи до суду не подавав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Особливості визначення шкоди, завданої внаслідок продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків, на підставі протиправних (незаконних) рішень (індивідуальних актів) Міністерства фінансів України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, встановлюються Законом України "Про особливості продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків". Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 цього Кодексу різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України "Про аграрні ноти". У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Даними копій паспорта громадянина України № [NUMBER] , свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження: із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00014445940 від 12.09.2014 підтверджується, що матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 5, 7, 8). Даними копій витягів з реєстру територіальної громади Зміївської територіальної громади № 2025/018718848 та № 2025/018717442 від 15.12.2025, довідки відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 296 від 26.02.2026, підтверджується, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6, 9, 22). З копій акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 14.02.2026 та акта обстеження умов проживання від 14.02.2026 вбачається, що одинока мати [PERSON] залишила свого сина [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] , в приміщенні. Також зазначено, що малолітній [PERSON] потребує тимчасового влаштування в патронатну родину у зв`язку з негайним відібранням (а. с. 10-14). З копій акта про факт передачі дитини від 14.02.2026 та наказу Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 13 від 14.02.2026 про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , вбачається, що вирішено малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштувати на тимчасове виховання та спільне проживання в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах, терміном на 3 місяці з дня влаштування". 2. "Покласти персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток [PERSON] , [INFO] , на патронатного вихователя [PERSON] ". 3. "Контроль за виконанням наказу залишити за начальником служби у справах дітей Корчагіною М." (а. с. 15, 16). З копії пояснення відповідача [PERSON] від 16.02.2026, вбачається, що 13.02.2026 о 20:00 годині остання пішла з дому та залишила свого малолітнього сина [PERSON] на свого знайомого [PERSON] . Зазначила, що вони розпивали спиртні напої і вона була в алкогольному сп`янінні. В подальшому, приїхали представники поліції разом з працівниками соціальної служби та забрали малолітнього [PERSON] . Зобов`язалась не вживати алкоголь, навести порядок у будинку та офіційно працевлаштуватися (а. с. 17). Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 38 від 14.02.2026 про негайне відібрання дитини з сім`ї матері вирішено: 1. Вилучити дитину, [PERSON] , [INFO] , з сім`ї матері [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю при подальшому перебуванні в сім`ї матері. 2. Службі у справах дітей Зміївської міської ради невідкладно повідомити окружну Чугуївську прокуратуру щодо прийнятого рішення про відібрання дитини з сім`ї матері. 3. органу опіки та піклування Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області у семиденний термін після прийняття рішення звернутися до суду з позовом про відібрання без позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , по відношенню до дитини, [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів. 4. Контроль за виконанням даного рішення покласти на першого заступника міського голови Тетяну ТІМОФЄЄВУ (а. с. 18). Даними копії листа Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 01-32/36 від 14.02.2026 вбачається, що керівнику окружної Чугуївської прокуратури Ярославу КОПТЄВУ було направлено рішення № 38 від 14.02.2026 "Про негайне відібрання дитини з сім`ї матері" (а. с. 19). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до статті 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Пунктами 2-5 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до статті 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідач [PERSON] до початку підготовчого засідання визнала позов, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна заява Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, в інтересах малолітнього [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 4 статті 170 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідністю з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначеними вище, дослідженими судом доказами підтверджується, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, відібрання дитини від матері не звільняє від обов`язку по утриманню дитини, тому належить стягнути з відповідача, яка не має постійного заробітку, аліменти на утримання дитини. За таких обставин, вимога про визначення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягає індексації відповідно до закону, є обґрунтованою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь державного бюджету.

Outcome: approved