Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності зі співвласником [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,77 кв.м. В обґрунтування позову зазначає, що позивачка та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.1970. У 1993 [PERSON] та [PERSON] приватизували спірну квартиру, однак у свідоцтві про право власності позивачку вказано не було. 23.09.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено у внесенні відомостей до ДРРП, оскільки встановити набуття права власності за [PERSON] не має можливості оскільки вона не вказана у свідоцтві про право власності на житло. 08.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання на 10:00 12.02.2026, сторонам встановлено процесуальні строки для надання заяв по суті справи. 18.12.2025 від представника відповідача Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» до суду надійшов відзив, згідно якого просить прийняти законне та обґрунтоване рішення не порушуючи прав та законних інтересів інших осіб, розгляд справи просить проводити у відсутність представника. 12.02.2026 відповідачем [PERSON] до суду подано заяву в якій просить провести підготовче судове засідання без його участі, визнає позовні вимоги та не заперечує щодо закриття підготовчого провадження у справі. У підготовче судове засідання 12.02.2026 сторони не з`явилися, матеріали справи містять заяви про розгляд справи без участі від всіх учасників справи. Ухвалою суду від 12.02.2026 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду на 10:30 16.03.2026. У судове засідання призначене на 16.03.2026 учасники справи не з`явилися, представником позивача надано заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, відповідачем [PERSON] надано заяву про розгляд справи у його відсутність, а також визнання позовних вимог, Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради участь свого представника під час судового розгляду не забезпечила, раніше у справі було подано відзив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.1970, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.10). 23.01.1993 [PERSON] до Сумського міськвиконкому подано заяву про передачу в спільну сумісну власність квартири за адресою [ADDRESS] , яку він займає разом з членами його сім`ї, заява підписана [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). До заяви було додано довідку про склад сім`ї наймача (а.с.13 зворот) з якої вбачається що за адресою [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», в якій зазначено [PERSON] -наймачем, а також [PERSON] дружиною. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993, виданого Виконавчим комітетом СМР народних депутатів, посвідчено право спільної сумісної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , графа щодо відомостей про членів сім`ї не заповнена (а.с.11). Згідно довідки №14.01-15/9208 від 20.10.2025 (а.с.17 зворот) [PERSON] приймала участь у приватизації державного житлового фонду за адресою [ADDRESS] . Рішенням №80978416 від 23.09.2025 відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо спірної квартири у зв`язку з тим, що за [PERSON] встановити набуття права власності неможливо (а.с.16). Згідно положень ст.60 СК України та ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, що узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , було набуто [PERSON] у шлюбі з позивачкою, шляхом приватизації та в силу ст.60 СК України та ст.368 ЦК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за тривалий час розгляду справи судом, відповідачами не було надано доказів які б спростовували зазначене та виключали б обставини, що дають підстави вважати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи зазначене, докази надані сторонами по справі, відсутність заперечень з боку відповідача [PERSON] щодо належності спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved