Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

26 листопада 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Хобту Ю.М. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 11.04.2017 року між ПАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено Договір обов`язкового страхування № 3439055-02-10-00, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну транспортним засобом напівпричепу - Wielton NW3, держ. номер - [NUMBER] . Постановою Саратського районного суду Одеської області по справі № 492/917/23 від 22.08.2023 року встановлено, що 01 серпня 2023 року о 08 год 40 хв на автодорозі М 15 Одеса-Рені 169 км, [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом марки "Бджілка" реєстраційний номер [NUMBER] , не слідкував за правильністю розміщення вантажу в причепі, внаслідок чого під час обгону лопнуло колесо, чим він допустив дотичне зіткнення причепу з автомобілем марки DAF реєстраційний номер [NUMBER] , який буксирував причіп марки WIELTON W-3, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями [PERSON] порушив вимоги п.2.3 6 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Саратського районного суду Одеської області по справі № 492/917/23 від 22.08.2023 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнутий до відповідальності. Після огляду пошкодженого транспортного засобу WIELTON W-3 реєстраційний номер [NUMBER] встановлено вартість відновлюваного ремонту, яка рахунку-фактури № 2304107 від 02.08.2023 року становить 1380,00 грн. Факт дорожньо-транспортної пригоди 01.08.2023 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 2310226-1. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 61 185,95 грн. Тому, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 1380,00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 01.08.2023 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до нього щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у вказаному розмірі. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена за договором (полісом) AT/ 003898160, ПАТ "НАСК "ОРАНТА" з франшизою в розмірі 2 500 грн., на нього законодавством покладається обов`язок щодо відшкодування зазначеної суми. 15 квітня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір № 15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 3439055-02-10-00/1066 від 08.02.2023 року. З метою досудового врегулювання спору 25.04.2024 року відповідачу було направлено Повідомлення про відступлення права вимоги та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак, відповідач заборгованість у добровільному порядку не погасив. Посилаючись на те, що відповідно до постанови суду водій транспортного засобу «ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] визнаний судом винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди зі спричиненням механічних пошкоджень транспортному засобу WIELTON W-3 реєстраційний номер [NUMBER] , шкоду, завдану ним відшкодовано потерпілому страховою компанією ПрАТ «СК «ВУСО», у позивача внаслідок укладення Договору факторингу виникло право на відшкодування відповідачем фактично виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу, тому він просить стягнути з [PERSON] на відшкодування збитків у розмірі 1380,00 грн, а також відшкодувати судові витрати у виді сплаченого судового збору у сумі 1211,00 грн та витрат на надання професійної правничої допомоги у сумі 16352,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А. 09 грудня 2025 року отримано відповідь від ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області №5188/30047 від 01.12.2025 року, на запит суду, поданий у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , "Зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться" (а.с.65). 09 грудня 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу, якою відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що справа може бути розглянута у порядку спрощеного провадження. Відповідачу судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання рекомендованим листом направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «Адресат відсутній» (а.с.70). Згідно з ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «Відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). На підставі частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи 16.01.2026 року повідомлений через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (а.с.71). Отже, судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Між тим, відповідач не скористався своїм правом подати відзив у встановлений судом строк. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.ст.19,279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 квітня 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (Страховик) та ТОВ «ОТП Лізинг» (Страхувальник) уклали Генеральний договір № 3439055-02-10-00 добровільного страхування наземного транспорту та страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.14-20). Зміни до Генерального договору у подальшому були внесені шляхом укладання Додаткових угод №1 від 23 жовтня 2018 року та №3 від 30.05.2023 року (а.с.21-22,23). Згідно з умовами Генерального договору Страховик зобов`язується відшкодувати Страхувальнику або Вигодонабувачу, прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому договорі як прийняті під страховий захист (п.7.1 Генерального договору). Згідно з п. 4.1. Генерального договору № 3439055-02-10-00 добровільного страхування наземного транспорту та страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 квітня 2017 року Страховим випадком за Договором є, зокрема дорожньо-транспортна пригода (ДТП) (пп 4.14.Договору). Вигодонабувачем згідно з п.2.1 Генерального договору № 3439055-02-10-00 та Додаткової угоди №1 до нього при настанні випадків, які зазначені в пп 4.1.1.-4.1.4. Договору, є ТОВ «ОТП Лізинг» (а.с.21). Згідно з Сертифікатом № 1063 -1066 за період з 06.02.2023 р. до 12.02.2023 р. до Генерального Договору добровільного страхування транспортного засобу № 3439055-02-10-00 від 11 квітня 20 року Страхувальник передав, а Страховик прийняв на страхування транспортні засоби, зокрема DAF XF 400 FT спеціалізований вантажний сідельний тягач, 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] , франшиза у сумі 61620,00 грн (а.с.24). Згідно з відповіддю ВП №1 (м.Арциз) Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області 01.08.2023 року о 08: 40 год на автодорозі М-15 Одеса-Рені (на м.Бухарест). 169 км, 30 м відбулося бокове зіткнення транспортних засобів: BAЗ 21011 (номер шасі, кузова ТЗ учасника ДТП 210113522597, д.н.з. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] (серія та номер страхового полісу АT 3898160, виданого ПАТ "НАСК "ОРАНТА" на строк до 12.06.2024 року) з причепом марки «Бджілка» червоного кольору, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі, кузова [NUMBER] та транспортного засобу DAF XF 480 FT вантажний, білого кольору, номер шасі, кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ", під керуванням [PERSON] (серія та номер страхового полісу АТ 6374666, виданого 20.12.2023 року ПРАТ СК «ВУСО». В результаті ДТП транспортний засіб DAF XF 480 FT отримав механічні пошкодження бокової лівої частини, причіп «Бджілка»- пошкодження передньої правої частини, бокової правої частин, задньої центральної частини, задньої лівої частини, бокової лівої частини, передньої лівої частини. (а.с.44-46). Згідно з Витягом з централізованої бази даних МТСБУ поліс №003898160 діючий на 01.08.2023 року (а.с.52). Розташування транспортних засобів на місці дорожньо-транспортної пригоди та механічні пошкодження, отримані в результаті неї зафіксовані на схемі ДТП від 01.08.2023 року (а.с.47-48). Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу WIELTON W-3 pеєстраційний номер [NUMBER] був організований огляд напівпричепа (а.с.25). З матеріалів справи також вбачається, що 04 серпня 2023 року страховик ПРАТ СК «ВУСО» склав страховий акт №2310226-1 за Договором страхування наземного транспорту №3439055-02-10-00/1066 від 08.02.2023 року, згідно з яким подія, яка сталася 01.08.2023 року о 08:15:00 на а/д Одеса-Рені на території Кілійського району Одеської області в с.Спаське за участю автомобілів Wiielton NW3 - SUDNW300000136414, держ. номер [NUMBER] та ВАЗ 21011 д.н.з. [NUMBER] була визнана страховим випадком (а.с.41). На підставі страхового акту співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 1380,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією 04 серпня 2023 року № 34355 (а.с.42). Згідно Рахунку на передоплату №2304107 від 02.08.2023 року загальна вартість ремонту напівпричепа WIELTON W-3 реєстраційний номер [NUMBER] склала - 1380,00 грн. (а.с.40). Таким чином, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 1380,00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 01.08.2023 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до нього щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 1380,00 грн. 27 вересня 2023 року Саратським районним судом Одеської області винесено постанову у справі №492/917/23, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (а.с.50-51). 15 квітня 2024 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 15/04/2024, відповідно до умов якого Первісний кредитор передав (відступив), а Новий кредитор отримав право вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, що визначені у Додатку № 1 до договору, зокрема за договором страхування №3439055-02-10/1066, боржник [PERSON] , сума боргу 1380,00 гривень (а.с.8-10,11-12). Згідно з квитанціями №5A23-C1B5-B815-КТЗК від 22.04.2024 року та № 0683-4CX0-88РК-2072 від 22.04.2024 року ФОП [PERSON] здійснив оплату на розрахунковий рахунок ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно договору № 15/04/2024 про відступлення права вимоги від 15 квітня 2024 року (а.с.13,13зворот). За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від ПрАТ «СК «ВУСО» до ФОП [PERSON] . Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована. 25 квітня 2025 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги та акт (вимогу) № 2006130 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.53,54-55). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.979,981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно ч. 1ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом п.п. в п.38.1.1 ст.38 Закону України статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу. Який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Позивач виплатив на розрахунковий рахунок потерпілої сторони суму страхового відшкодування, тому у нього після сплати страхового відшкодування потерпілій стороні виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму до водія забезпеченого транспортного засобу. Крім того, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (ст. 27 Закону України «Про страхування»). З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки позивач виплатив грошові кошти, він має право звернутися до відповідача з позовом про відшкодування понесених збитків. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував, доказів повернення коштів позивачу чи виплати їх потерпілій особі не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, відповідач після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору,

Outcome: approved