Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

09 лютого 2026 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 08 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 537926794, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 гривень. Право вимоги за вказаним договором на підставі договорів факторингу 28 листопада 2018 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі ТОВ «Таліон плюс»), а 05 серпня 2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн фінанс»). 11 липня 2025 року на підставі договору факторингу право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитного договору у нього виникла заборгованість в розмірі 82555,93 гривень, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а. с. 8). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 133), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 17 березня 2026 року постановив проводити заочний розгляд справи. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Судом встановлено, що 08 березня 2021 року [PERSON] уклав із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 537926794 (далі Договір), відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 10 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності та взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а. с. 14-16). Пунктами 1.2, 1.3 Договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником зі сплатою відсотків за дисконтною процентною ставкою, яка нараховується на період строку, визначеного пунктом 1.2 Договору, у розмірі 0,23% в день. Відповідно до пункту 1.4.2 Договору за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах пункту 1.3 Договору з наступного дня після закінчення вказаного у пункті 1.2 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 1,54% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. У випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. Пунктом 1.9 Договору передбачено, що попередній розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та терміни платежу згідно строку передбаченого в пункті 1.2 Договору, наведено в паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього договору, та у графіку розрахунків наведеному у Додатку № 1 до цього договору. За змістом пункту 4.1 Договору невід`ємною його частиною є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей договір відповідачка підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»: www.moneyveo.ua. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , про що свідчить пункт 5 Договору. На виконання умов Договору від 08 березня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало кошти в сумі 10 000 гривень на банківську картку відповідача № [NUMBER] (а. с. 44, 45). Відповідно до повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 28 лютого 2026 року банківська картка № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) емітована на ім`я відповідача [PERSON] (а. с. 135). Із виписки по вказаному рахунку відповідача видно, що 08 березня 2021 року на картку було зараховано 10 000 гривень (а. с. 138). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за Договором виконало, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). 17 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 17 березня 2021 року збільшено суму кредиту на 1550 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 17). Наступного дня, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 18 березня 2021 року збільшено суму кредиту на 1050 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 18). Того ж дня, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 18 березня 2021 року збільшено суму кредиту на 1050 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 19). 24 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 24 березня 2021 року збільшено суму кредиту на 550 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 20). 27 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 27 березня 2021 року збільшено суму кредиту на 300 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 21). 30 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 30 березня 2021 року збільшено суму кредиту на 3500 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 22). 22 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 22 квітня 2021 року збільшено суму кредиту на 600 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 23). Наступного дня між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої збільшено суму кредиту та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 24). 25 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 25 квітня 2021 року збільшено суму кредиту на 1000 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 25). Того ж дня між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої з 25 квітня 2021 року збільшено суму кредиту на 650 гривень та викладено графік розрахунків в новій редакції (а. с. 26). Наведені обставини підтверджуються також повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 28 лютого 2026 року та випискою по картковому рахунку відповідача (а. с. 135-138). З розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» видно, що заборгованість [PERSON] за Договором становить 53715,07 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 21999,26 гривень, заборгованість за процентами 31715,81 гривень (а. с. 94-95). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 56-61). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1 договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги. Відповідно до додаткових угод строк дії договору факторингу № 28/1118-01 узгоджений сторонами до 31 грудня 2024 року (а. с. 62-68). Відповідач [PERSON] є в Реєстрі прав вимоги № 137 від 08 червня 2021 року і загальна сума його зобов`язань за кредитним договором № 537926794 від 08 березня 2021 року становить 53715,07 гривень (а. с. 69 - 70). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладений договір факторингу № 05/0820-01 (а. с. 72-74). Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон плюс» за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1 договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Строк дії договору факторингу № 05/0820-01 до 30 грудня 2024 року включно (а. с. 77). Відповідач [PERSON] є в Реєстрі прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року і загальна сума його зобов`язань за кредитним договором № 537926794 від 08 березня 2021 року становить 82555,93 гривень. 11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладений договір факторингу № 11/07/25-Е (а. с. 81-86). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «ФК «Ейс» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за плату, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступити ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (процент за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги (пункт 1.2 договору). Уповноважені представники ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників 14 липня 2025 року (а. с. 89). Відповідач [PERSON] є в Реєстрі боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року і загальна сума його зобов`язань за кредитним договором № 537926794 від 08 березня 2021 року становить 82555,93 гривень (а. с. 87-88). Аналіз наведених вище норм матеріального права та обставин справи в їх сукупності дає достатні підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 537926794 від 08 березня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі кредитний договір та додаткові угоди до нього, укладені між відповідачем та первісним кредитором, договори факторингу та додаткові угоди до них, укладені між первісним кредитором, ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. З наданого позивачем розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 537926794 від 08 березня 2021 року становить 82555,93 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 21999,26 гривень, заборгованість за відсотками 60556,67 гривень (а. с. 7). Заборгованість розрахована відповідно до умов укладених відповідачем кредитного договору та додаткових угод. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень позивач надав копію Договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01від 20 серпня 2025 року, додаткова угода № 25770902805 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, акт прийому передачі наданих послуг № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, протокол погодження вартості послуг до Договору надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, ордер на надання правничої допомоги серії АІ №2004315 від 20 серпня 2025 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10 від 19 жовтня 2018 року (а. с. 98-102). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідач відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, співмірності цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам не спростовував. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень. На підставі викладеного, статей 526, 530, 549, 610, 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved