Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та учасників справи. Заявниця [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою, в якій просить: оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , паспорт N? [NUMBER] , виданий Стрийським РВУМВС України у Львівській області, громадянина України, уродженця м.Стрий; датою смерті [PERSON] , [INFO] , паспорт N? [NUMBER] , виданий Стрийським РВУМВС України у Львівській області, вважати 12 жовтня 2024 року; місцем смерті [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Стрийським РВУМВС України у Львівській області, громадянина України, уродженця м.Стрий, вважати населений пункт Часів Яр, Донецької області, Україна; вважати, що загибель [PERSON] , [INFO] , [INFO] настала під час виконання бойового завдання із стримування військової агресії, безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України у складі військової частини [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог стверджує, що є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який 08.07.2024, був призваний за мобілізацією та переведений з військової частини [NUMBER] [ADDRESS] до військової частини [NUMBER] , де зарахований до списків особового складу і призначений на посаду номера обслуги 1 зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону. 3 12.10.2024, її син [PERSON] перебуваючи на виконанні бойового завдання в зоні ведення бойових дій перестав виходити на зв`язок. 15 жовтня 2024 року [INFO] повідомили заявниці, що [PERSON] , пропав безвісти під час виконання бойового завдання із стримування військової агресії 12 жовтня 2024 року близько 06.30 внаслідок ворожого обстрілу з використанням скидів боєприпасів з БПЛА, в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області. В подальшому, за результатами проведення службового розслідування 27.08.2025 військовою частиною [NUMBER] було встановлено, що [PERSON] зник безвісти під час виконання бойового завдання із стримування військової агресії 12 жовтня 2024 року близько 06.30 внаслідок ворожого обстрілу з використанням скидів боєприпасів з БПЛА, в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області. 3 матеріалів розслідування стало відомо, що після обстрілу солдат [PERSON] , не подавав ознак життя і ймовірно загинув від ворожого скиду літального апарату. Вранці 14 жовтня 2024 року при повторній спробі виходу з позиції «ПАВУК» солдат [PERSON] і солдат [PERSON] бачили нерухоме тіло [PERSON] , на тому ж місці, однак, змоги евакуювати його тіло власними силами фізично не мали можливості. Стверджує, що є достатньо фактів, які підтверджують, що її син загинув. На підтвердження доводів покликається на документи службового розслідування, пояснення побратимів, а також документи якими підтверджується що на даний момент інформація про нього, як про особу, що перебуває в полоні, відсутня. Представник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] надав пояснення, в яких підтвердив обставини за яких зник безвісти солдат [PERSON] викладені в Акті про затвердження службового розслідування за даним фактом. Водночас зазначив, що до вказаних відносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 46 ЦПК України, відповідно до якої особа яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. Зважаючи що воєнні дії на території Донецької області тривають підстав для оголошення особи померлою немає. Наголосив, що за обставин викладених в результатах службового розслідування, підстав для визнання [PERSON] померлим до завершення бойових дій немає. Представник заінтересованої особи Стрийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області, як вже було зазначено вище подав заяву про розгляд справи без їхньої участі, у винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представником заінтересованої особи Міністерства оборони України було подано додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що зниклий безвісти за особливих обставин входив до особового складу військової частини [NUMBER] , яка в свою чергу входить до складу Збройних Сил України які підпорядковані Міністерству оборони України, яке здійснює забезпечення, військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України. Таким чином, Міністерство оборони України здійснює забезпечувальну діяльність збройних Сил України, а не здійснює безпосереднє керівництво ними і не може володіти інформацією щодо зазначеного військовослужбовця. Водночас, представник Міністерства оборони України наголосив, що частиною другою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв?язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням кокретних обставин страви суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Оскільки норми, що містяться у першому та другому реченнях частини 2 статті 46 ЦК України перебувають у системно-логічному зв?язку, то немає підстав вважати, що в нормі другого речення частини 2 статті 46 ЦК України є вказівка на будь-який інший юридичний факт, що визначає початок перебігу шестимісячного строку, що відрізняло б його від дворічного строку. Таким чином вважає, що початок 6-ти місячного строку для визнання померлим [PERSON] не розпочався в силу того, що тривають бойові дії на території де він пропав безвісти. Судом встановлено, що оголошення [PERSON] померлим в сукупності з іншими фактами які хоче встановити заявниця за рішенням суду матиме для неї юридичне значення, оскільки дозволить провести державну реєстрацію смерті та реалізувати ряд майнових та немайнових прав. Заяви (клопотання) учасників справи, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 04.12.2025 головуючим суддею в справі визначено суддю Валовін Ю.В. /а.с. 47/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2025 заяву [PERSON] про оголошення особи померлою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.01.2026. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 50/. 16.12.2026 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника військової частини [NUMBER] , а також клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 16.01.2026 представник заявниці також подав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції. 19.01.20226 розгляд справи було відкладено на 02.02.2026 у зв`язку з неявкою заінтересованих осіб та відсутністю заяв про розгляд справи без їхньої участі. 21.01.2026 представник Стрийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області подав заяву про розгляд справи без їхньої участі. 02.02.2026 розгляд справи не відбувся через відсутність складу суду, а саме присяжних, наступне судове засідання призначено на 10.03.2026. 23.02.2026 через систему «Електронний суд» представником Міністерства оборони України було подано письмові пояснення з проханням врахувати їх при прийнятті рішення у справі, розгляд справи здійснювати без участі представника. 09.03.2026 через систему «Електронний суд» представником заявниці [PERSON] було подано клопотання про долучення документів до справи. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Пилипів О. В. в судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримали в повному обсязі, просили такі задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Згідно з ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). З урахуванням наведених положень, за наслідком судового засідання 10.03.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та визначив час його проголошення 20.03.2026 о 10.00 год. У зв`язку з перебуванням судді у відрядженні, проголошення судового рішення відкладено на 23.03.2026. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведене, а також те що ухвалення рішення відбулось за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі за заявою [PERSON] про оголошення особи померлою, є дата складення повного судового рішення 30.03.2026, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.2011, [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] /а.с. 11/. Батько [PERSON] , [PERSON] , 1946 року народження помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] видане Департаментом охорони здоров`я та психічної гігієни США, штат Нью-Йорк /а.с. 18-22/. Відповідно до витягу з наказу № 214 від 24.08.2024, [PERSON] , призваного по мобілізації та в подальшому наказом командира військової частини [NUMBER] переведено з військової частини [NUMBER] [ADDRESS] до військової частини [NUMBER] , зараховано до списків особового складу, призначено на посаду номера обслуги 1 зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону /а. с. 15/. 15 жовтня 2024 року [INFO] листом повідомив заявницю, що її син, [PERSON] , пропав безвісти під час виконання бойового завдання із стримування військової агресії 12 жовтня 2024 року близько 06:30 внаслідок ворожого обстрілу з використанням скидів боєприпасів з БПЛА, в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області. На підставі поданої [PERSON] заяви, за ознаками вчиненого правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, за фактом безвісного зникнення військовослужбовця [PERSON] , 16.10.2024 порушено кримінальне провадження № 12024141130001043. В подальшому, в результаті звернення заявницею до Міністерства оборони України 20.08.2025, було отримано лист від 27.09.2025 з документами про результати службового розслідування умов та причин зникнення безвісти солдата [PERSON] та копіями матеріалів службового розслідування. З вказаних документів вбачається наступне. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по міній частині) від 24 серпня 2024 року М?214 солдат [PERSON] , рахується залученим до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України в районах проведення воєнних (бойових) дій з 24 серпня2024 року. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 29 серпня 2024 року N?218 солдат [PERSON] , призначений наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 24 серпня 2024 року N?246-PC на посаду номера обслуги зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] , вважається таким, що з 28 серпня 2024 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов?язків за посадою. Відповідно до витягу з бойового розпорядження від 08.09.2024 командира № 161, на виконання вимог бойового розпорядження 24 омбр від 08.09.2024 N? 1530 з метою забезпечення стійкості оборони, створення резерву для своєчасного реагування на зміни в обстановці та недопущення втрат території, наказано командиру 2 зенітної ракетної батареї до 18:00 09.09.2024 передати 1 (одного) військовослужбовця в оперативне підпорядкування начальника відділення підготовки для подальшої підготовки і виконання бойових (спеціальних) завдань в складі резерву, а саме солдата [PERSON] /а.с.39/. З витягів з бойових розпоряджень тимчасово виконуючого обов`язки командира вогневої підтримки військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] вбачається, що солдата [PERSON] відповідно до бойового розпорядження 24 омбр від 08.09.2024 N? 1530 було включено до групи, яка приступила до висування та прочісування визначеного району та о 24:00 19.09.2024 зайняла рубіж із завданням не допустити просування ворога в Часів Яр /а.с.40 зворотня сторона/. З доповіді тимчасово виконуючого обов?язки командира роти огневої підтримки військової частини [NUMBER] лейтенанта [PERSON] від 12 жовтня 2024 року вхідний N? [NUMBER] кп вбачається, що близько 07 години 00 хвилини 12 жовтня 2024 року він отримав доповідь від командира 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] , що орієнтовно в 06 годин 30 хвилин 12 жовтня 2024 року під час виходу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] , в районі населеного пункту [INFO] , група військовослужбовців потрапила під ворожий обстріл з використанням скидів боєприпасів з безпілотного літального апарату. Бойові дії зі сторони противника супроводжувалися інтенсивними артилерійськими та мінометними обстрілами. В результаті обстрілу із солдатом [PERSON] було втрачено радіозв?язок та візуальний контакт. З метою пошуку солдата [PERSON] було направлено групу військовослужбовців, однак пошуки були безуспішні у зв?язку з високою інтенсивністю обстрілів та високою активністю безпілотних літальних апаратів противника. В доповіді зазначено, що свідками події були навідник 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] та стрілець 2 відділення охорони взводу охорони роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] /а.с.37/ В своїх поясненнях, солдат [PERSON] , стрілець 2 відділення охорони взводу охорони роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] доповів, що 11 жовтня 2024 року він знаходився на позиції «ПАВУК» в районі населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області разом з солдатом [PERSON] та солдатом [PERSON] . В період в ніч з 11 жовтня 2024 року на 12 жовтня 2024 року прийшов наказ про вихід з позиції «ПАВУК» солдату [PERSON] та солдату [PERSON] , так як ті отримали поранення 5 днів до цього. Близько 06 годин 00 хвилин поступила команда вийти на перехрестя в бік лісу та чекати провідника. Їхня група в складі 3 чоловік: солдата [PERSON] , як супроводжуючого, солдата [PERSON] та солдата [PERSON] близько 06 годин 30 хвилин чекала провідника на визначеному місці біля дерева та була обстріляна ворожим безпілотним літальним апаратом за допомогою скидання боєприпасів. Після першого скиду солдат [PERSON] на заклики до нього солдата [PERSON] не подавав ознак життя. Солдата [PERSON] та солдата [PERSON] було поранено. Коли безпілотний літальний апарат полетів, почався мінометний обстріл місця де знаходився солдат [PERSON] . Солдат [PERSON] та солдат [PERSON] були вимушені відходити назад на позицію « [PERSON] ». Особисті речі та особиста зброя солдата [PERSON] знаходились та залишились при солдаті [PERSON] . Вранці 14 жовтня 2024 року при повторній спробі виходу з позиції «ПАВУК» солдат [PERSON] бачив тіло солдата [PERSON] на тому ж місці під деревом. Змоги евакуювати тіло солдата [PERSON] власними силами в нього фізично не було /а.с. 45/. В поясненнях [PERSON] , навідник 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] вказує наступне. 11 жовтня 2024 року він знаходився на позиції «ПАВУК» в районі населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області. В період часу з 11 жовтня 2024 року на 12 жовтня 2024 року прийшов наказ про вихід з позиції «ПАУК» солдату [PERSON] та солдату [PERSON] , так як ті отримали поранення 5 днів до цього. Близько 06 годин 00 хвилин поступила команда вийти на перехрестя в бік лісу та чекати провідника. Їхня група в складі 3 чоловік: солдата [PERSON] , солдата [PERSON] та супроводжуючого солдата [PERSON] близько 06 годин 30 хвилин чекала провідника на визначеному місці біля дерева та була обстріляна ворожим безпілотним літальним апаратом за допомогою скидання боєприпасів. Солдата [PERSON] та солдата [PERSON] було поранено. Після першого скиду солдат [PERSON] , який знаходився біля солдата Мейти та солдата [PERSON] під деревом, не подавав ознак життя. Коли безпілотний літальний апарат полетів, почався мінометний обстріл місця, де знаходився солдат [PERSON] . Зазначив, що він разом з солдатом [PERSON] були вимушені відходити назад на позицію « [PERSON] ». Особисті речі та особиста зброя солдата [PERSON] знаходились та залишились при солдаті [PERSON] . Вранці 14 жовтня 2024 року, тобто через два дні, при повторній спробі виходу з позиції «ПАВУК» стверджує, що разом з солдатом [PERSON] бачив тіло солдата [PERSON] на тому ж місці під деревом. Змоги евакуювати тіло солдата [PERSON] власними силами в них фізично не будо В Акті службового розслідування, проведеного на підставі Наказу командира військової частини [NUMBER] від 17.10.2024 № 4005А-АД «Про призначення службового розслідування для уточнення причин і умов зникнення безвісті за особливих обставин солдата [PERSON] » в розділі 2 «Опис обставин події, яка сталось» зазначено наступне. 12 жовтня 2024 року о 06 годин 30 хвилин під час виходу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] , в районі населеного пункту ЧАСІВ ЯР Донецької області, група військовослужбовців, в складі якої перебував [PERSON] , потрапила під ворожий обстріл з використанням скидів боєприпасів з безпілотного літального апарату. Бойові дії зі сторони супротивника супроводжувалися інтенсивними артилерійськими та мінометними обстрілами. В результаті обстрілу, із солдатом [PERSON] було втрачено радіозв?язок та візуальний контакт. З метою пошуку солдата [PERSON] було направлено групу військовослужбовців, однак пошуки були безуспішні у зв?язку з високою інтенсивністю обстрілів та високою активністю безпілотних літальних апаратів противника. В подальшому евакуацію тіла не було можливості здійснити через високу інтенсивність ворожих обстрілів. На даний час зазначена територія, на якій востаннє відбувся контакт із військовослужбовцем, є непідконтрольною Збройним Силам України, знаходиться в так званій «сірій зоні» та під постійним вогневим контролем противника, що унеможливлює пошук та евакуацію тіла ймовірно загиблого. Перебування солдата [PERSON] у полоні є малоймовірним, оскільки свідки солдат [PERSON] та солдат [PERSON] , переконливо стверджують, що особисто бачили, як солдат [PERSON] не подавав ознак життя після розриву скинутого вибухового предмету з ворожого безпілотного літального апарату, та бачили нерухоме тіло солдата [PERSON] на тому ж місці через 2 дні 14 жовтня 2024 року /а.с. 28-35/ 09.10.2025 на запит [PERSON] ДП «Укранський національний центр розбудови миру» Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України надано відповідь про відсутність відомостей про перебування [PERSON] у полоні /а.с. 10/. 02.02.2026 Об`єднаний центр з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі Безпеки України повідомив заявницю [PERSON] про наявність інформації про факт зникнення [PERSON] , водночас інформація про перебування в полоні держави-агресора до Об`єднаного центру не надходила. Будучи переконаною що [PERSON] загинув [INFO] , його мати, заявниця [PERSON] бажає увіковічнити пам`ять про свого сина, оформити спадкові права, а також реалізувати своє право на отримання передбачених Постановою КМ України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» виплат. З цією метою просить оголосити [PERSON] померлим, у результаті його безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, встановити дату та місце смерті, а також зазначити причину смерті. Таким чином результати службового розслідування, витяги з наказів та бойових розпоряджень з детальним описом послідовності розвитку подій та виконання [PERSON] бойових завдань, а також пояснення солдатів які перебували з [PERSON] разом на виконанні бойового завдання та підтверджують, що 12 жовтня 2024 року о 06:30 в населеному пункті Часів Яр Донецької області на солдата [PERSON] під час виконання бойового завдання було скинуто боєприпаси та здійснено ворогом мінометний обстріл, в результаті чого солдат [PERSON] не подавав ознак життя, а його тіло залишалось на тому ж місці нерухомо через два дні під час виходу [PERSON] та [PERSON] з позицій, дають підстави допускати, що солдат [PERSON] ймовірно загинув під час виконання бойового завдання. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з тим, що заявниця маючи підстави припускати що її син [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання, без реєстрації його смерті позбавлена можливості реалізувати особисті майнові та немайнові права, що виникають за наслідками такої. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» від 07 травня 2022 №562, абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 №457 викладено в такій редакції: «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року №562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.» Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією станом на дату зникнення безвісти [PERSON] визначався наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004. На дату розгляду справи правове регулювання визначення територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією здійснюється відповідно до Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 р. № 389-VIII визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У відповідності до вказаних нормативних актів, як станом на дату ймовірної загибелі [PERSON] так і на дату винесення рішення населений пункт Часів Яр Бахмутського району Донецької області входить до переліку територій на яких ведуться бойові дії. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час розгляду вказаної справи спірним моментом між сторонами залишались виключно обставини початку відліку строку для звернення заявницею до суду, що визначені ст. 46 ЦК України. Зокрема, представники заінтересованих осіб, військової частини та Міністерства оборони України наполягали, що відлік 6-тимісячного строку звернення до суду ще не розпочався в силу того, що територія населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області входить до переліку територій на яких ведуться бойові дії і з моменту зникнення безвісти [PERSON] з даного переліку не виключалась. Вважають що така позиція відповідає висновкам зробленим Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішувала виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Водночас, відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції. Роблячи висновок про необхідність відліку вказаного строку починаючи з припинення ведення бойових дій на території ймовірної загибелі особи Велика Палата виходила з ситуації, коли зникнення особи відбувається в умовах невизначеності, коли вона може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту, тобто коли вона зникла безвісти за відсутності інформації, що дає підстави припускати її загибель. Адже сама по собі відсутність інформації про особу, з якою втрачено зв`язок, навіть під час виконання бойового завдання на території ведення бойових дій, очевидно не дає підстав припускати її загибель. Велика Палата зазначила, що речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Зважаючи на наведене, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. В окремій думці, викладеній до постанови від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 Постанови Великої палати зазначено наступне. Ч. 2 ст. 46 ЦК України не пов`язує можливість оголошення фізичної особи, яка пропала безвісти «у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом» померлою, з припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні, оскільки цей термін законодавець тут не вживає. Більше того, попри те, що поняття «збройний конфлікт» міститься в цій нормі, вона дає чітку вказівку, що початок перебігу передбачених у ній строків відраховується виключно «від дня закінчення воєнних дій» (а не збройного конфлікту). Однак законодавець не пішов далі і не навів у ч. 2 ст. 46 ЦК жодних специфічних характеристик «воєнних дій», які б мали братися до уваги, ні за масштабом (локальні, регіональні чи в масштабах всієї країни тощо), ні за характером (наступальні, оборонні, маневрові, позиційні тощо), ні за формою (кампанії, операції, битви, удари, бої, систематичні бойові дії тощо). Це дає підстави для висновку, що положення ч. 2 ст. 46 ЦК залишають значний простір для судової дискреції під час тлумачення цього терміну. Більше того, не зовсім правильно давати визначення поняття «воєнні дії», яке використовується в цій нормі з посиланням на положення Закону України «Про оборону України», який має зовсім іншу мету і предмет правового регулювання. Зокрема, в названому Законі «воєнні дії» визначаються як "організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України", тоді як зміст ч. 2 ст. 46 ЦК явно не може зводитися до випадків виключно організованого застосування українських «сил оборони та сил безпеки», адже саме застосування воєнної сили ворогом стає причиною тисяч смертей наших воїнів і цивільних осіб. Загальна логіка тлумачення поняття «воєнні дії» в цілях застосування ч. 2 ст. 46 ЦК мала б полягати в наступному: чим більш конкретними і переконливими є докази, що указують на можливу загибель людини внаслідок конкретної події, тим «меншими» за масштабами можуть бути такі «воєнні дії» аж до окремого бою на окремій ділянці місцевості чи окремої атаки із застосуванням воєнних засобі ураження, і навпаки, чим менше деталей відомо про обставини зникнення безвісти людини, тим «більшим» має бути масштаб воєнних дій в розумінні ч. 2 ст. 46 ЦК. Саме до такого висновку прийшов Верховний суд в складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04.03.2026 справа № 761/684/25 Вказане підтверджується також у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23, в яких зазначено, що особи може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. З досліджених судом матеріалів справи вбачається що [PERSON] з 24 серпня 2024 року був призваний на військову службу по мобілізації, а з 18.09.2024 відбув для виконання бойового завдання в населений пункт Часів Яр Бахмутського району Донецької області. 12 жовтня 2024 року за свідченнями очевидців, солдатів, що перебували спільно з ним на бойовому завданні, [PERSON] під час виходу з позиції з причини отриманого напередодні поранення, потрапив під ворожий обстріл з використанням скидів боєприпасів з літального апарату, а також під артилерійський та мінометний обстріл. В результаті обстрілу [PERSON] не подавав ознак життя, контакт з ним було втрачено. Тіло [PERSON] через два дні під час повторної спроби виходу бачили на тому ж місці побратими, проте, евакуювати його фізичної можливості не мали. На час звернення до суду, з моменту його зникнення безвісти минуло більше ніж 6 місяців, інформація про перебування в полоні ворога чи незаконне позбавлення волі відсутня. Надаючи оцінку вказаним доказам та встановленим обставинам в їх сукупності, суд приходить до висновку що є всі підстави для вірогідного припущення, що солдат [PERSON] від отриманих поранень загинув під час виконання захисту Батьківщини та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України [INFO] в населеному пункті Часів Яр Бахмутського району Донецької області. Без всяких сумнівів, дане припущення переважає ймовірність того що [PERSON] за встановлених обставин міг залишитись живим. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, таким чином судові витрати слід віднести на рахунок заявника.

Outcome: approved