Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

24 лютого 2026 року на адресу суду надійшла вказана заява, згідно з якою заявниця просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, того, що [PERSON] , [INFO] , є рідною племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] . Заява обґрунтована тим що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була рідною тіткою заявниці та рідною сестрою батька заявниці [PERSON] , 1935 року народження. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, розміщеного за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2447 га, розташована за вказаною вище адресою; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2895 га, розташована за вказаною вище адресою. Вказане майно належало сестрі спадкодавиці [PERSON] , після смерті якої [PERSON] його успадкувала, будучи зареєстрованою та фактично проживаючою з померлою сестрою за однією адресою. Заявниця звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, проте отримала роз`яснення про відсутність доказів родинних зв`язків із померлою [PERSON] 24 лютого 2026 року вказану заяву передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 25 лютого 2026 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 18 березня 2026 року. Вказаною ухвалою задоволено клопотання заявниці та витребувано від Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . 09 березня 2026 року на адресу суду від Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Додатково, представник нотаріальної контори просила суд розглядати справу за відсутності вказаної заінтересованої особи. 18 березня 2026 року заявниця звернулася до суду із заявою, у якій підтримала заяву про встановлення факту та просила розглядати справу за її відсутності. Представник заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися, про день, час ста місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином. Представник нотаріальної контори просила суд розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: [INFO] , померла [PERSON] . [INFO] , батьком якої був [PERSON] . Сестра померлої [PERSON] [INFO] , померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами та проживали і були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на праві власності належали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2447 га, розташована за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2895 га, розташована за вказаною вище адресою, які успадкувала, проте не оформила [PERSON] . Батько заявниці [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Заявниця доглядала та здійснила поховання померлої рідної тітки [PERSON] та оплатила всі витрати, пов`язані з цим, що підтверджується довідкою Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району від 15 грудня 2025 року та нотаріально посвідченими заявами свідків [PERSON] і [PERSON] . Згідно спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому про відмову від її прийняття зверталася [PERSON] , племінниця померлої, а із заявою про прийняття спадщини племінниця померлої [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (частина перша статті 1265 ЦК України). Таким чином, у п`яту чергу спадкують наступні родичі спадкодавця: онуки (другий ступінь споріднення); правнуки, прабаба, прадід, племінники (третій ступінь споріднення); двоюрідні брати та сестри, двоюрідні онуки; двоюрідні діди та бабки, двоюрідні брати та сестри (четвертий ступінь споріднення); двоюрідні правнуки, двоюрідні прадіди та прабабки, двоюрідні племінники, двоюрідні дядьки та тітки, троюрідні брати та сестри (п`ятий ступінь споріднення); троюрідні правнуки, троюрідні прадіди та прабабки, троюрідні племінники, троюрідні дядьки та тітки, чотириюрідні брати та сестри (шостий ступінь споріднення). Подібні висновки висловленні у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 644/6925/19 (провадження № 61-14618св20) та від 12 липня 2021 року у справі № 449/496/18 (провадження № 61-2557св20), від 26 квітня 2023 року у справі № 2-350/2004 (провадження № 61-7128св20), від 14 лютого 2024 року у справі № 404/7153/20 (провадження № 61-2913св23), від 28 лютого2024 року у справі № 201/8818/21 (провадження № 61-8705св23). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, то такі справи розглядаються судами за правилами позовного провадження. Саме такого висновку дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 643/12958/18, провадження № 61-12080св19. Такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 березня 2022 року у справі № 402/695/20, провадження № 61-9212 св 21. Верховний Суд підкреслював, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти (постанова Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23). У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 зауважено, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні світлини, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Якщо необхідні для підтвердження відповідних відомостей свідоцтва про народження, актові записи про народження втрачені, належним і допустимим доказом у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути саме показання свідка. Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Таким чином, надаючи обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, враховуючи наявність у позивача труднощів в отриманні доказів родинних відносин, а саме підтвердження того, що батько заявниці [PERSON] та його померла сестра [PERSON] були рідними братом та сестрою, а заявниця в свою чергу, є племінницею [PERSON] , та з урахуванням принципу «балансу вірогідностей», суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявниці [PERSON] про встановлення факту її родинних відносин із померлою рідною тіткою [PERSON] . На підтвердження даного висновку суд враховує докази, надані заявницею, зокрема свідоцтва про народження, нотаріально посвідчені заяви свідків, довідки Маловільшанської сільської ради. Подібні за змістом правовідносини викладені у постанові Верховного Суду від 26 травня 2025 року у справі № 645/7313/23. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved