Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 28.08.2025 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є дідом неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2022 року батьки [PERSON] та [PERSON] не виконують свої батьківські обов`язки щодо дітей, а саме: ухиляються від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, внаслідок чого діти опинились на вулиці, не відвідували навчальний заклад, вчиняли правопорушення та до 2024 року не проживали з батьками за місцем своєї реєстрації. Відповідачі неодноразово притягалися до адміністративної та кримінальної відповідальності. З початку літа 2024 року позивач забрав дітей проживати до себе ( [ADDRESS] ), а в лютому 2025 року за нотаріальною згодою обох батьків вивіз дітей до Польщі, де вони навчаються у місцевій школі в м. Шпротава та перебувають під фактичною опікою його дружини [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач просив суд позбавити відповідачів батьківських прав щодо дітей та покласти на них судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, подали заяви про визнання позовних вимог. ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 11.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 24.11.2025 прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 16.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності відповідачів відсутні. Протокольною ухвалою суду від 16.03.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 17.03.2026. Ухвалою суду від 17.03.2026 поновлено судовий розгляд. Ухвалою суду від 19.03.2026 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення піклування та призначення піклувальника. Протокольною ухвалою суду від 19.03.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 24.03.2026. ІV.Фактичні обставини справи Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.11.2011 та серії [NUMBER] від 03.10.2012, а.с. 5-6). [PERSON] є батьком [PERSON] (цифрове свідоцтво про народження, а.с. 28). 08.05.2011 [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №318 (свідоцтво про шлюб від 08.05.2011, а.с. 29). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.09.2020 у справі №161/11545/20, яке набрало законної сили 29.10.2020, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 30). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2020 у справі №161/11544/20, яке набрало законної сили 02.11.2020, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 21.07.2020 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 31-32). [PERSON] двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей (постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.03.2024 у справі №161/4725/24 та від 19.07.2024 у справі №161/8288/24, а.с. 33-34). [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] (постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2020 у справі №161/15153/20, від 06.11.2023 у справі №161/18404/23, а.с. 35-36). [PERSON] обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Кримінальне провадження №12025035580000532 по цьому обвинуваченню було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2025 у справі №161/17275/25, а.с. 96-97). 28.01.2025 батьки [PERSON] та [PERSON] надали згоду на спільне проживання їх дітей [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] за кордоном, а також на відвідування дітьми медичних, лікувальних закладів, загальноосвітніх та інших закладів системи позашкільних навчально-виховних закладів тощо, про що оформили нотаріально засвідчені заяви. В цих же заявах батьки зазначили про те, що уповноважують вказаних осіб на прийняття будь-яких рішень, що стосуються збереження життя і здоров`я, навчання, харчування, вжиття необхідних заходів медичного характеру, страхування, перебування та проживання за кордоном їх дітей, а також на оформлення та отримання будь-яких документів на ім`я дітей. В цих заявах батьки взяли на себе обов`язок здійснювати фінансування всіх витрат, пов`язаних з перебуванням дітей за кордоном (а.с. 7-8). Станом на 2024-2025 навчальний рік [PERSON] та [PERSON] навчалися в 7а та 6а класах Початкової школи №2 у м. Шпротава Республіки Польща (довідки з перекладом, а.с. 11-14). 07.03.2025 дітям [PERSON] та [PERSON] в Республіці Польща призначено тимчасового опікуна [PERSON] (постанова районного суду у Жагані, ІІІ відділ у справах сім`ї та неповнолітніх від 07.03.2025 у справі № ІІІ Nsm, 119/25, а.с. 9-10). В акті обстеження умов проживання від 18.08.2025 зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , який є спільною частковою власністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Будинок складається з трьох кімнат, які потребують ремонту. В ньому відсутні електроенергія, вода. Під час обстеження в будинку нікого не було. В цьому ж акті зазначено, що у дітей складні стосунки з батьками, які не доглядають за ними. [PERSON] та [PERSON] з лютого 2025 року проживають та навчаються в Республіці Польща під наглядом дружини дідуся [PERSON] (а.с. 15). Орган опіки та піклування Луцької міської ради вважає, що [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно їх дітей [PERSON] та [PERSON] (висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради №9 від 19.01.2026, а.с. 82 зворот-84, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №57-1 від 21.01.2026, а.с. 82). [PERSON] проходить військову службу, перебуває у складі Збройних Сил України (довідка №2306 від 09.09.2025, а.с. 37). V.Мотиви суду та застосоване законодавство Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.021991 №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, відповідно до пункту 2 даної статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №553/2563/15-ц). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 06.05.2020 у справі№ 753/2025/19). Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 у справі №638/16622/17 зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26.07.2021 року у справі №638/15336/18, від 07.02.2022 у справі №759/3554/20, від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, від 15.11.2023 у справі №932/2483/21, від 23.10.2024 у справі №464/2040/23). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12.02.2024 у справі №202/1931/22, від 28.02.2024 у справі № 303/4697/22, від 23.10.2024 у справі №464/2040/23). У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №464/2040/23). За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. [PERSON] та [PERSON] є дітьми 14 та 13 років, з лютого 2025 року вони постійно проживають та навчаються в Республіці Польща (місто Шпротава). Ними опікується [PERSON] , дружина їх діда [PERSON] . Останній на даний час проходить військову службу, перебуває у складі Збройних Сил України. В судовому засіданні він пояснив, що фінансово утримує дітей, робить це самостійно, оскільки біологічні батьки [PERSON] та [PERSON] не беруть в цьому участі; позбавлення їх батьківських прав надасть йому змогу звільнитися з військової служби, працевлаштуватися, відповідно мати більший фінасовий дохід та забезпечити хороше майбутнє для своїх внуків. Суд заслухав думку дітей, які висловили розчарування поведінкою своїх як матері, так і батька. Діти пояснили, що батьки не беруть участі в їх вихованні і не хочуть цього робити, ними опікується дід і його дружина [PERSON] ; мати зловживає алкогольними напоями, батько перебуває на фронті, вони востаннє спілкувалися з ними близько року тому. У суду немає підстав ставити під сумнів правдивість пояснень дітей. Отже, суд вважає, що батьки дітей не забезпечують дітей фінансово та не беруть участі в їх вихованні достатньою мірою. Однак, самі по собі ці факти не можуть бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Простої бездіяльності відповідачів недостатньо, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, які б виправдовували необхідність втручання в право на повагу до сімейного життя. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який суд може йти лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості матері або батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. На переконання суду, відносини між дітьми та батьками не є такими, які не можна налагодити. Навіть сам факт оформлення нотаріально засвідчених заяв від 28.01.2025 свідчить про те, що батьки є присутніми в житті дітей. Погіршення особистих стосунків батьків і дітей може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд почув думку дітей, які хочуть, щоб їх батьки були позбавлені батьківських прав. Однак суд вважає, що думка дітей не може слугувати єдиною достатьною підставою для позавблення відповідачів батьківських прав. Верховний Суд вже звертав увагу на те, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №705/3040/18, від 29.03.2023 у справі №754/7526/21, від 26.04.2023 у справі №520/17217/13, від 02.08.2023 року у справі №707/1704/21). Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки він має рекомендаційний характер і не в повній мірі враховує фактичні обставини цієї конкретної життєвої ситуації. Аналіз висновку свідчить, що в своїй основі він фактично грунтується на письмових поясненнях дітей, які бажають проживати з дідом, та обставинах визнання позову біологічними батьками. Однак в цьому висновку не наведено підстав та аргументів для прийняття органом опіки та піклування саме такого рішення, як і не вказано в чому полягатиме позитивний вплив позбавлення батьків батьківських прав на інтереси самих дітей. Суд не приймає визнання позову відповідачами з таких мотивів (ч. 6 ст. 49 ЦПК України). Сімейним законодавством не встановлено підстав для припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими, зокрема, є обов`язки щодо виховання дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 155 СК України). Позивач не переконав суд в тому, що позбавлення відповідачів батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Поведінка позивача по відношенню до дітей є, безумовно, добросовісною і заслуговує на повагу, однак, ні вона, ні будь-що інше в цій ситуації не вказує на необхідність розірвати «коріння». Суд вважає, що гостра соціальна необхідність в застосуванні такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відсутня. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: dismissed