Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.07.2020 № 2707078 у сумі 17 056,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 28.07.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2707078, за яким відповідач внаслідок невиконання зобов`язань має заборгованість у загальному розмірі 17 056,00 грн, що складається з наступного: 1) 5 200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 11 856,00 грн заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлено позивачу на підставі договору факторингу № ККАУ-26022021 від 26.02.2021. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту № 2707078 від 28.07.2020 у загальному розмірі 17 056,00 грн. З огляду на викладені обставини ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 17 056,00 грн та понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. Ухвалою суду від 02.02.2026 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Разом із цим суддею було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 12.02.2026 представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позову, позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними та незаконними, виходячи з наступного. Зазначає, що позивачем, відповідно до позовної заяви та наданих доказів до неї, не надано достатніх і належних доказів отримання коштів відповідачем за кредитним договором. Також вказує на те, що відсутні докази того, що відповідачем було підписано кредитний договір за допомогою одноразового цифрового підпису. Вважає, що зазначений позивачем розмір заборгованості є недоведеним, оскільки не підтверджений доказами, які відносяться до первинних бухгалтерських документів. Також відсутні докази переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Вважає неправомірним нарахування відсотків після спливу строку кредитування. 13.02.2026 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає наступне. 26.02.2021 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021. Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до [PERSON] за кредитним договором №2707078 від 28.07.2020 року. Усі документи на підтвердження відступлення права вимоги за даним кредитним договором додано до позовної заяви, а саме: копію Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 року, копію Витягу із реєстру боржників до договору відступлення прав вимог до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 року, що всупереч доводам відповідача містить достатні дані, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, містить підписи сторін та скріплений печатками, акт приймання-передачі Реєстру боржників, копію платіжного доручення до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 року. Зауважуємо, що копії наданих документів були належним чином посвідчені. Відповідно до Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163:2020», затвердженого наказом ДП «УкрНДНЦ» від 01.07.2020 року №144, відмітка має містити такі реквізити: слова - «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистий підпис, власне ім`я та прізвище, дату засвідчення. Надані до суду копії документів містили усі ці необхідні реквізити. Позивач позбавлений можливості надати цілий Реєстр боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 року з метою захисту інформації, яка містить банківську таємницю щодо осіб, що не є учасниками даної справи (ст. 60 ЗУ «Про банківську таємницю»). Надане представником позивача повідомлення про успішне перерахування коштів з протоколом підписання за Договором про надання споживчого кредиту №2707078 від 28.07.2020 року містить всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, номер транзакції в системі ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Авентус Україна», суми числами, яка була перерахована на рахунок Позичальниці згідно кредитного договору, код авторизації, маску картки, що відповідає вимогам чинного законодавства. Доцільно наголосити, що ТОВ «Авентус Україна» не створює окремий рахунок для Позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. З огляду на дану умову договору, кошти [PERSON] були перераховані на банківську картку, яка була зазначена саме ним. На підтвердження укладення кредитного договору Представником Позивача до позовної заяви надано копію кредитного договору №2707078, копію Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), копію Повідомлення про успішне перерахування коштів за кредитним договором, а також копію Розрахунку заборгованості до кредитного договору №2707078 та копію Довідки про ідентифікацію. У Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані Відповідачки, зокрема РНОКПП та дата народження, що дає можливість його ідентифікувати, за вказаними у Довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір №2707078 від 28.07.2020 року. На підтвердження вказаних вимог Представником Позивача було надано копію підписаного електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору №2707078 від 28.07.2020 року. Відтак, кредитний договір зі сторони відповідача був підписаний одноразовим ідентифікатором - М865015, який міститься у доданих до матеріалів справи документів. Розгляд справи просив здійснювати за відсутності представника позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. 25.02.2026 на адресу суду від АТ «Універсал Банк» надійшов лист з підтвердженням про імітування на ім`я [PERSON] картки № [NUMBER] та зарахування 28.07.2020 року коштів у сумі 5 200,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак 17.02.2026 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач до судового засідання не з`явився, у відзиві просив проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.07.2020 [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту № 2707078, згідно з умовами якого отримав кредит у розмірі 5 200 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків 1,90% в день (стандартна ставка). ТОВ ФК «Вей Фор Пей» листом №6512-ВП від 16.12.2025 підтвердило зарахування на картковий рахунок 5375….8172 28.07.2020 5200грн., як і АТ «Універсал Банк» листом з підтвердженням про імітування на ім`я [PERSON] картки № [NUMBER] та зарахування 28.07.2020 року коштів у сумі 5 200,00 грн. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідачем свої зобов`язання не виконано, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту у відповідача станом на дату подання позову виникла заборгованість у розмірі 17 056,00 грн. з яких: 5200,00грн. заборгованість за кредитом, 11856,00грн. заборгованість за процентами. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). 26.02.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26.02.2021 «ФК «Кредит - Капітал» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 17 056,00грн. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Враховуючи, що між ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та відповідачем було укладено кредитний договір, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині тіла кредиту в сумі 5 200,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків у сумі 11 856,00 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з картки обліку договору № 2707078 ТОВ «Авентус Україна» нараховані відсотки за користування кредитом за період з 28.07.2020 по 25.11.2020 з посиланням у позові на п.1.5 Договору у сумі 11 856,00 грн, тобто за ставкою 1,90% за кожен день строку користування кредитом, а нарахування відсотків після 27.08.2020 відбулося поза межами строку дії договору, оскільки строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 30 днів, що також визначено графіком платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050ЦК України» (п.п 81-85, 91). Також Велика палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 року, за результатами розгляду справи № 723/304/16-ц прийшла до такого висновку: стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтується на нормах матеріального права. Відповідно до п.4.1 Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2-4.5 Договору. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 Договору). Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктом 1.4 цього Договору за графіком платежів чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 27.08.2020. В порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем суду не надано доказів пролонгації строку кредитування, зокрема в матеріалах справи відсутні відомості щодо конкретного строку пролонгації (кількість днів), відсоткової ставки, кінцевої дати повернення коштів та докази складання і доведення до відповідача оновлених графіків платежів, що могли відбутись на умовах пп.4.2-4.6 Договору. Враховуючи відсутність доказів пролонгації договору, первісним кредитором нараховані відсотки за користування кредитом за межами строку дії договору, в зв`язку з чим у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 28.08.2020 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Нарахування відсотків за період з 28.07.2020 по 27.08.2020 за ставкою 1,90 % відповідно до п.1.5.2 договору у сумі 2 964,00 грн. є правомірним та обґрунтованим. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, в сумі 8 164,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5 200,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 2 964,00 грн., у зв`язку з чим, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За приписами частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: копію договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «Кредит капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», акту №406 наданих послуг від 12.01.2026, детальний опис робіт (наданих послуг), ордер. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц(провадження № 61-39474св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, заявлені позивачем вимоги, їх складність та об`єм досліджених судом доказів, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, пропорційно до розміру задоволених вимог, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки 3 829,60грн. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 274,50 грн.

Outcome: partial