Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. У позові зазначено, що позивач судових витрат не поніс і не очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У обгрунтування позову зазначено, що постановою Верховного Суду від 09.02.2022 по справі № 524/528/17 визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 01.11.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом Д.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1575. За договором оренди квартири від 25.06.2015, постановою від 11.05.2022 Полтавський апеляційний суд постановив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по платі за найм (оренду) житла в сумі 14537,00 грн. та заборгованість по оплаті житлово - комунальних послуг в сумі 12985,39 грн (заборгованість по грудень 2016 року включно за позовом [PERSON] від 26.01.2017). Полтавським апеляційним судом встановлено, що Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 договір дарування квартири [PERSON] визнаний недійсним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю та поновлено право власності [PERSON] на спірну квартиру. За договором оренди квартири від 25.06.2015 [PERSON] передав вказану квартиру у тимчасове користування для проживання [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON] на строк з 25.06.2015 по 25.06.2016 з можливістю пролонгації за згодою обох сторін. Сторонами договору погоджений обов`язок орендаря вносити орендну плату за користування квартирою та майном в сумі 2900,00 грн на місяць до 25 числа кожного місяця, а також оплату за усі комунальні послуги шляхом перерахування коштів на банківську карту орендодавця за весь час проживання. Згідно договору оренди квартири від 25.06.2015 за період з січня 2017 року по серпень 2024 року включно [PERSON] має заборгованість по орендній платі за користування квартирою та майном в сумі 266800,00 грн (2900,00 грн х 92 місяці), що і просив стягнути з відповідача на його користь, а також 2134,40 грн судового збору за подання позову до суду. 18.09.2024 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 23.09.2024 відкрите провадження по справі. 17.10.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про вступ у справу в якості представника. 21.10.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. 23.10.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшли клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, а також про зупинення провадження по справі до розгляду справи № 524/11776/24 Автозаводським районним судом міста Кременчука, з огляду на таке. Позовна заява, подана [PERSON] , предметом розгляду якої є стягнення заборгованості за договором оренди від 25.06.2015, має безпосередній зв`язок із позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводи В.В. про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 29.07.2011 між [PERSON] за згодою дружини [PERSON] та [PERSON] . Зазначений договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ліньковою І.Б., зареєстрований в реєстрі за № 3014. Ухвалою суду від 18.10.2024 відкрите провадження по справі № 524/11776/24, предметом спору якої є визнання недійсним договору купівлі продажу зазначеної квартири, згідно з яким [PERSON] став власником і на підставі якого укладений договір оренди квартири від 25.06.2015, стягнення оренди за яким є предметом позову по справі № 524/9967/24. Сторона відповідача зазначає, що рішення по справі № 524/11776/24 може безпосередньо вплинути на рішення по справі № 534/9967/24, оскільки в разі визнання недійсним договору купівлі-продажу, [PERSON] не набував права власності на вказану квартиру, а тому і не мав підстав укладати договір оренди і стягувати за ним заборгованість. Як наслідок, правових підстав для задоволення позовних вимог по справі № 524/9967/24 не буде. 24.10.2024 за результатами розгляду клопотання представника відповідача провадження по справі № 524/9967/24 зупинене до набрання законної сили рішенням суду по справі № 524/11776/24. 16.12.2025 поновлене провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди за заявою позивача від 12.12.2025 про поновлення провадження по справі, оскільки рішення по справі № 524/11776/24 набрало законної сили 05.11.2025. З інформації, наявної у Єдиному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/131574782 слідує, що постановою Полтавського апеляційного суду по справі № 524/11776/24 залишене без змін рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 01.05.2025 про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору. 27.01.2026 від сторони відповідача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, згідно яких вважають позовні вимоги безпідставними. Між сторонами немає укладеного договору, в тому числі оренди нерухомого майна. Строк дії договору оренди, на який посилається позивач, як на підставу позову, укладений між [PERSON] та [PERSON] на строк з 25.06.2015 по 25.06.2016 з можливістю пролонгації за згодою обох сторін. Позивач не надав доказів пролонгації даного договору. Крім того, ухвалою Автозаводського районного суду від 08.10.2024 по справі № 524/8062/24, що набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги за період з січня 2017 року по червень 2024 року. Сторона відповідача посилається на те, що до позовної заяви не додані докази (інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно) щодо власника квартири [ADDRESS] в період, за який позивач просить стягнути орендну плату, а також докази фактичного використання відповідачем цієї квартири. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 28.01.2026 судове засідання не відбулося по причині відсутності електропостачання у приміщенні суду (акт керівника апарату суду). 06.03.2026 у засідання не з`явилися сторони, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду на підставі п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Позивач через систему «Електронний суд» надав заяву від 03.03.2026 про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надала суду заяву від 06.03.2026 про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, у задоволенні позову просили відмовити, долучивши до заяви копію рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука по справі № 524/12747/24, провадження № 2/524/607/26, від 12.02.2026 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. 06.03.2026 суд постановив ухвалу без оформлення окремого процесуального документа про закриття підготовчого провадження по справі та призначення справи до судового розгляду по суті 06.03.2026, оскільки з`ясовані обставини, передбачені ст. 197 ЦПК України, судом вжиті всі можливі заходи щодо повідомлення учасників справи, сторонами надані усі наявні докази, при цьому позивачем та відповідачем надавалися неодноразово заяви про розгляд справи за їх відсутності. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, та відповідач, як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Установлено, що на підтвердження позовних вимог позивачем долучені до позову договір оренди квартири [ADDRESS] , укладений 25.06.2015 між [PERSON] (орендодавцем) та [PERSON] , [INFO] (орендарем). Підписаний [PERSON] . Згідно цього договору орендодавець передав орендарю в користування вказану квартиру для проживання орендаря, яка належить [PERSON] на праві власності. Термін оренди: з 25.06.2015 по 25.06.2016 з можливістю пролонгації за умови взаємної згоди обох сторін. Також на підтвердження позовних вимог позивачем долучена до позову копія постанови Полтавського апеляційного суду від 11.05.2022 по справі № 524/528/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, стягнення боргу по орендній платі, оплаченої вартості житлово-комунальних послуг, скасування та вилучення всіх записів про реєстрацію права власності на квартиру та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу удаваним. Цією постановою апеляційний суд скасував рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 10.04.2019 в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по орендній платі, оплаченої вартості житлово-комунальних послуг та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягну з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по платі за найм (оренду) житла та заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг. У іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Судом з інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень, за номером справи установлено, що постанова апеляційного суду набрала законної сили. Зі змісту цієї постанови слідує, що апеляційним судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою І. Б., зареєстрованого в реєстрі за № 3014, який є правомірним в силу приписів ст. 204 ЦК України. За договором оренди квартири від 25.06.2015 [PERSON] передав вказану квартиру у тимчасове користування для проживання [PERSON] та члена його сім`ї [PERSON] на строк з 25.06.2015 по 25.06.2016 з можливістю пролонгації за згодою обох сторін. Сторонами договору оренди погоджений обов`язок орендаря вносити орендну плату за користування квартирою та майном в сумі 2900,00 грн на місяць до 25 числа кожного місяця, а також оплату за комунальні послуги шляхом перерахування коштів на карту, відкриту у Приватбанку № [NUMBER] або іншу відому для орендаря карту зі збереженням чеків оплати (оренда та комунальні послуги) за весь час проживання. Договір сторонами виконувався, орендна плата за квартиру вносилась орендарем (наймачем) до 01.11.2016. Оскільки у відповідачів не виник солідарний обов`язок за договором оренди квартири від 25.06.2015, а наймач [PERSON] з 01.11. 2016 вибув зі спірного житла та у вказаній квартирі залишився проживати та був зареєстрований [PERSON] , як повнолітній член сім`ї колишнього наймача, саме до нього перейшли усі права та обов`язки наймача за договором найму (оренди) житла на тих самих умовах, що зазначені у договорі, в тому числі, обов`язок вносити орендну плату та оплачувати комунальні послуги, що [PERSON] не виконувалось, внаслідок чого виникла заборгованість з орендної плати в сумі 14537,00 грн та по комунальним послугам - 12985,39 грн, що стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] . Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач заперечує щодо укладеного договору, в тому числі оренди нерухомого майна. Зазначають у письмових поясненнях, що строк дії договору оренди, на який посилається позивач, як на підставу позову, укладений між [PERSON] та [PERSON] на строк з 25.06.2015 по 25.06.2016 з можливістю пролонгації за взаємною згодою обох сторін. Позивач не надані докази пролонгації даного договору. Крім того, посилаються на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 08.10.2024 по справі № 524/8062/24, провадження № 2-н/524/2488/24, за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги за період з січня 2017 року по червень 2024 року. Суд у вказаній ухвалі повідомив, що до заяви про видачу судового наказу доданий договір оренди квартири від 25.06.2015 із строк дії до 25.06.2016. Договір передбачає можливість пролонгації за згодою сторін, однак жодних підтверджень на продовження строку його дії заявником не надано. За таких обставин, відсутні підстави для висновку про користування [PERSON] житлом на праві оренди та про виникнення у заявника у зв`язку із цим права грошової вимоги. Ухвала суду по справі № 524/8062/24, провадження № 2-н/524/2488/24, про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово - комунальні послуги за період з січня 2017 року по червень 2024 року, набрала законної сили 08.10.2024. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Крім того, сторона відповідача у заяві від 06.03.2026 посилається на постановлення Автозаводським районним судом міста Кременчука рішення по справі № 524/12747/24, провадження № 2/524/607/26, від 12.02.2026 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, яким у задоволенні позовних вимог відмолено з підстав, що звертаючись до суду із позовом по справі № 524/528/17 [PERSON] вказав, що про порушення своїх прав дізнався, коли звернувся до [PERSON] з вимогою про звільнення квартири. На переконання суду, станом на дату подання позову по справі № 524/528/17, а саме 27.01.2017 у позивача був відсутній намір щодо продовження договору оренди житла, що виключає можливість застосування принципу мовчазної згоди у даних правовідносинах. За наведених обставин, суд відзначає, що позивач не надавав суду доказів на підтвердження того, що після 25.06.2016 договір оренди житла пролонгований. Зазначене рішення суду не набрало законної сили, тому не є підставою для звільнення від доказування відповідно до ст. 82 ЦПК України. Разом з тим, враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За договором найму (оренди) житла, що укладається у письмовій формі, одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому за плату на певний строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 810, ч. 1 ст. , ч. 1 ст. 821 ЦК України). Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина, що придатні для постійного проживання у ньому (ч. ч. 1, 2 ст. 812 ЦК України). У разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк (ст. 822 ЦК України). Аналізуючи наявні по справі докази та обставини встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, суд зазначає, що сторони договору погодили строк його дії до 25.06.2016 із погодженням, що договір може бути продовжений виключно за взаємною домовленістю сторін. Інших положень в цій частині договір оренди не містить. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на постанову Полтавського апеляційного суду по справі № 524/528/17 від 11.05.2022 щодо того, що договір оренди житла від 25.05.2015 не оспорювався, не визнаний судом недійсним та відповідно до загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, а також презумпції правомірності правочину та загальних умов виконання зобов`язання (п. 6 ч.1 ст. 3, ст. ст. 204, 526 ЦК України) є дійсним, чинним та виконуваним відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. По справі № 524/528/17 правовідносини щодо стягнення заборгованості по орендній платі та комунальних платежів виникли в межах строку дії договору оренди, що не може свідчити, що станом на дату подання позову по цій справі строк дії договору оренди житла не закінчився. Як зазначено у постанові Полтавського апеляційного суду по справі № 524/528/17 [PERSON] при зверненні до суду із позовом, зазначив, що з березня 2016 року [PERSON] почав порушувати умови договору, тому звернувшись до [PERSON] з вимогою звільнити займану останнім квартиру, однак дізнався, що в квартирі проживає його син [PERSON] . Таким чином, оскільки протилежного позивачем не доведено, а відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на відсутність будь-яких договірних відносин, суд враховує, що відсутні належні та достовірні докази на підтвердження продовження строку дії договору оренди та внесення змін до нього в частині заміни орендаря, а тому на 27.01.2017 (дата подання позову по справі № 524/528/17) у позивача не було наміру на продовження строку дії цього договору. Як наслідок, зазначене виключає можливість застосувати принцип мовчазної згоди щодо продовження строку дії договору оренди з урахуванням принципу свободи договору, актів законодавства, що могла би бути виражена в письмовій або усній формі. Оскільки зі сторони позивача при поданні позову по справі висловлена позиція щодо звільнення орендарем займаної квартири, що розцінюються судом як заперечення орендодавця на продовження строку дії договору оренди квартири. З урахуванням наведеного, відсутності доказів на підтвердження продовження строку дії договору після завершення його дії та наявності заперечень самого орендодавця щодо продовження користування квартирою орендарем, зазначене у сукупності свідчить про не доведеність позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ст. 639 ЦК України). Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). З урахуванням наведеного, суд також враховує положення зазначених вище норм, а також те, що договір оренди квартири не містив вимог щодо форми його зміни, а тому зміни до нього в частині продовження строку його дії, підлягали вчиненню у такій самій формі, що й договір оренди згідно ст. 654 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог (постанови Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено за недоведеністю, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. Складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи (ч. 6 ст. 259 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: dismissed