Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У жовтні 2025 року представник ТОВ «Факторинг Партнерс» Я.Сердійчук, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», заборгованість у загальному розмірі 23475,20 грн., за кредитними договорами: № 4001287 від 11.09.2021 р. укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] ; № 7319370 від 23.10.2021, укладеним між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» . І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позову зазначено, що 23.10.2021 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір № 7319370, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти на умовах та у порядку, встановлених цим Договором. Відповідно до Розділу І Договору сума кредиту становить 6000.00 грн; кредит надається стоком на 45 днів; нарахування процентів здійснюється за кожен день користування, з дати надання кредиту до його повного повернення на залишок фактичної заборгованості від наданої суми кредиту. 29.11.2021 було укладено договір №29/11-1 відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №7319370. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №7319370. 28.08.2025 було укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №7319370. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №7319370 у загальному розмірі 12 400,20 грн. Також, 11.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 4001287, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 20 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 5280 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4001287. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №4001287 у загальному розмірі 11 075,00 грн. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача адвокат Вдовиченко А.В. подав відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач ставить під сумнів відповідність долученим до позовної заяви копій оригіналам та достовірність їх як доказів, з урахуванням того, що єдиним можливим доказом дотримання письмової форми (незалежно, паперової чи електронної) є оригінал кредитного договору, який повинен давати змогу довести його цілісність та справжність, прийняття рішення на основі паперової копії електронного доказу не відповідає нормам статей 77, 78, 79, 95, 100 ЦПК України, статті 1055 ЦК України, статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». До матеріалів позову ТОВ «Факторинг Партнерс» не надає жодних доказів на дотримання вимог пп.3.2.4. Договору № 7319370 та п.3.4. Договору № 29/11-1, якими передбачено повідомлення боржника про відступлення права вимоги протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Представник відповідача вказує, що до позовної заяви не додано виписки за картковими рахунками, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів та наявність заборгованості у Відповідача. В матеріалах справи відсутні належні та достовірні первинні документи, виписки, які б підтверджували факт операції відносно надання коштів [PERSON] та нарахування відсотків за кредитами по Договору № 7319370 та по Договору № 4001287. В тексті позову наведено складові заборгованості по Договору № 7319370 та по Договору № 4001287, в т.ч. ідентичні (однакові) суми по вказаним договорам по інфляційним збиткам в розмірі 95,99 грн., нарахованих 3% - 13,31 грн., однак не наведено їхнього розрахунку (період, сума на яку здійснюється нарахування). У відзиві вказано, що розмір денної процентної ставки вказаної в п.1.7. Договору № 7319370 не відповідає максимальному розміру денної процентної ставки, - відповідно до ч.5 статті 8 Закону № 1734-VIII (максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %). В Заявці на отримання кредитів та встановлення ділових відносин між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] термін кредиту вказано як 15 днів, - в той час як у Договорі № 7319370 та в Графіку до нього зазначено 45 днів (в п.1.15. вказаного Договору), матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо ініціювання збільшення строку кредитування із 15-ти днів до 45-ти днів. Представник відповідача посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вказує на неправомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 24.02.2022. Відповідач вважає здійснене нарахування генеральним директором ТОВ «Вердикт Капітал» інфляційних збитків із 28.01.2022 по 23.02.2022 відносно заборгованості по Договору № 7319370 станом на 10.01.2023 необґрунтованим та помилковим, - в силу того, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Представник відповідача заперечує розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних, здійснені представниками ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр». Розрахунок ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 14.09.2025 не містить нарахувань інфляційних збитків та 3 % включено тіло кредиту, відсотки, інфляційні та 3% річних, - в той час як у попередньо наведених Нарахуваннях від 10.01.2023 та 28.08.2025 зазначалося про нарахування на тіло кредиту в розмірі 5999,90 грн. та на заборгованість за відсотками в розмірі 6291,00 грн., а всього 12290,90грн. (5999,90 + 6291,00). У відзиві вказано, що розрахунок по договору № 7319370 охоплює період у 76 днів (із 24.10.2021р. по 27.01.2022р.), тоді як згідно п.1.5. Договору № 7319370 кредит надається строком на 45 днів (строк кредитування - тобто до 07.12.2021р.), що виходить за межі строку кредитування. В матеріалах справи відсутні докази будь-якої пролонгації строку кредитування по Договору № 7319370 (в т.ч. укладення від імені [PERSON] додаткових угод, - як про те вказано в п.1.11 Договору № 7319370). В Розрахунку № 7319370 за 07.11.2021 вказано про «погашення» тіла кредиту в розмірі 0,90 гривень, - що не може відповідати дійсності в силу фактичної неможливості сплати/переказу такої суми. Також, представник відповідача заперечує нарахування денної процентної ставки по Договору № 4001287 (5% за кожний день користування кредитом), з огляду на положення ч.5 статті 8 Закону № 1734-VIII (максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %). До матеріалів Позову ТОВ «Факторинг Партнерс» не надає жодних доказів на дотримання умов Договору № 4001287 та п.6.6. Договору № 26-07/2024 щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги. Долучені додаток № 1, № 2 до Договору № 4001287 не містять жодних відміток про те, що їх підписано [PERSON] , - зокрема і одноразовим ідентифікатором та інших дій для отримання грошових коштів за вказаним Позивачем кредитним договором № 4001287. При цьому, жодних належних доказів, про те, що Відповідач заходив на сайт ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua та зареєстрував свій особистий кабінет і ознайомився з Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», позивачем не надано, а також не надано доказів підписання вказаних Правил за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме доказів отримання листа на електронну поштову адресу чи смс-коду на телефон Відповідача. Також до позовної заяви не додано виписки за картковими рахунками, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів та наявність заборгованості у Відповідача за Договором № 4001287. Розрахунок № 4001287 охоплює період із 11.09.2021 по 22.04.2022, нарахування відсотків у ньому відбувається 159 днів (з 11.09.2021 по 16.02.2022 включно), що виходить за межі вказаного в п. 1.3. Договору № 4001287 строку кредитування 30 днів (до 11.10.2021). В Розрахунку № 4001287 містяться численні (16 раз на суму 8925,00 гривень) нарахування комісії за управління та обслуговування кредиту, розмір і умови якої чітко не передбачено та не зазначено ні в тексті Договору № 4001287, ні в Паспорті споживчого кредиту № 4001287, ні в Анкеті-заяві на кредит № 4001287. В Розрахунку № 4001287 неправомірно наведено нарахування відсотків за межами строку кредитування (після 11.10.2021). Розрахунок заборгованості № 4001287, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в Позовній Заяві, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. У відзиві представник відповідача заявив про неспівмірність заявлених Позивачем витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 13000,00 гривень складності даної справи та просив зменшити витрати на правову допомогу. А також, заявлено про орієнтовний розмір витрат відповідача на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. До відзиву, представник відповідача Вдовиченко А.В. долучив заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказано, що заявлені Позивачем вимоги про стягнення боргу за Договором від 23.10.2021р. № 7319370 та від 11.09.2021р. № 4001287 виходять за межі позовної давності. В Договорах № 7319370 та № 4001287 не передбачено збільшеного строку позовної давності, а трирічний строк звернення щодо стягнення боргу та нарахованих процентів, - при поданні позову 30 вересня 2025 року сплив, оскільки Договір № 7319370 укладено 23 жовтня 2021 року, а строк кредиту до 21 січня 2022 року; Договір № 4001287 укладено 11 вересня 2021 року, а строк кредиту до 11 жовтня 2021 року. У відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що кредитний договір №7319370 від 23.10.2021 року містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором В-476868 в графі реквізити та підписи сторін. Вказаним ідентифікатором також підписано Додаток №1 до Договору, Паспорт споживчого кредиту та Заявка на отримання кредитів. Договір про споживчий кредит № 4001287 від 11.09.2021 року містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором R58208 в лівому верхньому куті першої сторінки договору. З вказаних договорів вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Представник позивача посилається на розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що відповідачем здійснювались погашення за отриманими кредитними коштами за вказаними кредитними договорами. Внесення Відповідачем грошових коштів на рахунок кредитодавця, є визнанням існування зобов`язань за Договором, що, у свою чергу, фактично вказує на підтвердження волевиявлення Відповідача на укладення договорів та погодження всіх умов договору. У відповіді на відзив вказано, що відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювалися кредитні договори раніше, отримавши позовну заяву відповідач не подав зустрічного позову щодо оскарження зазначених кредитних договорів щодо їх не укладення. Оскільки, укладені між сторонами кредитні договори не оспорювалися та не визнавалися судом недійсними, тому є чинними оскільки відповідають формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Представник позивача вказує, що відповідач не був позбавлений можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. На виконання умов укладеного договору №4001287 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 20 000,00 грн. Дана обставина підтверджується довідкою про ідентифікацією та довідкою про перерахування, відповідно до якої 11.09.2021 року здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок [NUMBER] , який належить позичальнику, у сумі 20 000,00 грн. На виконання умов кредитного договору №7319370 від 23.10.2021 року позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6 000,00 грн. за допомогою Fondy міжнародного сервісу для прийому онлайн-платежів, що дозволяє приймати до оплати банківські картки, електронні гроші та інші методи оплати. Дана обставина підтверджується платіжним дорученням, згідно якого 23.10.2021 року здійснено успішний переказ грошових коштів на карту, яка зазначена позичальником в договорі, на картковий рахунок [NUMBER] , який належить позичальнику у сумі 6 000,00 грн. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Представник позивача вказує, що до позовної заяви надано розрахунки заборгованості, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість та за якою відсотковою ставкою (відповідно до визначеного пункту кредитного договору). Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан». Позивачем надано розрахунок заборгованості по договору №4001287, з якого вбачається загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, здійснювались відповідно до п. 1.5.2 та відповідно до п.1.6 у розмірі 5,00%. Представник позивача вказує, що відповідно до пунктів 2.3.1.1, 2.3.1.2. договору №4001287 відповідачем неодноразово було пролонговано договір за власною ініціативою та сплачено комісію за таку пролонгацію. Первісний кредитор ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», здійснював нарахування за Договором за період з 24.10.2021 по 21.01.2022 року (на 45 днів). П. 1.7.1 визначає, що з 1-го по 15-й день на підставі п. 1.7.1 договору №4001287 здійснювалось нарахування процентів за кожен день користування в розмірі 1,99%, з 16-го по 45-й день у розмірі 4,95%, на підставі п. 1.7.2 договору №4001287. ТОВ «Вердикт Капітал» були здійснені нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс», жодних нарахувань не здійснювали. Представник позивача вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по тілу кредиту, відповідно до умов Договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем. Щодо застосування строків позовної давності, у відповіді на відзив вказано, що на підставі пункту 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України строки позовної давності спочатку були продовжені на строк дії карантину та зупинені на час введення в Україні воєнного стану, а тому строк позовної давності позивачем не пропущені. Також, представник позивача просить відмовити в задоволенні заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в повному обсязі, оскільки вони є сумнівними та не співмірними із наданим обсягом послуг у суді першої інстанції. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Рижко Г.О. від 03.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 15.10.2025 адвокат Вдовиченко А.В. через систему «Електронний суд» сформував заяву про вступ у справу представника відповідача, в якій просив надати доступ до матеріалів справи в електронному вигляді. 18.10.2025 представник відповідача Вдовиченко А.В. через систему «Електронний суд» сформував відзив на позовну заяву. 27.10.2025 представник позивача Сердійчук Я.Я. сформувала через систему «Електронний суд» клопотання про витребування доказів, відповідь на відзив на позовну заяву. 03.11.2025 представник відповідача Вдовиченко А.В. через систему «Електронний суд» сформував заперечення на відповідь на відзив. 07.11.2025 представник позивача Ліпкевич І.В. сформував через систему «Електронний суд» клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 11.11.2025 представник позивача Сердійчук Я.Я. сформувала через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення. 13.11.2025 представник позивача Сердійчук Я.Я. сформувала через систему «Електронний суд» клопотання про проведення судового засідання 14.11.2025 за відсутності представника ТОВ "Факторинг Партнерс", а також підтримала клопотання про витребування доказів. 13.11.2025 представник відповідача Вдовиченко А.В. через систему «Електронний суд» подав заяву стосовно поданого представником позивача клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Розпорядженням керівника апарату суду від 21.11.2025, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 справу передано судді Ярмолі О.Я. Ухвалою судді від 27.11.2025 прийнято до провадження судді Ярмоли О.Я. цивільну справу № 357/15761/25. 09.01.2026 представник позивача Таран В.А. через систему «Електронний суд» подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 12.01.2026 задоволено клопотання представника позивача Таран В.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 15.01.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 03.02.2026 представник позивача Сердійчук Я.Я. сформувала через систему «Електронний суд» письмові пояснення по справі. 10.02.2026 представник відповідача Вдовиченко А.В. через систему «Електронний суд» подав клопотання про витребування доказів. 16.02.2026 на адресу суду від АТ «Універсал Банк» надійшла витребувана інформація. 05.03.2026 представник позивача Сердійчук Я.Я. сформувала через систему «Електронний суд» подала заперечення на клопотання про витребування доказів. 09.03.2026 представник відповідача Вдовиченко А.В. через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення відносно позиції Позивача, викладеної ним у його письмових поясненнях-запереченнях від 05.03.2026р., щодо поданого Клопотання від 10.02.2026р. сторони Відповідача про витребування оригіналів доказів та відносно Відповіді від 16.02.2026р. АТ «Універсалбанк» на виконання Ухвали суду від 15.01.2026. Ухвалою суду від 10.03.2026, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача адвокат Вдовиченко А.В. просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з такого. ІІІ. Фактичні обставини справи. Встановлено, що 11.09.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4001287. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 20000.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 5280 грн., які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Щодо пролонгації і визначення строку договору позивач посилається на п. 2.3.1.2. Договору де передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем. Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Встановлено, що 26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №4001287 від 11.09.2021 року. Судом встановлено, що 23.10.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" та [PERSON] було укладено Договір № 7319370. Відповідно до Розділу І цього, загальний розмір кредиту : 6000 грн (п.1.3.). Згідно п. 1.7 позичальник сплачує проценти за кожен день користування кредитом у такому розмірі з 1-го по 15-й день користування кредитом 1,9900%, з 16-го по 45-й день користування кредитом 4,9500%. Строк дії Договору: до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше 1 (одного) календарного року (п.1.16). Додатком до цього кредитного договору є Графік платежів із відображенням дати кредиту, строку кредиту (45 днів), розміру процентів, загальна вартість кредиту (12291 грн). Встановлено, що 29.11.2021 було укладено договір №29/11-1 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором №7319370 від 23.10.2021. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №7319370. Встановлено, що 28.08.2025 було укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №7319370. Встановлено, що на ім`я відповідача [PERSON] в АТ «Універсал Банк» було емітовано віртуальну платіжну картку № [NUMBER] . Суду надано виписки по цій картці за період з 11.09.2021 -11.09.2021, з відображенням операцій по надходженню на рахунок 11.09.2021 об15:42:56 - 20 000 грн. та 23.10.2021 об 17:12:48 - 6000 грн. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Отже, встановленим є, що позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» має право вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу за №28-08/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за договором №7319370 та договору факторингу №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за договором №4001287. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10,11Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Щодо заперечень сторони відповідача про те, що матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження укладення відповідачем Кредитного договору № 7319370 та Договору про споживчий кредит № 4001287, а також, на думку представника відповідача, відсутні докази в підтвердження отримання [PERSON] кредитних коштів, то суд зазначає, що сам факт укладення вказаних договорів з первісними кредиторами та факт користування коштами представник відповідача не оскаржує. Зокрема, сторона відповідача не спростовує в належний спосіб факт отримання, користування і часткове повернення кредитних коштів за вказаними договорами. Всі заперечення сторони відповідача зводяться до аналізу і оцінки доказів сторони позивача. Представник відповідача зазначає, що докази сторони позивача є неналежні, недопустимі, оскільки відсутні оригінали електронних файлів, сформованих кредиторами, протоколи створення та перевірки кваліфікованих електронних підписів. Так, Договір про споживчий кредит № 4001287 від 11.09.2021 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором R58208, а Кредитний договір № 7319370 від 23.10.2021 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором В-476868 , а тому наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідач ідентифікував себе в інформаційно телекомунікаційній системі кредитодавців, надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився із запропонованими умовами договору, підписав їх, і саме на рахунок відповідача, який він вказав кредитору, були надіслані кошти. Відповідач не надав доказів, що стосовно нього були вчинені шахрайські дії, викрадені/неправомірно використані його персональні дані, чи що мали місце звернення до правоохоронних органів з вказаного приводу. Якщо фінансова установа надає докази (виписку, договір), що гроші зараховані на рахунок позичальника, то саме позичальник має довести факт неотримання коштів або те, що рахунок йому не належить. У разі невизнання боргу, особа зобов`язана спростувати належність рахунку, а не просто заперечувати факт отримання, або вказувати на неповноту доказів сторони позивача. Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 по справі №234/3840/15-ц, наголошено, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит. Суд звертає увагу на особливості доказування в цивільному процесі і наголошує на тому, що відповідач побудував свою позицію на концепції «Негативного доказу» (постанова ВС від 27.05.2020 по справі № 2-879/13) Отже, судом встановлено, що відповідач уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 4001287 від 11.09.2021 та 23.10.2021 року уклав з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» кредитний договір № 7319370 . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності вказаних кредитних договорів. Зазначені договори недійсними не визнано. Суд вважає, що стороною позивача доведено факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами за вище вказаними обома договорами. Зокрема, на ухвалу суду, АТ «УніверсалБанк» надав інформацію щодо видачі [PERSON] платіжної картки, зазначено контактний номер відповідача, надано виписки по рахунку з відображенням руху коштів за вказаний період (а.с.204-207). У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо розміру заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача за Договором про споживчий кредит № 4001287 від 11.09.2021, суд зазначає наступне. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Так, як слідує із пункту 1.3. Договору про споживчий кредит № 4001287 від 11.09.2021, сторони погодили строк кредитування - 30 днів. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 11.10.2021 (п.1.4.). Крім того, Додатком №1 до цього договору є Графік платежів де чітко передбачено, що кредитні кошти слід повернути 11.10.2021, визначено розмір комісії, відсотків і загальну вартість кредиту 26680 грн. Слід також зазначити, що в Додатку №1 до цього договору передбачені дії кредитодавця у випадку продовження строку кредитування, зокрема необхідність кредитодавцю оновити Графік платежів, скласти його у новій редакції та розмістити в особистому кабінеті позичальника. Позивач не надав жодного доказу в підтвердження виконання первісним кредитодавцем наведених дій щодо ознайомлення споживача з оновленим графіком за період після 11.10.2021 року, та відсутній сам Графік /оновлений/. Хоча у відповідності до норми ч.1 ст. 517 ЦК України, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Представник позивача в судовому засіданні підтвердив відсутність оновленого графіка платежів за Договором про споживчий кредит № 4001287 щодо нарахування відсотків поза строком кредитування, по 16.02.2022 року. Позивач в обґрунтування строку нарахування відсотків посилається на умови Договору про споживчий кредит № 4001287 , зокрема, на Пункт 2.3.1.2., яким передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом. Вказана умова, призводить до того, що закінчення строку дії договору може ніколи не настати, оскільки погашаючи частину кредиту, строк дії договору кожен раз продовжується на 60 днів. Проте договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки передбачений момент виконання зобов`язання конкретний термін, який є закінченням строку дії договору. Хоча даним договором передбачена пролонгація із суперечливими умовами, але споживачу не було доведено графік таких платежів і відсоткову ставку за умови продовження строків, не визначено загальну вартість кредиту на умовах такої пролонгації, при тому, що вказаним договором чітко передбачено обов`язок кредитодавця оновити Графік платежів/скласти його у новій редакції у випадку продовження строку кредитування. Частиною 8 ст.18 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, сторонами належно погоджено графік платежів, яким встановлено термін платежу 11.10.2021. Враховуючи викладені обставини, суд вважає безпідставне нарахування первісним кредитором відсотків за прострочену заборгованість по кредиту після 11.10.2020. Суд вважає правомірним нарахування заборгованості лише у межах строку кредитування та у розмірі погодженому сторонами у договорі, графіку платежів. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено оплати, з яких 16 погашень віднесено кредитодавцем на сплату комісії за управління і обслуговування кредиту, що взагалі не було передбачено Графіком платежів. Крім того, в даному розрахунку відсутній розмір процентної ставки. Отже, розрахунок, що складений первісним кредитором є необґрунтованим. Натомість, є встановленим, що за Договором про споживчий кредит № 4001287 сторони чітко погодили строк дії договору та загальну вартість кредиту 26680 грн. З огляду на викладене, та з урахуванням того, що відповідачем здійснено оплати за вказаним договором на загальну суму 30369 грн., позовні вимоги до задоволення не підлягають, у зв`язку з відсутністю у відповідача боргу за Договором про споживчий кредит № 4001287. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4001287 в сумі 11075 грн. є не доведеними. Щодо Кредитного Договору № 7319370 від 23.10.2021, суд зазначає, що позивачем обґрунтована вимога про стягнення заборгованості в сумі 12400,20 грн., яка складається із : заборгованості за тілом кредиту 5999,90 грн., заборгованості по відсоткам на дату відступлення права вимоги (10.01.2023) 6291 грн., та із заборгованості за інфляційними збитками 95,99 грн. і 3% річних 13,31 грн., що нараховані попереднім кредитором з 28.01.2022 по 23.02.2022 року, тобто з урахуванням норми п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. При цьому, суд відхиляє заперечення сторони відповідача щодо невідповідності розміру процентної ставки в п. 1.7. Кредитного Договору № 7319370 максимальному розміру денної процентної ставки, відповідно до ч.5 ст. 8 Закону № 1734-VІІІ, оскільки лише 22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) та яким було внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» і визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. \Статтю 8 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023\. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 7319370 від 23.10.2021 за період з 23.10.2021 по 27.01.2022, тобто до внесення вищенаведених змін в Закон України «Про споживче кредитування». Згідно наданого розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором позивачем враховано дві оплати вчинені відповідачем в рахунок погашення боргу на загальну суму 3582,90 грн. Залишок заборгованості становить 12400,20 грн. і даний розмір боргу за Кредитним договором № 7319370 від 23.10.2021 відповідачем не спростовано. Суд не погоджується з позицією сторони відповідача щодо трактування визначеного строку кредитування в даному договорі. Дійсно, згідно п.1.5. Договору № 7319370 вказано, що кредит надається строком на 45 днів ( тобто до 07.12.2021р.), проте існує пункт 1.8. цього ж договору де сторонами погоджено умову про рекомендовану дату повернення кредиту 22.12.2021, а також, в пункті 1.16 зазначено, що строк дії договору не більше 1 календарного року. Тому суд вважає що кредитором обраховано заборгованість за Кредитним договором № 7319370 в межах строку кредитування. Також, суд відмовляє стороні відповідача в застосуванні положення про строки позовної давності в даному спорі, оскільки позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з такими позовними вимогами, оскільки під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). А також, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії ( п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 1 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27.06.2023). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 продовжувалися під час дії воєнного стану в Україні, до вересня 2025 року. Після 4 вересня 2025 року знову почали діяти строки позовної давності на підставі Закону № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». Отже, з огляду наведеного, суд відмовляє в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Вдовиченка А.В. про застосування позовної давності та наслідків спливу її строку в даній справі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). V. Судові витрати. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує розмір витрат на правничу допомогу у сумі 13 000 грн наступними документами: копією договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги №1743 від 01.08.2025, Витягом з Акту №17 від 31.08.2025 року про надання юридичної правової допомоги. Згідно наданих документів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу складаються з: надання усної консультації з вивченням матеріалів: 2 год.* 2000,00 грн. = 4000,00 гривень; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду: 3 год.*3000,00 грн. = 9000,00 гривень, усього на загальну суму 13 000,00 гривень. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved