Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, у якій просила: визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємицею за законом після померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 5,9599 га, кадастровий номер 5323480400:00:004:0278, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Вказала, що спадкоємицею за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] була його дружина [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину шляхом проживання. Зазначила, що після смерті матері [PERSON] [INFO] , вона є спадкоємицею за законом. З метою оформлення спадкових справ, [PERSON] звернулася із заявою до Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області про видачу їй свідоцтва про право власності за законом на вищевказне спадкове майно після померлої [INFO] [PERSON] . Однак, постановою від 07.10.2025 державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та згідно з довідкою Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 26.09.2025 № 10362 право власності на зазначене нерухоме майно не зареєстровано. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі (а.с. 40). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2025 року витребувано від Новосанжарської державної нотаріальної контори належнм чином засвідчену копію спадкової справи № 135/2018 після померлої [INFO] [PERSON] , а також належним чином засвідчену копію спадкової справи № 11/2013 після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 48). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року витребувано від Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління юстиції повний витяг з Державного реєстру актів цивіьного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 82). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 січня 2026 року витребувано від позивачки [PERSON] належним чином завірену копію свідоцтва про шлюб, зареєстрованого 18.01.1975 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » (а.с. 89). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2026 року витребувано від Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України: повні витяги про шлюб з підтвердженням їх припинення та повні витяги про зміну імені Ткаченко, Набока, [PERSON] , [INFO] (а.с. 103). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2026 року витребувано від Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області: - інформацію щодо реєстрації місця проживання померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , на момент її смерті та відомості щодо реєстрації за цією адресою інших осіб станом на 21.01.2018; - належним чином завірену копію погосподарської книги № 3 облікової картки № [NUMBER] (а.с. 104). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 березня 2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 122) Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились. До суду від представника позивачки надійшла заява, у якій вона просила розгляд справи здійснити без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити (а.с. 128). Представник Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явилась, у поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити без її участі, при прийнятті рішення покладалася на розсуд суду (а.с. 125). Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 22.11.2008 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було зареєстровано шлюб Великокобелячківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області , актовий запис № 3. Після реєстрації шлюбу наречена змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.17). Зазначене підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00056596282 від 18.02.2026 (а.с. 113-114). Перед цим [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Її дошлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00056596153 від 18.02.2026 (а.с. 111-112). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.04.1954, [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю є [PERSON] (а.с. 13). Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0020395320 від 20.06.2018, 19.09.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 14-15). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.07.2012, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 18 (а.с. 11). Як вбачається із довідки № 02.14.1-44/18 від 12.03.2026, виданої Новосанжарською селищною радою Полтавського району Полтавської області, останнє зареєстроване місце проживання померлого [PERSON] , [INFO] [ADDRESS] . На момент смерті померлого за цією ж адресою була зареєстрована його дружина [PERSON] , [INFO] (а.с. 126). Згідно з довідкою № 78 від 05.09.2025, виданою виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] на день смерті свого чоловіка [PERSON] була зареєстрована разом з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2018, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 1 (а.с. 12, 57). Згідно із довідкою, виданою Новосанжарською селищною радою Полтавського району Полтавської області, останнє зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] [ADDRESS] . На момент смерті померлої інших осіб за цією адресою зареєстровано не було (а.с. 116). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2018, виданого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області Уманцем М.В., спадкоємцем за законом приватизованої земельної ділянки загальною площею 5,9599 га, кадастровий номер 5323480400:00:004:0278, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, після смерті [INFO] [PERSON] є її дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Згідно з довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 71 від 21.08.2025, [PERSON] проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння належить покійному [PERSON] (а.с. 21,23). Відповідно до довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 82 від 22.09.2025, земельна ділянка не приватизована, а передана померлому [PERSON] в користування для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно з довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 83 від 22.09.2025, житловий будинок з господарськими будівлями, який належав [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 89 від 16.10.2025, відповідно до записів у погосподарській книзі № 3 облікової картки № [NUMBER] рахується житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] (а.с. 26). Як вбачається із облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011 -2015 роки № 0228, [PERSON] по дату смерті [INFO] був головою домогосподарство за адресою: [ADDRESS] . Дружиною голови домогосподарства була - [PERSON] (а.с. 127). Згідно з повідомленням приватного підприємства Полтавського Бюро технічної - інвентаризації «Інвентаризатор» №10362 від 26.09.2025, реєстрація права власності житловий будинок садибного типу станом на 31.12.2012 за адресою: [ADDRESS] , не проводилася (а.с. 27). Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 07.10.2025, виданою державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області, [PERSON] , [INFO] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житлвий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 446856758 від 08.10.2025, відсутні відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Згідно з технічним паспортом, Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ1:531-9971-0673-4617, 24.09.2025 виготовленим на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , на замовлення [PERSON] , будинок побудовано у 1973 році. Складається з: житлового будинку літ «А-1», площею 91.2 кв.м.; літньої кухні літ. «Б», площею 24.2 кв.м.; Сараю літ «В», площею 40.3 кв.м.; навісу літ. «в», площею 21.4 кв.м.; сараю літ. «Г», площею 17.9 кв.м.; колодязю питного № 1 (а.с. 29-33). Як вбачачається із копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за заповітом 15.01.2013 звернулася його дружина [PERSON] (а.с. 66). Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи відмову від спадщини у спадковій справі відсутні. Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 33057929 від 16.01.2013, після смерті [PERSON] наявний чинний заповіт № 97 (а.с. 71 зворот). Відповідно до заповіту від 01.09.2006, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого житловий будинок із господарськими будівлями, що знаходиться в с. Великий Кобелячок Новосанжарського району Полтавської області, земельну частку (пай) розміром 5,96 га, майновий пай, грошові заощадження по рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , що знаходяться в Новосанжарській філії ощадбанку № 43/083 і все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося на день його смерті і що буде належати на день його смерті і на яке він за законом матиме право заповідає своїй дружині [PERSON] , [INFO] (а.с. 68). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 130888 від 07.12.2005, [PERSON] на підставі розпорядження Новосанжарської райдержадміністрації від 29.03.2005 № 149 є власником земельної ділянки площею 5,96 га, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 75). Відповідно до свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 26.11.2013, виданого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області П`ятенко Л.І., спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: приватизованої земельної ділянки загальною площею 5,9599 га, кадастровий номер 5323480400:00:004:0278, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавськї області. Зазначене підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 35875910 від 26.11.2013 (а.с. 19, 76-77). Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.11.2013, виданого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області П`ятенко Л.І., спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: грошових вкладів з відповідними відсотками і належною компенсацією, що знаходяться в ТВБВ № 10016/0125 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», на рахунки: № [NUMBER] із залишком вкладу 01 грн 20 коп відкритий 20.09.1989, № 915511456 (компенсаційний) із залишком вкладу 4560 грн 81 коп, відкритий 21.11.1996, № 057740 із залишком вкладу 00 грн 19 коп, відкритий 01.03.1991, № 01876 із залишком вкладу 43 грн 42 коп, відкритий 01.10.1994, № 01777 із залишком вкладу 04 грн 42 коп, відкритий 17.07.1993, № 9155118594 (компенсаційний) із залишком вкладу 2954 грн 63 коп, відкритий 21.11.1996 (а.с. 78-79). Як вбачачається із копії спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , 05.05.2018 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] , звернулася її дочка [PERSON] (а.с.56). Будь-яких інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини не надходило. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 52357274 від 20.06.218, інформація про заповіти/спадкові договори у [PERSON] у спадковому реєстрі відсутня (а.с.59). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори, спадкоємцем приватизованої земельної ділянки, що розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, після смерті [INFO] [PERSON] є її дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 64). Надаючи оцінку дослідженим доказам, суд враховує, що згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку (ВС/КЦС № 343/1048/17 від 18.03.19р.). До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Виникнення права власності до 1992 року регулювалось, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» № 533-ХІІ від 07.12.1990 р. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26 та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, Інструкцією по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженою Наказом Міністерства статистики України № 48 від 22.02.95. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 із змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Водночас, за змістом положень п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), (далі- Порядок), державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідно до п. 78 Порядку документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. З наведеного слідує, що для державної реєстрації права власності житлового будинку, побудованого до 5 серпня 1992 р. та розташованого на території сільської, селищної ради, якою відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, можуть бути подані: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ст. 1221 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За правилами ч. 1, 6 статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. За змістом положень статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Статтею 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. З урахуванням зазначених положень закону, а також на підставі досліджених доказів суд дійшов висновків про те, що [PERSON] є спадкоємицею за законом першої черги щодо майна померлої [INFO] матері - [PERSON] . З матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , заповіту не складала. [PERSON] прийняла спадщину на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України шляхом подання до нотаріуса заяви у визначений законом строк. Інші спадкоємці відсутні. В свою чергу, встановлено також, що [PERSON] після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, нею також у визначеному законом порядку було подано заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці після померлого [PERSON] були відсутні. За відомостями погосподарського обліку до спадкової маси після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на праві власності. При цьому, виникнення у [PERSON] права власності на це нерухоме майно не залежало від державної реєстрації цього права відповідно до вимог законодавства, що були чинними на момент набуття права власності. У свою чергу, встановлено також, що його спадкоємиця [PERSON] , прийнявши спадщину, не оформила своїх спадкових прав на вказаний житловий будинок та не отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з цим, позивачка, як спадкоємиця за законом після смерті [PERSON] позбавлена можливості оформити спадкові права на спірне нерухоме майно. Суд враховує, що відповідно до положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Разом з тим, статтею 67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається після спливу строку для прийняття спадщини. В той же час видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Таким чином, аналіз наведених у цьому рішенні норм права дає підстави для висновку про те, що неоформлення спадкоємицею [PERSON] своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] не позбавляла її права на спадщину, яку вона прийняла у встановленому законом порядку. В свою чергу, у подальшому, це право увійшло до складу спадщини після її смерті. При цьому, позивачці [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та згідно з довідкою Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 26.09.2025 № 10362 право власності не зареєстровано. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на спростування висновків суду щодо складу майна, яке увійшло до спадкової маси, належності цього майна спадкодавцям, кола спадкоємців та визначення частки позивачки у праві на спадщину. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що судом на підставі сукупності наданих доказів достовірно встановлено факт належності спадкодавцеві [PERSON] на праві власності спірного нерухомого майна, приймаючи до уваги, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , однак не отримала свідоцтва про право на спадщину, спадкоємцем за законом успадкованого нею спірного житлового будинку є її донька [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері, позовна заява [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок як за спадкоємицею за законом після смерті матері [PERSON] , підлягає задоволенню.

Outcome: approved