Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 16.12.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції України в Житомирській області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними діями посадової особи органу державної влади. Вказавши, що 16.05.2025 у приміщенні відділення поліції №1 по вул. Захарченка, 16, у місті Малині, поліцейським РУП в Коростенському районі ГУНП України в Житомирській області Гончаренком О.О. відносно нього було складено та винесено постанову серії ББА№313392, зі змісту якої вбачається, що 16.05.2025 близько 22 годин 54 хвилин у місті Малин на площі Соборній, [PERSON] керуючи автомобілем «BMW» державний номерний знак [NUMBER] , перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки п.1.2 Правил дорожнього руху України, а також при зміні напрямку руху не ввімкнув покажчик повороту, чим порушив п.п. 9.2.18 ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вважаючи вищевказану постанову необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, а дії відповідача протиправними, [PERSON] звернувся за захистом своїх прав до суду. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, поліцейський СРПП відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Гончаренка О.О., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено у повному обсязі. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2025 визнано протиправною та скасовано постанову серії ББА № 313392 від 16.05.2025 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрито. Стягнено з Головного управління Національної поліції в Житомирській області (код ЄДРПОУ 40108625) на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1514 грн (за подання позовної заяви в розмірі 605.60 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 908,40 грн). Позивач вважає, дії поліцейського СРПП відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Гончаренка О.О., що виразилися в притягненні [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122 КУпАП є протиправними і свавільними, які спричинили йому моральну шкоду. Між вказаними протиправними діями посадових осіб СРПП відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області та спричиненою моральною шкодою існує причинний зв`язок, який проявляється у тому, що така шкода є об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Моральні страждання [PERSON] були викликані незаконними діями з боку правоохоронних органів вчинених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення якого він не вчиняв, а також вимушеними його діями щодо доведення у суді відсутності в його діях правопорушення та з метою відновлення його порушеного права. Також у позивача погіршилися стосунки з батьками через те, що вони вважали його винним у скоєнні адміністративного правопорушення та необхідністю сплати штрафу. З часу складання протоколу про адміністративне правопорушення з 13.06.2025 до вступу постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду Вінницької області в законну силу, тобто 88 днів [PERSON] знаходився у напруженому психологічному стані, що категорично йому протипоказано, оскільки є інвалідом з дитинства 2 групи. Позивач стверджує, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення відповідачем прав позивача про заподіяння йому моральної шкоди, яку [PERSON] оцінює у розмірі 20000,00 грн, яка буде адекватним відшкодуванням його моральних страждань. Явка та позиція сторін по справі: Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 05.02.2026 [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його особистої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що вони є безпідставними та необґрунтованими, також позивач не надав будь-яких доказів вини відповідачів у завданні йому моральної шкоди. Підтримав висловлену позицію у поданому до суду відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити позивачу в повному обсязі в задоволенні заявлених позовних вимогах. 23.12.2025 представник відповідача Мельнічук Ю.В. подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . В якому зазначено, ознайомившись з матеріалами позовної заяви ГУНП в Житомирській області вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, адже закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. Основна позиція позивача, якою доводяться незаконні дії поліцейських та відповідно на його думку є підставою для відшкодування йому моральної шкоди є закриття провадження судом за відсутності складу адміністративного правопорушення та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Проте, позивачем залишено поза увагою ту обставину, що жодними рішеннями не встановлено незаконність дій працівників поліції. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів протиправності (незаконності) дій відповідачів. Отже, враховуючи те, що Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю ГУНП в Житомирській області йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив якими доказами вона підтверджується, Головне управління Національної поліції в Житомирській області вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що поліцейським Гончаренком О.О. було складено щодо [PERSON] постанову серії ББА № 313392 зі змісту якої вбачається, що 16.05.2025 близько 22 години 54 хвилини в місті Малині Житомирської області на площі Соборній, [PERSON] керуючи автомобілем «BMW» державний номерний знак [NUMBER] , перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки п.1.2 Правил дорожнього руху України, а також при зміні напрямку руху не ввімкнув покажчик повороту, чим порушив п.п. 9.2.18 ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 ч. 1 ст. 122 КУпАП. 22.05.2025 [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 13.06.2025 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено в повному обсязі. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2025 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено повністю. Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 червня 2025 року у справі за позовом [PERSON] до Головного управління національної поліції в Житомирській області, третя особа поліцейський СРПП відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Гончаренко Олександр Олександрович про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху скасувати. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ББА № 313392 від 16.05.2025 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрито. Стягнено з Головного управління Національної поліції в Житомирській області (код ЄДРПОУ 40108625) на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1514 грн (за подання позовної заяви в розмірі 605.60 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 908,40 грн). Мотиви та застосовані норми права. Повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР (Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача. Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду. У наведеній категорії справ суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин. Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві. Отже, при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій. Вказані висновки відповідають викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22. Окрім того, у постанові ВП ВС від 22.01.2025 по справі № 335/6977/22 пунктом 125 перелічено постанови ВС, від висновків яких ВП ВС відступила, а саме висновки Касаційного цивільного суд у складі Верховного Суду викладені в постановах від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 17 січня 2024 року у справі № 686/14845/22. Пунктом 128 постанови ВП ВС від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 вказано, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний. Пунктом 129 вказаної постанови , зазначено, що, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду . Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] у справі № 283/1258/25, Сьомий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що до постанови про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч.2 ст. 122 КУпАП. Разом з цим, зазначеною постановою не встановлено невідповідності чи суперечності дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, чи очевидно протиправних, чи навіть свавільних дій поліцейських. Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. Окрім того, ВП ВС виснувала, що правила ст. 1176 ЦК України та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не поширюються на правовідносини щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення. Таким чином, ВП ВС у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 відступила від висновків, викладених у згаданих позивачем постановах КЦС ВС від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16, постанові ВС від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 та постанові КЦС ВС від 06.12.2023 справа № 370/463/21. Внаслідок чого зазначені висновки не підлягають застосуванню судом при розгляді цієї справи. Отже, судом застосовуються правові висновки ВП ВС, висловлені у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/2, які на момент розгляду справи є релевантними. Окрім того, суд звертає увагу, що посилаючись на завдання моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не наводить доказів, які б підтверджували його втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. Його доводи щодо порушення нормального способу життя жодними належними і допустимими доказами не підтверджені. З огляду на вищевикладене, позивачем не доведено ані наявності завдання моральної шкоди, ані її розміру, ані причинного зв`язку між завданою шкодою та діями працівника поліції, тобто що шкода спричинена внаслідок саме неправомірних дій працівників поліції, невідповідності чи суперечності дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, або внаслідок очевидно протиправних чи навіть свавільних дій поліцейських, адже сам факт складання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка у подальшому була скасована із закриттям провадження у справі, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Outcome: dismissed