Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача. 16 лютого 2026 року до Менського районного суду Чернігівської області через підсистему «Електронний суд», що є складовою частиною Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшла позовна заява ТОВ «Свеа фінанс» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що 08 січня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2010235, відповідно до якого, [PERSON] наданий кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів, відсоткова ставка становить 1% на день. 22 жовтня 2025 між ТОВ «Селфі кредит» і ТОВ «Свеа фінанс» укладено Договір Факторингу № 01.02-41/25, відповідно до якого ТОВ «Селфі кредит» відступило, а ТОВ «Свеа фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі кредит», визначеними в Реєстрі боржників. За договором факторингу ТОВ «Свеа фінанс» набуло право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «Селфі кредит» за Договором про надання споживчого кредиту № 2010235 від 08 січня 2025 року. Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 33 109,98 грн. Позивач, посилаючись на статті 525-526, 530, 599, 610-612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, статті 4, 5, 19, 29, 43, 175, 177, 184 ЦПК України, просить: стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Свеа фінанс» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 2010235 від 08 січня 2025 року в розмірі 33 109,98 грн та судові витрати у сумі 2 662,40 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Представник позивача просив розглянути справу без його участі. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд встановив, що 08 січня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2010235 (далі «договір»), відповідно до якого, [PERSON] наданий кредит у сумі 3 000,00 грн на строк 360 днів, зі сплатою 1% в день. Також [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту (арк. с. 10-19). Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . 09 січня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору № 2010235 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 08 січня 2025 року, відповідно до якого, [PERSON] наданий кредит у сумі 4 000,00 грн та загальна сума кредиту складає 7 000,00 грн. Також [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту (арк. с. 20-24). Копією листа ТОВ «Пейтек» від 22 жовтня 2025 року № 20251022-697 та № 20251022-697 підтверджено успішне перерахування грошових коштів у розмірі 4 000,00 грн та 3 000,00 грн на картку № [NUMBER] (арк. с. 39-40). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 22 жовтня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 33 109,98 грн, яка складається з 6 999,98 грн заборгованості по тілу, 14 840,00 грн заборгованості по відсотках, 11 270,00 грн пеня (арк. с. 35-38). 22 жовтня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено Договір Факторингу № 01.02-41/25, відповідно до якого ТОВ «Селфі кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі кредит», визначеними в Реєстрі боржників (арк. с. 41-50). Відповідно до Реєстру боржників в електронному вигляді до Договору факторингу № 01.02-41/25 від 22 жовтня 2025 року та Витягу з Реєстру боржників, ТОВ «Свеа фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 33 109,98 грн, з яких 6 999,98 грн заборгованості по тілу, 14 840,00 грн заборгованості по відсотках, 11 270,00 грн штрафних санкцій (арк. с. 54-56). 4.Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За нормою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої, третьої, четвертої, сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Матеріалами справи підтверджується, що 08 січня 2025 між [PERSON] та ТОВ «Селфі кредит» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2010235 та 09 січня 2025 року укладена Додаткова угода до Договору про надання споживчого кредиту № 2010235 від 08 січня 2025 року в електронній формі, шляхом надсилання позикодавцем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». У договорі сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки. Відповідач був вільним в укладанні зазначеного договору та був обізнаний із умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом кредитні документи. Своїми діями відповідач погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами. Щодо вирішення позовної вимоги в частині стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної у частині другій статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування позивачем пені в сумі 11 270,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за договором за виключенням штрафних санкцій у сумі 11 270,00 грн, а саме: 21 839,98 грн заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 2010235 від 08 січня 2025 року, яка складається з: 6 999,98 грн заборгованості по тілу, 14 840,00 грн заборгованості за процентами. При вирішенні заяви позивача про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Порядок розподілу судових витрат визначений у статті 141 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач до початку розгляду справи по суті подав заяву про визнання позовних вимог. З урахуванням положень частини першої статті частини першої статті 141, частини першої статті 142 ЦПК України, суд дійшов висновку, стягнути з відповідача на корить позивачки 878,08 грн у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, повернути позивачу з державного бюджету 878,08 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial