Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр», позивач) звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання закредитним договором №08.12.2024-100001473 внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 9030,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3720,00 грн. заборгованість по відсотках; 270,00 грн. заборгованість за комісією; 540,00 грн. заборгованість за додатковою комісією; 1500,00 грн. неустойка. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.07.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив провести розгляд справи за його відсутності зазначаючи, що позов підтримує та просить його задовольнити. 06.08.2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти стягнення заборгованості, просив в задоволенні позову відмовити. Також, відповідач вказав, що являється військовослужбовцем та на підтвердження цього надав відповідні документи. У відповіді на відзив представник позивача заперечував проти наданого відповідачем відзиву, позов просив задовольнити повністю. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.12.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено договір позики №08.12.2024-100001473 згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 3000,00 грн. строком на 155 днів. Процентна ставка за користування кредитом 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Підписання цього догоровору здійснено шляхом використання одноразового ідентифікатора Е685. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Судом досліджено довідку №217-1507 від 15.07.2025 відповідно до якої 08.12.2024 16:12:05 на суму 3000,00 грн. на номер картки [NUMBER] успішно перераховано кошти, номер транзакції в системі iPay.ua 589052802. Призначення платежу: видача за договором кредиту №08.12.2024-100001473. [PERSON] не виконав свої зобов`язання перед ТОВ «Споживчий центр» і допустив виникнення заборгованості за кредитним договором №08.12.2024-100001473 від 08.12.2024 року. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №08.12.2024-100001473 від 08.12.2024 року у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 9030,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3720,00 грн. заборгованість по відсотках; 270,00 грн. заборгованість за комісією; 540,00 грн. заборгованість за додатковою комісією; 1500,00 грн. неустойка. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Із наявних у матеріалах справи слідує, що ТОВ «Споживчий центр» виконало умови договору укладеного з [PERSON] та надало відповідачу у користування кредитні кошти, а відповідач отримав ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором №08.12.2024-100001473 від 08.12.2024 року в розмірі 9030,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3720,00 грн. заборгованість по відсотках; 270,00 грн. заборгованість за комісією; 540,00 грн. заборгованість за додатковою комісією; 1500,00 грн. неустойка. У відзиві відповідач зазначає, що є учасником бойових дій, у зв`язку з чим згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», має особливий соціальний статус. На підтвердження свого статусу [PERSON] надав копію посвідчення серії [NUMBER] від 14.07.2020 року. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Частина 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Окрім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 зазначено, що аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Отже, наявність у відповідача посвідчення учасника бойових дій не є достатнім доказом для звільнення останнього від сплати нарахованих відсотків та неустойки. Але водночас, загальновідомим є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії, суд зазаначає таке. В позовній заяві позивачем викладено вимогу про стягнення комісії в розмірі 270,00 грн. та додаткової комісії в розмірі 540,00 грн. На переконання суду, вимога щодо стягнення заборгованості за комісією, як складової заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Закону України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У силу вимог ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України "Про споживче кредитування" (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача комісії у сумі 270,00 грн. та додаткової комісії в розмірі 540,00 грн. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №08.12.2024-100001473 від 08.12.2024року у розмірі 6720,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3720,00 грн. заборгованість по відсотках. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у суму 1 802,50 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved