Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

27.01.2026 року адвокат Бузовський О.І. в інтересах заявника [PERSON] в електронній формі через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» звернувся до Балтського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яку заявниця має намір успадкувати. На день смерті мати заявниці була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою з 05.09.2005 року була зареєстрована та з 2013 року фактично проживала її донька [PERSON] разом зі своїми дітьми. Після смерті матері [PERSON] не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, так як вважала себе такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із матір`ю. В подальшому, в грудні 2025 року, під час звернення до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті матері, [PERSON] дізналася, що вона вважається такою, що не прийняла спадщину, так як не надала нотаріусу відомостей на підтвердження того, що вона була зареєстрована за однією адресою з померлою матір`ю. Після смерті матері, спадкоємці першої черги, крім неї - відсутні. Таким чином заявник [PERSON] , як спадкоємець після смерті своєї матері, змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем до дня смерті. Ухвалою судді від 28.01.2026 року провадження по даній цивільній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі та пояснила, що хоча з 2021 року була зареєстрована в будинку, який їй надала безкоштовно у власність сільська рада як багатодітній матері, за адресою: [ADDRESS] , однак вона постійно, в тому числі по дату смерті матері [PERSON] , проживала разом зі своїми дітьми з нею та вели спільне господарство. Просила її заяву задовольнити. Заінтересована особа - представник Балтської міської ради Одеської областів судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив розглянути справу на підставі матеріалів справи, відповідно до вимог чинного законодавства та за відсутності представника Балтської міської ради Одеської області. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Перельоти Подільського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] вбачається, що вона є донькою [PERSON] . Згідно довідок Балтської міської ради Одеської області № 357 від 01.12.2025 року, № 361 від 10.12.2025 року, №358 від 01.12.2025 року [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня її смерті, постійно проживала з заявницею [PERSON] та її дітьми за адресою [ADDRESS] та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ,який належав їй на праві власності, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №195660770 від 08.01.2020 року. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] заявник (як спадкоємець за законом першої черги) звернулася до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвої І.П., в результаті чого нотаріусом було заведено спадкову справу № 273/2025, що підтверджується копією спадкової справи, яка на виконання ухвали про витребування доказів була надіслана на адресу суду приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П. Приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П. відмовлено заявниці у прийнятті заяви та видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не звернулася до нотаріуса упродовж шести місяців із заявою про прийняття спадщини і не була зареєстрована за адресою з спадкодавцем на день смерті. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №273/2025. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що заявниця [PERSON] зі своїми дітьми постійно проживала, в тому числі з 2013 року по [INFO] , зі своєю матір`ю [PERSON] в її будинку в с.Перельоти, спільно працювали по господарству. Після смерті [PERSON] заявниця зі своїми 3 дітьми продовжує проживати в будинку своєї матері. Встановлення фактів спільного проживання заявника зі спадкодавцем необхідно заявнику для реалізації права на оформлення спадщини після смерті матері. Суд не вбачає з наявних матеріалів справи будь-якого спору про право. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Факт постійного проживання заявниці [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] , знайшов своє підтвердження у досліджених письмових доказах, а також показах свідків. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне заявнику для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити та встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , до дня її смерті.

Outcome: approved