Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

11.11.2025 [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач просить: - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а після цього - у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання [PERSON] - до досягнення ним повноліття. На обґрунтування позову зазначає таке. 28.08.2010 сторони зареєстрували шлюб, від якого мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачкою, знаходяться на її повному забезпеченні. Сторони не досягли згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Відповідач грошей на утримання дітей не надає. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного та соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідач є працездатним, здоровим, офіційно працевлаштований, тому може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Ухвалою від 018.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в судове засідання; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 02.01.2026 представник відповідача - адвокат Колісниченко А.С. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке (документ сформований в системі «Електронний суд», 02.01.2026, зареєстрований за вх. № 81/26). 1. Щодо хибності викладених у позові тверджень що Відповідач не надає допомоги на утримання дітей. У позовній заяві Позивачка зазначає, що: «відповідач грошей на утримання дітей не надає, через це на мене лягає тяжкий тягар утримання наших спільних дітей». Відповідач категорично не погоджується з даним твердженням, вважає його маніпулятивним та таким, що не відповідає дійсності, з огляду на наступне. До 05.11.2025 року Відповідач проживав разом із Позивачкою та дітьми однією сім`єю. Протягом усього часу спільного проживання Відповідач повністю забезпечував потреби родини, оплачував комунальні послуги, купував продукти харчування та речі першої необхідності. Позивачка мала доступ до банківської картки Відповідача та вільно користувалася коштами для потреб сім`ї. Безпосередньо перед поданням позову, у жовтні-листопаді 2025 року, Відповідачем було організовано та повністю оплачено відпочинок для дружини та дітей через турагентство. Це свідчить про високий рівень матеріальної підтримки сім`ї з боку Відповідача безпосередньо в період, що передував судовому спору. Попри те, що з 05.11.2025 року сторони проживають окремо, Відповідач жодного дня не припиняв фінансову підтримку дітей. Зокрема, після зазначеної дати Відповідач продовжує: - здійснювати регулярні грошові перекази на банківську картку Позивачки для потреб дітей; - особисто оплачувати позашкільні заняття (гуртки) дітей зі своєї власної картки. Позовна заява датована 11.11.2025 року - тобто вона була складена лише через 6 днів після того, як сторони перестали жити разом. Твердження Позивачки про те, що «Відповідач не надає допомоги», сформульоване лише через тиждень після зміни формату проживання, є відвертим перекручуванням фактів. Відповідач ніколи не ухилявся від виконання батьківського обов`язку, визначеного ст. 180 СК України, та продовжує надавати допомогу добровільно. Таким чином, позиція Позивачки щодо повної відсутності утримання з боку батька є необґрунтованою та спростовується наявними доказами (виписками з банківських рахунків та квитанціями). 2. Щодо необґрунтованості позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 76 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У позовній заяві Позивачка просить стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача. Свої вимоги вона обґрунтовує тим, що Відповідач офіційно працює у ТОВ «ГлобалЛоджик Україна», проте розмір його заробітної плати їй нібито невідомий. В той же час, Позивачкою не було додано жодного доказу (довідки про доходи, виписки з реєстру застрахованих осіб тощо), який би підтверджував наявність у Відповідача постійного, стабільного та високого доходу, що дозволяв би стягувати саме 1/3 частину заробітку. Позивачка обмежилася лише припущенням щодо місця роботи, не надавши суду об`єктивної картини матеріального стану Відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів. Позивачка не надала жодних розрахунків або обґрунтувань, які б підтверджували, що сума, яка складатиме 1/3 від доходів Відповідача, є необхідною та співмірною з реальними потребами двох дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, але він не може бути засобом збагачення або нецільового використання коштів. Вимагаючи значну частку від доходу, Позивачка свідомо ігнорує той факт, що Відповідач має власні життєві потреби, витрати на оренду житла, харчування та самозабезпечення, які є критичними для підтримання його працездатності та можливості надалі надавати фінансову допомогу дітям. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини та матеріальне становище того з батьків, з ким вона проживає. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 458831280 від 29.12.2025 , Позивачка є одноосібним власником двох об`єктів нерухомості у місті Києві: - квартира [ADDRESS] . Це об`єкт житлової нерухомості загальною площею 120.9 кв.м.. Саме у цій квартирі на даний час проживає Позивачка з дітьми. Велика площа квартири значно перевищує встановлені норми житлової площі та свідчить про високий рівень матеріального забезпечення; - квартира [ADDRESS] . Дана квартира має загальну площу 42.7 кв.м. Зазначені обставини мають суттєве значення для справи, оскільки: - позивачка повністю забезпечена власним житлом значної площі у новому будинку, а отже, не несе витрат на оренду нерухомості, що зменшує її фінансовий тягар; - володіння другою повноцінною квартирою в [ADDRESS] ) надає Позивачці можливість отримувати значний додатковий дохід від здачі майна в оренду. Ринкова вартість оренди такої квартири дозволяє Позивачці самостійно та повною мірою забезпечувати високий рівень життя дітей. Враховуючи, що Позивачка є власницею вартісної нерухомості загальною площею понад 160 кв.м. у столиці, її твердження про «тяжкий тягар утримання дітей» є безпідставними та не відповідають її реальному майновому стану. Таким чином, вимога про стягнення саме 1/3 частини доходу є передчасною та документально не підтвердженою з боку Позивачки. На відміну від Позивачки, яка повністю забезпечена власним житлом значної площі та має активи для отримання пасивного доходу від оренди, Відповідач на праві власності не має жодного нерухомого майна. Після припинення спільного проживання з 05.11.2025 року, Відповідач вимушений винаймати житло для власного проживання. Витрати на оренду квартири та оплату комунальних послуг складають значну частину його бюджету. Дані обставини суттєво впливають на його реальну фінансову спроможність сплачувати аліменти у розмірі, який вимагає Позивачка, оскільки значна частина доходу Відповідача спрямовується на реалізацію його базового конституційного права на житло. Отже, враховуючи, що Позивачка володіє двома квартирами загальною площею понад 160 кв.м., а Відповідач не має власного житла та несе додаткові витрати на оренду, заявлений у позові розмір аліментів (1/3 доходу) є несправедливим та таким, що призведе до глибокого дисбалансу у матеріальному стані сторін. Відповідач наголошує, що аліменти за своєю правовою природою є коштами на утримання дитини, а не способом вирівнювання статків батьків чи засобом накопичення капіталу Позивачкою. З огляду на те, що Відповідач працює у сфері інформаційних технологій, де рівень оплати послуг час від часу може бути значно вищим за середній по країні, стягнення 1/3 частини доходу без обмеження максимальної суми може призвести до стягнення коштів, які в десятки разів перевищують реальні, навіть найвищі, потреби дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі викладеного, Відповідач вважає за доцільне у разі призначення аліментів у частці від заробітку (доходу) (при цьому, не 1/3, як того вимагає Позивачка, приховуючи від суду реальні обставини справи, а в меншій частці), - обмежити максимальну суму стягнення десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку. Такий підхід повністю забезпечить інтереси дітей та відповідатиме принципам справедливості та розумності. 3. Щодо необхідності призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 51, 52 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача або платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Більше того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, при вирішенні питання про спосіб стягнення аліментів суд повинен виходити з принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини та реальної спроможності платника. Позивачка не надала суду доказів наявності у Відповідача постійного та стабільного доходу, який би дозволяв математично точно розрахувати частку від заробітку без шкоди для самого Відповідача. Натомість, визначення аліментів у твердій грошовій сумі забезпечить стабільність виплат та дозволить Позивачці чітко планувати витрати на дітей, незалежно від можливих коливань у трудовій зайнятості Відповідача чи змін у структурі його доходів у сфері ІТ. Враховуючи, що: - позивачка має у власності дві квартири у м. Києві (загальною площею понад 160 кв.м.), що звільняє її від витрат на оренду та створює умови для отримання пасивного доходу; - відповідач не має власного житла та несе значні витрати на оренду нерухомості для проживання; - відповідач продовжує добровільно та безпосередньо фінансувати додаткові потреби дітей (гуртки, відпочинок, одяг), що підтверджується наявними доказами; відповідач вважає, що розмір аліментів у сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно на двох дітей (по 4 000 грн на кожну дитину) є справедливим, обґрунтованим та таким, що повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Зазначена сума значно перевищує встановлений законом мінімальний розмір аліментів (50% прожиткового мінімуму) і в поєднанні з матеріальними активами Позивачки та добровільною участю Відповідача у додаткових витратах, забезпечує дітям рівень життя, що є вищим за середній. Стягнення ж аліментів у частці 1/3 від доходу, про яке просить Позивачка, за умови відсутності власного житла у Відповідача та наявності значних активів у Позивачки, призведе до нерівності батьків у виконанні обов`язків та поставить Відповідача у скрутне матеріальне становище, що суперечить засадам справедливості та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України). 4. Процесуальні аспекти. 4.1. Щодо невідповідності заяви Позивачки вимогам щодо її форми та змісту та необхідності залишення позову без руху для усунення вказаних недоліків. Відповідно до ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позовна заява [PERSON] не відповідає цим вимогам з огляду на наступне: - позивачка просить стягнути 1/3 частину доходів, посилаючись на те, що Відповідач працює в ТОВ «ГлобалЛоджик Україна». Проте до позову не додано жодного документа (довідки про доходи, витягу з реєстру застрахованих осіб), який би підтверджував факт роботи Відповідача саме в цій установі або розмір його заробітної плати. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач зобов`язаний зазначити докази на підтвердження кожної обставини. Самих лише припущень Позивачки недостатньо для визначення частки доходу; - якщо Позивачка стверджує, що розмір заробітної плати їй «невідомий», вона повинна була, відповідно до ст. 84 ЦПК України, разом із позовною заявою подати клопотання про витребування відповідних доказів (довідок про доходи) судом, підтвердивши неможливість їх самостійного отримання. Цього зроблено не було, що позбавляє суд можливості об`єктивно встановити матеріальний стан Відповідача; - позивачка зазначає, що утримання дітей є для неї «тяжким тягарем», але не надає жодного фінансового розрахунку реальних потреб дітей (витрат на харчування, одяг, гуртки тощо). Без такого розрахунку неможливо встановити, чи є сума у розмірі 1/3 від доходу Відповідача «необхідною та достатньою» для дитини, як того вимагає ч. 2 ст. 182 СК України. - у прохальній частині Позивачка просить суд встановити, що після досягнення повноліття старшим сином [PERSON] , розмір аліментів на молодшого сина має автоматично становити 1/4. Проте, згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України та ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів відбувається шляхом подання нового позову при зміні обставин, а не автоматично «наперед» у рішенні суду. Така вимога є передчасною та не відповідає нормам матеріального права. Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Згідно ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Враховуючи, що вказані недоліки перешкоджають суду встановити реальні обставини справи та визначити справедливий розмір аліментів, Відповідач просить суд залишити позовну заяву [PERSON] без руху та надати їй строк для усунення вищевказаних недоліків, і у разі не усунення їх у встановлений строк - залишити позов без розгляду. 4.2. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу складає 10000,00 грн. 4.3. Клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження із викликом сторін. Відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі, справу № 753/24302/25 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач вважає за необхідне перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, виходячи з наступного: - на даний час сторони ведуть активні перемовини щодо укладення мирової угоди та добровільного визначення порядку утримання дітей. Відповідно до ст. 201-205 ЦПК України, сторони мають право на врегулювання спору за участю судді або проведення медіації. Проведення таких процедур та затвердження мирової угоди є можливим лише на стадії підготовчого засідання, що передбачено лише загальним позовним провадженням; - у разі прийняття рішення про проведення медіації, сторонам знадобиться зупинення провадження у справі (п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України), що також потребує проведення судового засідання з викликом сторін; - враховуючи наявність значного масиву нерухомого майна у Позивачки, специфіку професійної діяльності Відповідача та необхідність детального дослідження фінансового стану обох батьків, ця справа є складною. Справедливе вирішення спору неможливе без особистих пояснень сторін та дослідження оригіналів доказів у судовому засіданні; - стягнення аліментів у розмірі 1/3 від доходу без урахування реальних витрат Відповідача на житло та наявних активів Позивачки може призвести до порушення балансу інтересів. Тільки загальне провадження дозволить повноцінно реалізувати право Відповідача на захист; - окремі обставини, що мають істотне значення для справи, а саме: реальний майновий стан сторін, факт надання Відповідачем грошової допомоги на утримання дітей після припинення спільного проживання, а також обставини спільного побуту та витрат сім`ї до 05.11.2025 року, можуть бути підтверджені показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка є джерелом доказів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, допит свідків здійснюється безпосередньо в судовому засіданні. Розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін (у письмовому провадженні) унеможливлює реалізацію права Відповідача на доведення своїх заперечень шляхом допиту свідків, що є порушенням принципу змагальності сторін. Лише перехід до загального позовного провадження та призначення судового засідання дозволить суду безпосередньо дослідити цей вид доказів, заслухати свідчення осіб, яким відомі обставини фінансових взаємовідносин сторін, та ухвалити законне і справедливе рішення. Просить суд розгляд цивільної справи № 753/24302/25 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити по справі підготовче судове засідання. Отже, відповідач просить: - позовну заяву Позивачки залишити без руху та надати встановлений судом строк для усунення недоліків. У разі не усунення недоліків у встановлений строк - позов залишити без розгляду; - розгляд цивільної справи № 753/24302/25 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити по справі підготовче судове засідання; - позовні вимоги задовольнити частково, стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень щомісячно (по 10 000 грн на кожну дитину) до досягнення ними повноліття. 08.01.2026 представник позивача - адвокат Маслякова Т.О. подала відповідь на відзив, в якій зазначила таке (документ сформований в системі «Електронний суд» 08.01.2026, зареєстрований судом за вх. № 1299/26). 1. Щодо тверджень Відповідача про участь у матеріальному забезпеченні дітей Відповідач дійсно розпочав перерахування коштів на утримання дітей лише після подання Позивачем позовної заяви до суду, що саме по собі свідчить про відсутність належного та добровільного виконання ним батьківського обов`язку до звернення до суду. До моменту подання позову Відповідач не надавав систематичної, регулярної та достатньої матеріальної допомоги, яка б відповідала потребам дітей та його фінансовим можливостям. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття незалежно від факту звернення іншого з батьків до суду. Таким чином, доводи Відповідача спрямовані не на спростування позовних вимог, а на створення хибного уявлення про належне виконання ним батьківських обов`язків, що не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, після припинення спільного проживання Відповідач забрав усі спільно накопичені грошові кошти у сумі 70 000 євро, що істотно погіршило матеріальний стан Позивача та дітей і додатково підтверджує відсутність з боку Відповідача належної турботи про їх фінансове забезпечення. 2. Щодо правомірності визначення аліментів у частці від доходу Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі - за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. Реалізуючи своє право на судовий захист, Позивач обрала спосіб захисту у вигляді стягнення аліментів у частці від доходу Відповідача, що повністю відповідає положенням ст. 5 та ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України щодо права на звернення до суду та принципу диспозитивності цивільного процесу. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей чи осіб на утриманні; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є працездатною особою та не надав суду жодного доказу, який би свідчив про наявність об`єктивних обставин, що обмежують його можливість отримувати дохід або виконувати аліментні зобов`язання. Посилання Відповідача на витрати, пов`язані з орендою житла, не можуть бути підставою для зменшення обсягу аліментних зобов`язань, оскільки відповідно до усталених принципів сімейного права інтереси та потреби дітей мають безумовний пріоритет над особистими витратами батьків. 3. Щодо доводів Відповідача про майновий стан Позивача Посилання Відповідача на те, що Позивач нібито має у власності дві квартири та може отримувати дохід від їх оренди, є юридично неспроможними та не мають правового значення для вирішення спору. По-перше, зазначене майно було подароване Позивачеві її батьками. По-друге, саме з Позивачем постійно проживають діти, і саме вона несе основний тягар їх утримання, забезпечуючи щоденні потреби дітей, зокрема витрати на харчування, одяг, лікування, розвиток, дозвілля та відпочинок. Наявність або відсутність майна у Позивача не звільняє Відповідача від обов`язку утримувати власних дітей, що прямо випливає з положень ст. 180 Сімейного кодексу України. 4. Щодо пропозиції Відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі У відзиві Відповідач просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі, однак його позиція є внутрішньо суперечливою та непослідовною. Так, у мотивувальній частині відзиву Відповідач зазначає розмір аліментів у сумі 8 000 грн (по 4 000 грн на дитину), тоді як у прохальній частині - вже 20 000 грн (по 10 000 грн на дитину). Зазначена суперечливість свідчить про відсутність у Відповідача чіткого, економічно та юридично обґрунтованого бачення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що, своєю чергою, підтверджує доцільність їх стягнення саме у частці від доходу. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, саме Позивач має право визначати спосіб захисту свого права, а остаточний розмір аліментів встановлюється судом з урахуванням норм сімейного законодавства. За таких обставин стягнення аліментів у частці від доходу є найбільш об`єктивним та справедливим способом забезпечення належного утримання дітей. 5. Щодо вимоги Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду Вимога Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є безпідставною та не ґрунтується на нормах процесуального права. Позовна заява відповідає вимогам ст. 175 та ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, що підтверджується фактом відкриття провадження у справі. Вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви без розгляду передбачений ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України, і жодна з таких підстав у даній справі відсутня. Позивачу об`єктивно не відомий точний розмір доходів Відповідача, однак достеменно відомо, що він офіційно працевлаштований. Отримати відповідні довідки самостійно Позивач не мала можливості. Водночас саме Відповідач, як сторона у справі, не скористався своїм правом надати суду докази щодо свого місця роботи та доходів, що свідчить про недобросовісність його процесуальної поведінки. Щодо клопотання представника відповідача - адвоката Колісніченка А.С. про залишення позову без руху, суд зазначає таке. На обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив таке: - позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач працює в ТОВ «ГлобалЛоджик Україна»; - позивачка не подала клопотання про витребування доказів, а саме - щодо розміру заробітної плати відповідача; - позивач не надала розрахунків реальних потреб дітей; - у прохальній частині просить суд після досягнення старшою дитиною повноліття змінити розмір аліментів, однак така вимога є передчасною. Суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача, оскільки суд після подання позову перевірив позов на додержання вимог, викладених у ст. 175 та 177 ЦПК України та не встановив, що позов подано без додержання таких вимог. Крім того, подання будь-яких клопотань, зокрема про витребування доказів, є їх правом, а не обов`язком. Також суд зазначає, що обґрунтованість заявлених позивачем вимог суд вирішує при розгляді справи по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі чи в ухвалі про залишення позову без руху, оскільки метою залишення позову без руху є усунення саме процесуальних недоліків форми та змісту позовної заяви. Щодо клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає таке. На обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив таке: - сторони ведуть перемовини щодо укладення мирової угоди та мають право на врегулювання спору за участю судді, що є можливим лише на стадії підготовчого провадження; - у разі прийняття рішення про проведення медіації сторонам знадобиться зупинення провадження у справі; - справедливе вирішення спору неможливе без особистих пояснень сторін та дослідження оригіналів доказів у суді; - загальне провадження дозволить повноцінно реалізувати право відповідача на захист; - окремі обставини, що мають істотне значення для справи, а саме - реальний майновий стан сторін, факт надання відповідачем грошової допомоги на дітей після припинення спільного проживання, а також обставини щодо спільного побуту та витрат сім`ї до 05.11.2025 можуть бути підтверджені показаннями свідків, які допитуються безпосередньо в судовому засіданні. Відповідно до ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. 3. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі. 4. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 5. Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. 6. Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається. 7. Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Враховуючи, що позовну заяву подано у справі, яка є малозначною відповідно до прямої вказівки закону - п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України (предметом спору у справі є стягнення аліментів на дітей), а згідно з ч. 7 ст. 277 ЦПК України «Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження», суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача. Крім того, суд ухвалою від 08.12.2025 установив сторонам строк для подання заяв по суті справи, до яких сторони мають справо додати докази на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін у справі, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доводи сторони відповідача про те, що встановити обставини у цій справі, предметом спору в якій є стягнення аліментів, зокрема щодо реального майнового стану сторін, факту надання відповідачем грошової допомоги дітям після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, можуть бути підтверджені показаннями свідків не є обґрунтованими, оскільки такі обставини можливо встановити та перевірити письмовими доказами: довідки про доходи, виписки з банківських рахунків. Щодо вирішення спору по суті, суд зазначає таке. 28.08.2010 сторони зареєстрували шлюб (а.с.5). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7). Сторони фактично припинили шлюбні відносини, разом не проживають. Діти проживають разом з позивачем. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму з 01 січня 2025 року для дiтей вiком до 6 рокiв становить - 2 563 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 грн. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму з 01 січня 2026 року для дiтей вiком до 6 рокiв становить - 2 817 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років - 3 512 грн. Стаття 181 СК України встановлює що, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Заперечуючи проти задоволення позову про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, відповідач зазначав таке: 1) перед поданням позову відповідач організував та оплатив відпочинок позивачу разом із дітьми; 2) після припинення спільного проживання з позивачем та дітьми відповідач не припиняв фінансової підтримки дітей; 3) позивач не надала доказів, які підтверджують доходи відповідача; 4) позивач є власником двох квартир, тому забезпечена житлом та має можливість отримувати дохід додатковий дохід; 5) відповідач орендує житло, вартість оренди є значною; 6) просить визначити аліменти на дітей у твердій грошовій сумі - 8 000,00 грн на двох (в мотивувальній частині відзиву) та 20 000,00 грн на двох (у прохальній частині відзиву). На підтвердження своїх заперечень надав копії: - квитанцій про перерахування коштів; - договору № 636-2509012 на туристичне обслуговування від 01.09.2025; - додатку № 1 до договору на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025; - додатку № 2 до договору на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025; - додатку № 3 до договору на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025; - додатку № 4 до договору на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025; - додатку № 5 до договору на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025; - квитанцій про сплату послуг за договором на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025; - інформаційних витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. З наданих відповідачем копій договорів, квитанцій та інформаційних витягів суд установив таке. 01.09.2025 ТОВ «ТРВТ» (туроператор), від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа відпочинку «Поїхали з нами» та [PERSON] уклали договір № 636-2509012 на туристичне обслуговування. За умовами договору та додатків визначено: - дата поїздки з 26.10.2025 по 04.11.2025; - готель Labranda Royal Makadi 5*, Єгипет; - туристи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з копією квитанції № 232116765 [PERSON] перерахував ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 27 500,00 грн, призначення платежу «договір на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025» (а.с.45). Згідно з копією квитанції № 23648586 [PERSON] перерахував ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 82 500,00 грн, призначення платежу «договір на туристичне обслуговування № 636-2509012 від 01.09.2025» (а.с.45 зв). Суд, оцінюючи ці докази, зазначає, що організація відповідачем відпочинку позивачці та їх спільним дітям не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів у цій справі, оскільки ці витрати не є забезпеченням базових потреб дітей у їжі, одязі тощо. Окрім того, цей відпочинок відповідач організував до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами. Відповідач зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин - 05.11.2025, продовжив надавати матеріальну допомогу дітям, на підтвердження чого надав копії квитанцій (а.с. 32-37). Кошти, витрачені відповідачем згідно з копією квитанції № 244234033 від 03.12.2025, за якою [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 4 400,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «барабани, [PERSON] » (а.с.32) суд не вважає сплатою аліментів, оскільки це додаткові витрати, пов`язані з розвитком дитини. Копії квитанції № 57294405624 від 04.11.2025 на суму 454,15 MDL призначення: «Списання коштів за карт. рах. за операцією Сплата за товар в терміналі Р0117861 за картою [NUMBER] , код авторизації 347798 від 04.11.2025» та квитанції № 56927007047 від 25.10.2025 на суму 471,28 MDL призначення: «Списання коштів з карт.рах. за операцією Сплата за товар в терміналі Р0113424 за картою [NUMBER] , код авторизації 501890 від 25.10.2025» не є доказами щодо надання відповідачем допомоги дітям, оскільки такі квитанції не містять інформації щодо платника коштів, отримувача коштів та підтверджують тільки сплату за певні товари. Враховуючи, що у справі відсутні докази на підтвердження існування між сторонами інших правовідносин, окрім правовідносин щодо утримання неповнолітніх спільних дітей, Суд оцінює нижчеперелічені квитанції як добровільне виконання відповідачем обов`язку з утримання дітей за період листопад - грудень 2025 року. Тому ці кошти підлягають врахуванню виконавцем під час визначення суми аліментів, що стягуватиметься державним/приватним виконавцем у разі примусового виконання цього рішення за період листопад - грудень 2025 року: Згідно з копією квитанції № 78Е1-ВМ6Н-0АВ2-КХ91 від 08.11.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 750,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «переказ особистих коштів» (а.с.36). Згідно з копією квитанції № 4ЕН0-ЕАН5-В33Н-А643 від 08.11.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 3 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «переказ особистих коштів» (а.с.36 зв.). Згідно з копією квитанції № НЕ8Н-43А7-1982-Н8Е2 від 11.11.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 5 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «переказ особистих коштів» (а.с.35 зв.). Згідно з копією квитанції № РЕ3В-2В30-1ВВХ-8ХНА від 12.11.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 5 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «переказ особистих коштів» (а.с. 37). Згідно з копією квитанції № 242158139 від 18.11.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 10 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «поповнення рахунку» (а.с.32 зв.). Згідно з копією квитанції № 243136087 від 25.11.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 10 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «поповнення рахунку» (а.с.33). Згідно з копію квитанції № 244061729 від 02.12.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 10 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «поповнення рахунку» (а.с.33 зв.). Згідно з копією квитанції № 245047531 від 09.12.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 10 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «поповнення рахунку» (а.с.34). Згідно з копією квитанції № 245919180 від 15.12.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 10 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «поповнення рахунку» (а.с.34 зв.). Згідно з копією квитанції № 346807276 від 22.12.2025 [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 10 000,00 грн отримувачу [PERSON] , призначення платежу «поповнення рахунку» (а.с.35). Водночас, розмір сплачених відповідачем добровільно коштів на утримання дітей за цей період не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, враховуючи, що він становить менше, ніж 1/3 частки від доходу відповідача за цей період, тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст 267 ЦПК України Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Тому Суд у цьому рішенні визначає порядок його виконання, а саме -під час ви конання рішення кошти за переліченими судом квитанціями підлягають врахуванню виконавцем під час визначення суми аліментів, що стягуватиметься державним/приватним виконавцем у разі примусового виконання цього рішення за період листопад - грудень 2025 року: З копій інформаційної довідки № 458831281 від 29.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта суд установив, що: - позивач є власником квартири [ADDRESS] ; - позивач є власником квартири [ADDRESS] . Разом із тим, наявність на праві власності у позивачки квартир не позбавляє її права звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Крім того, відповідач також є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Відповідач зазначив, що позивач не надала доказів на підтвердження його працевлаштування та визначення розміру доходів. Разом із тим, суд зазначає таке. Відповідач не заперечує щодо його працевлаштування у сфері ІТ-технологій, зазначив про мінливість заробітку, однак також не надав доказів на підтвердження своїх заперечень. Суд перевірив обґрунтованість тверджень відповідача про відсутність у нього постійного джерела доходів та установив таке. Згідно з відповіддю № 2449800 від 132.03.2026 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді Маркєлової В.М., відповідач працевлаштований у ТОВ «Глобаллоджик Україна», загальний розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за період з 1 кварталу по 4 квартал 2025 року становить 3 494 451,43 грн. За період з 05.11.2025 по 31.12.2025 (фактичного припинення шлюбних відносин) дохід відповідача становив 743 650,23 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів на дітей суд враховує таке: - малолітні діти проживають разом із матір`ю; - працевлаштованість відповідача; - наявність у відповідача на праві спільної часткової власності 1/4 частки квартири [ADDRESS] ; - відповідач є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має; - рівні обов`язки батьків щодо утримання спільних дитини; - позивачка не скористалася наданим їй правом як одержувачу аліментів і не просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Отже, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дітей, враховуючи покладення законом на батьків обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.11.2025 (дати подання позову до суду) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а після цього - у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , - до досягнення ним повноліття. Суд зазначає, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідач, а відповідач, за наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved