Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

09.10.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши заявлені вимоги (а.с. 87-90), просить: - визнати незаконним звільнення його з роботи водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ»; - поновити його на роботі водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» з дня незаконного звільнення, тобто з 24.06.2025; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» заробіток за час вимушеного прогулу з 24.06.2025 по дату винесення рішення суду у цій справі, згідно трудового договору за № 12 від 29.04.2025. Короткий виклад доводів позову Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 29.04.2025 він був прийнятий на роботу до ТОВ «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» на посаду водія автотранспортних засобів на підставі трудового договору №12 від 29.04.2025. У подальшому, після звернення до органів Держпраці щодо порушення відповідачем вимог трудового законодавства, йому стало відомо з відповіді Держпраці від 11.09.2025 року, що наказом від 24.06.2025 №7/к/тр трудовий договір з ним припинено у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Проте заяви про звільнення за власним бажанням він не подавав та не направляв відповідачу, з наказом про звільнення під підпис не ознайомлювався, а його копію отримав лише 04.11.2025 року на свій запит. Також у документах, наданих відповідачем, відсутні будь-які докази подання позивачем заяви про звільнення або ознайомлення його з відповідним наказом. Позивач зазначає, що відповідачем було порушено встановлений трудовим законодавством порядок звільнення працівника, оскільки наказ про звільнення за власним бажанням може бути виданий лише на підставі письмової заяви працівника. У зв`язку з викладеним позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що порушує його трудові права, у зв`язку з чим звернувся до суду за їх захистом. Заперечення відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що позивач у своїх доводах посилається на положення частини другої статті 233 Кодекс законів про працю України, відповідно до якої працівник має право звернутися до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми. Вказує, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги необхідністю отримання наказу про звільнення, а також доказів наявності у відповідача заяви про звільнення за власним бажанням. Водночас на підтвердження своїх доводів позивач долучив до матеріалів справи відповідь органу Держпраці від 11.09.2025 на його звернення до Урядової гарячої лінії від 04.08.2025, зареєстроване за № КУ-19124065, щодо можливих порушень трудового законодавства з боку ТОВ «Кантол Бустревел». Крім того, 24.06.2025 у день звільнення позивача, між сторонами здійснювалося листування за допомогою мобільного додатку Viber, зі змісту якого вбачається не лише факт повідомлення позивача про звільнення та надання зразка заяви про звільнення, а й небажання позивача продовжувати трудові відносини з відповідачем. Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що він дізнався про своє звільнення лише з письмової відповіді Держпраці, не відповідає дійсності та вводить суд в оману. Відповідач звертає увагу суду на положення частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України, відповідно до якої працівник може звернутися до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як зазначає відповідач, позивач відмовився прибути за місцем роботи для отримання наказу про звільнення, натомість у телефонному режимі просив не звільняти його «за статтею». Позивач, знаючи про своє звільнення та фактично не перебуваючи на роботі з 23.06.2025, звернувся до Урядової гарячої лінії лише 04.08.2025. Позивач, звернувшись до суду 08.10.2025, пропустив встановлений частиною другою статті 233 Кодекс законів про працю України місячний строк звернення до суду у справах про звільнення. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 14.10.2025 позовна заява залишена без руху. Недоліки позову [PERSON] усунув 13.10.2025. Ухвалою судді від 16.10.2025 у праві відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою від 16.12.2025 суд прийняв до розгляду заяву [PERSON] зі збільшеними позовними вимогами. У судове засідання позивач не з`явився, просив у позові справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача адвокат Бакун О.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позву із підстав, наведених у відзиві. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд призначив проголошення 24.03.2026. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Суд встановив, що 29.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» та [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір № 1, відповідно до умов якого [PERSON] приймається на роботу у ТОВ «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» на посаду водія автотранспортних засобів з 01.05.2025 з працею 40 годин на тиждень та виплатою заробітку відповідно до штатного розпису (а.с. 9-12). Наказом від 29.04.2025 № 12 [PERSON] прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів у Товариство з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» з 01 травня 2025 року (а.с. 52). Наказом ТОВ «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» від 24.06.2025 [PERSON] було звільнено із роботи із 24 червня 2025 року у зв`язку із розірванням безстрокового трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпПУ (а.с. 59). Згідно із детальним розрахунком при звільненні за період із 01.06. 2025 до 24.06.2025 [PERSON] нараховано 16 190,48 грн виплати по окладу та 2580,64 грн - компенсації відпустки (а.с. 60). Відповідно до повідомлення Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 11.09.2025, адресованого [PERSON] було встановлено, що Наказом від 29.04.2025 він був прийнятий на роботу у ТзОВ КантолБустревел з нормою тривалості робочого часу - 40 годин на тиждень та посадовим окладом 20 000 грн. 24.06.2025 наказом (розпорядженням ) "Про припинення трудового договору від 24.06.2025" № 7/к/тр [PERSON] був звільнений із роботи за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Письмова заява про розірвання трудового договору відсутня, що є порушенням ч. 1 ст. 38 КЗпП України. До відзиву представник відповідача долучив скріншот переписки із [PERSON] у якому [PERSON] не погоджується із умовами праці, висловлює незгоду їхати в рейс. У повідомленні вказано, що позивача буде подано на звільнення ( а.с. 62-66) Відповідно наданого ТОВ "Кантол Бустревел" розрахунку, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 952,38 грн. Застосовані норми права, аналіз доводів сторін, висновки суду Статтею 21 Кодексу законів про правцю України (далі КЗпП України) визначено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ст. 23 КЗпП України ). Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 38 КЗпПП України передбачено розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. За цією нормою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Під час розгляду справи суд встановив, що позивач не подавав до роботодавця заяви про його звільнення за власним бажанням. Цей факт був констатований Західним міжрегіональним управління Державної служби з питань праці при проведений перевірці та неподання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням підтверджено відповідачем. Таким чином, суд констатує, що роботодавець незаконно звільнив позивача на підставі статті 38 КЗпП України (розірвання безстрокового трудового договору з ініціативи працівника). А отже, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання його звільнення незаконним та поновлення його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» з 25 червня 2025 року, оскільки звільнений позивач був із 24 червня 2025 року, а цей день є останнім робочим днем. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу при поновленні на роботі за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника. Вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2025 року у справі № 591/3739/22-ц). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів вимушеного прогулу. За період із 25.06.2025 (день припинення трудових відносин) та до 24.03.2026 (день ухвалення рішення про поновлення на роботі) - 195 робочих днів. Середньоденний заробіток позивача відповідно до наданої відповідачем довідки складає 952,38 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 185 714 гривень 10 копійок (952,38 ? 195). Такий розмір середнього заробітку слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» на користь [PERSON] . Щодо доводів представника відповідача про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду. Відповідач, стверджуючи про недобросовісність поведінки позивача, звертав увагу на те, що останній пропустив строк звернення із заявою про вирішення трудового спору. Проте суд із цим аргументом відповідача не погоджується. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Із наявних у справі доказів суд встановив, що копія наказу про звільнення позивачеві відповідачем до дня пред`явлення позову вручена не була. Отже, підстав вважати, що строк звернення [PERSON] із позовом був пропущений, немає. Розподіл судових витрат За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору звільнений згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Сума судового збору за дві позовні вимоги складає 3068 гривень 34 копійки, із якої 1211,2 грн за вимогу немайнового характеру (про поновлення на роботі) та 1857,14 грн за позовну вимогу майнового характеру ( 1% суми стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу). Отже слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТОЛ БУСТРЕВЕЛ» на користь держави судовий збір в розмірі 3068 гривень 34 копійки.

Outcome: partial