Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9339986 від 23 березня 2024 року в розмірі 26 472,42 грн., яка складається з 7 290,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту (тілом кредиту), 18 372,42 грн простроченої заборгованості за відсотками та 810,00 грн простроченої заборгованості за комісією. Позовна заява обґрунтована тим, що 23 березня 2024 року між первісним кредитором ТОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит в електронній формі. Кредитодавець виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 8100,00 грн на його банківську картку. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував. У подальшому 29 серпня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги № 109-МЛ, за яким позивач набув право вимоги до відповідача. Ухвалою від 16.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. Представник позивача в позові просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подавав, причини неявки не повідомив, відзив на подав. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних. Судом встановлено, що 23 березня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено кредитний договір № 9339986. Договір підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до умов договору сторони погодили кредит у розмірі 8 100,00 грн, строком на 105 днів, який складається з пільгового періоду тривалістю 15 днів та поточного періоду тривалістю 90 днів, відсоткову ставку у розмірі 1,70% у пільговий період та 2,30% у поточному періоді. Комісія за надання кредиту - 810 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти на картковий рахунок відповідача. Натомість відповідач порушив свої зобов`язання та своєчасно кошти не повернув, здійснивши лише часткове погашення, внаслідок чого залишок основного боргу становить 7290,00 грн. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України. Щодо переходу права вимоги. 29 серпня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги № 109-МЛ. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача на законних підставах. Щодо нарахування та стягнення комісії. Відповідно до наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Мілоан», кредитор 16.04.2024 здійснив «Нарахування комісії за управління та обслуговування кредиту». Відповідно до розділу «Терміни та визначення» Договору про споживчий кредит №9339986 від 23 березня 2024, «комісії за управління та обслуговування кредиту» - винагорода, що сплачується Позичальником за підготовку у випадку пролонгації строку кредитування за ініціативою Позичальника відповідно до п. 2.3 Договору, та пов`язаних з необхідністю управління та обслуговування кредиту Кредитодавцем (білінг, сервісні повідомлення, актуалізація інформації в особистому кабінеті Позичальника, тощо) протягом додаткового періоду (строку пролонгації) та понад строк, з якого виходив Кредитодавець при укладенні цього договору. Кредитний договір укладено 23 березня 2024 строком на 105 днів, тобто до 06.07.2024. Тобто нарахування комісії за управління та обслуговування кредиту, яке здійснено кредитором 16.04.2024, здійснене в межах строку кредитного договору, а тому є безпідставним. Нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 810,00 грн є обґрунтованою, оскільки така комісія прямо погоджена сторонами у пункті 1.5.1 договору та розрахована відповідно до вимог закону (10 відсотків від суми кредиту) Щодо нарахування відсотків. Відповідно до умов договору сторони погодили процентну ставку за пільговий період у розмірі 1,70 відсотка на день та процентну ставку за поточний період у розмірі 2,30 відсотка на день. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року № 3498-IX. Пунктом 5 розділу I цього Закону було внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування", зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 відсоток. Суд зазначає, що дія пункту 17 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" щодо застосування тимчасових лімітів процентної ставки (2,5 відсотка та 1,5 відсотка) поширюється виключно на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів було продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки спірний кредитний договір між сторонами був укладений 23 березня 2024 року, тобто після набрання чинності змінами до закону, пункт 17 Перехідних положень до цих правовідносин не застосовується. Для нових договорів діє імперативна норма частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою обмежено максимальну денну процентну ставку на рівні 1 відсотка. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на це, умови кредитного договору в частині встановлення процентних ставок 1,70 відсотка та 2,30 відсотка на день є нікчемними, оскільки вони перевищують максимально дозволений законом розмір. За період з 23 березня 2024 по 16.04.2024 належний розмір відсотків, розрахований за ставкою 1% на день, повинен становить 2 025,00 грн (8 100,00 грн * 1% * 25 днів). 05.03.2024 Відповідач здійснив оплату на загальну суму 2 430,00 грн. Відповідно до положень статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми, сплаченої для виконання грошового зобов`язання, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідно до розрахунку заборгованості, ТОВ «Мілоан» зарахував цю сплату таким чином: 810,00 грн - сплата процентів, 810,00 грн - сплата тіла кредиту, 810,00 грн - сплата комісії за управління та обслуговування кредиту. Судом визнано нарахування комісії за управління та обслуговування кредиту безпідставним, оскільки здійснено в межах строку кредитного договору, а не поза межами такого. Таким чином Відповідач за вказаний період сплатив повністю суму комісії за надання кредиту, тому 1 620,00 грн слід зарахувати як сплату процентів. Станом на 16.04.2024 у відповідача перед кредитором була заборгованість у розмірі, яка складалася з: 8 100,00 грн - за тілом кредиту; 405,00 грн - заборгованість за відсотками. За період з 17.04.2024 по 21.07.2024 належний розмір процентів, розрахований за ставкою 1% на день, становить 7 371,00 грн (8 100,00 грн * 1% * 96 днів). За розрахунком суду, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15 876,00 грн, що складається з: 8 100,00 грн - за тілом кредиту; 7 776,00 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за комісією. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково на суму 15 876,00 грн, що становить 59,97 відсотка від заявленої ціни позову в 26 472,42 грн. Отже, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно у розмірі 1 452,71 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Ч. 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Наданими суду доказами (в копіях): - договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, - актом наданих послуг №Д/3336 від 20.08.2025; - детальним описом наданих послуг від 20.08.2025 доведено, що послуги з професійної правничої допомоги на суму у розмірі 8 000,00 грн Позивачу надавав адвокат Усенко М.І. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство містить критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Ч. 4 ст. 137 ЦПІК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінюючи докази з метою розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Суд враховує висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, в яких, серед іншого наголошено, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У цій справі відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру понесених іншою стороною витрат. Також суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial