Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Комунарському району, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , 1940 року народження, яка за життя володіла спадковим майном - трикімнатною квартирою загальною площею 54,3 м?, що знаходиться у [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги був її син - [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України. Згодом, 03.06.2020 року, рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя у справі №333/4172/20 він був визнаний померлим, а датою його смерті визначено день набрання чинності рішення суду - 06.07.2021 року. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] стала його онука - малолітня [PERSON] (2017 р.н.), яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (мати позбавлена батьківських прав), і перебуває під опікою позивача - [PERSON] . 01 квітня 2024 року позивач як опікун звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від імені дитини. Водночас позивачеві стало відомо, що Шоста Запорізька державна нотаріальна контора вже 12 березня 2025 року видала свідоцтво про право на спадщину іншій особі - [PERSON] , на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2024 р. у справі №332/3258/24. У тій справі суд встановив факт родинних відносин між [PERSON] , і спадкодавцем (троюрідні родичі). Позивачка та дитина як законна спадкоємиця не були залучені до того процесу. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру. 25.04.2025 провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 12.05.2025 року через канцелярію суду від представника третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування надійшли пояснення. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, діючи як орган опіки та піклування, надала письмові пояснення, в яких підтримала позов опікуна малолітньої [PERSON] та не заперечила проти його задоволення в повному обсязі. У поясненнях зазначено, що малолітня [PERSON] є спадкоємицею ближчої черги після смерті діда - [PERSON] ; видане свідоцтво на ім`я [PERSON] , як родича п`ятої черги, порушує черговість спадкування; дії, спрямовані на захист прав дитини, відповідають положенням Цивільного кодексу України та Конвенції ООН про права дитини; орган опіки просить суд врахувати ці обставини та захистити майнові права дитини. 26 травня 2025 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує щодо позову, виходячи з наступного. Відповідач не погоджується з вимогами позовної заяви, поданої [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] , щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 12.03.2025 р. на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що він є троюрідним братом померлого [PERSON] , що підтверджується рішенням суду у справі №332/3258/24 від 10.12.2024 року. Відповідач доглядав за матір`ю померлого ( [PERSON] ) до її смерті, організував її похорон, що підтверджується доданими копіями документів: свідоцтва про смерть, про поховання, довідки про причину смерті, квитанціями на проведення поминального обіду тощо. Зазначає, що спадкоємець першої черги - син померлої, [PERSON] , був визнаний безвісно відсутнім, а пізніше - оголошений померлим рішенням суду від 03.06.2021 р. Дата смерті - [INFO] , тобто дата набрання рішенням законної сили. На підставі ст.1269 ЦК України відповідач подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений строк. Стверджує, що малолітня онука - [PERSON] - пропустила строк для прийняття спадщини (заява подана 09.04.2024 р. замість крайньої дати - 06.01.2022 р.) і не подавалося клопотання про його поновлення, що, на думку відповідача, унеможливлює її право на спадкування. Також відповідач ставить під сумнів твердження позивача про проживання дитини з матір`ю за адресою спадкового майна, посилаючись на матеріали іншої справи, де вказано, що дитина тривалий час перебувала в дитячому будинку за заявами самої матері. У зв`язку з наведеним, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також долучити додані документи до матеріалів справи. 16.06.2025 року ухвалою суду зупинено провадження по справі до вирішення цивільної справи за №332/3258/24 за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. 13.10.2025 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Запорізького апеляційного суду та про поновлення провадження у справі. 14.10.2025 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. 26.11.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Відповідач, в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вважає, що не надано доказів, що малолітня дитина [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] . Також не встановлені обставини, щодо перебування цієї дитини в дитячих будинках. Представник третьої особи, не з`явився, був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Скористався своїм правом на подання пояснень та просив суд задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що трикімнатна квартира загальною площею 54,3 м?, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва №131 про право власності на квартиру від 21.01.1998 року належало [PERSON] . Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2010 року виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори судом встановлено, що спадкоємцями майна [PERSON] , 1939 р.н., який помер [INFO] є його син [PERSON] , [INFO] та його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку в указаній частці видане це свідоцтво складається з 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищезазначеного майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частку вищезазначеного майна не видано. [INFO] померла [PERSON] , 1940 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Судом досліджена копія спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] заведена Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою. Зі спадкової справи вбачається, що вона заведена на підставі заяви від 08.11.2018 р. [PERSON] про прийняття спадщини. Також з аналогічною заявою 23.01.2019 р. звернувся [PERSON] , [INFO] , який посилався на те, що він є рідним братом померлої [PERSON] . З копії спадкової справи встановлено, що на ім`я померлої [PERSON] в АТ «КБ «Приватбанк» відкриті депозитні рахунки із залишками грошових коштів. Станом на день її смерті в квартирі за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] , [INFO] . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.08.2019 року державного нотаріуса Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П. встановлено, що [PERSON] у видачі свідоцтва у праві на спадщину на частку квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] було відмовлено у зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] є спадкоємець першої черги син спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2021 року по справі №333/4172/20 було оголошено померлим [PERSON] , датою смерті вважати дату набрання рішенням законної сили. Актовий запис про смерть [PERSON] [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] складений 05.08.2021 року. датою смерті [PERSON] вказано 06.07.2021. З копії свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ) [PERSON] [INFO] встановлено, що її батьком є [PERSON] . В свою чергу [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] призначена опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування [PERSON] [INFO] , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області №443 від 22.12.2023 року. З рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2023 року по цивільній справі №333/885/23 судом встановлено, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав у відношенні своєї неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Отже, [PERSON] є онукою [PERSON] . Зі спадкової справи №430/22021 заведеної 14.08.2021 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] судом встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернувся [PERSON] 14.08.2021 року. 16.02.2024 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] про прийняття спадщини за законом і видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом від 09.04.2024 року Шоста запорізька державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про те, що надійшла її заява про прийняття спадщини та пояснили, що для оформлення спадщини необхідно звернутися особисто чи через представника та надати оригінали документів, зазначений їх перелік. 16.05.2024 року державний нотаріус Шостої запорізької державної нотаріальної контори своєю постановою №568/02-31 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки не надано документів, які підтверджують родинні відносини між ними. Після чого [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя із заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просив встановити юридичний факт того, що померлий [INFO] [PERSON] є його троюрідним братом. Заявник мотивував звернення необхідністю підтвердження споріднення для оформлення спадкових прав як спадкоємця за законом п`ятої черги після смерті [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2024 року заяву [PERSON] було задоволено, встановлено факт родинних відносин та визнано, що [PERSON] є троюрідним братом [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі зазначеного рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2024 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 12 березня 2025 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначений об`єкт нерухомого майна. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що містяться в матеріалах справи. 01.05.2025 року державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Плясецькому А.М. видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з права на вклади, що зберігаються в АТ «КБ «Приватбанк», які належать [PERSON] , матіер спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої за законом був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. 10.09.2025 року Запорізький апеляційний суд у справі №332/3258/24 за апеляційною скаргою [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2024 року скасував, а заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин залишив без розгляду, роз`яснивши заявнику право на звернення до суду з позовом на загальних підставах. У зазначеній постанові апеляційний суд, зокрема, встановив, що у справі №332/3258/24 наявний спір про право на спадщину після смерті [PERSON] між малолітньою [PERSON] , яка є рідною онукою спадкодавця, та [PERSON] , який претендує на спадкування як родич п`ятої черги, а тому справа не могла розглядатись в порядку окремого провадження. Апеляційний суд також виходив із того, що малолітня [PERSON] відповідно до ч.4 ст.1268 та ч.5 ст.1265 ЦК України є спадкоємцем ближчого ступеня споріднення, вважається такою, що прийняла спадщину з моменту її відкриття, і тим самим усуває від права спадкування родича подальшого ступеня споріднення [PERSON] . Наведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що на момент розгляду даної справи рішення, яке стало підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , скасоване, а сама заява про встановлення факту родинних відносин залишена без розгляду; при цьому малолітня [PERSON] є спадкоємицею ближчого ступеня споріднення, права якої на спадкове майно були порушені видачею оспорюваного свідоцтва та державною реєстрацією права власності за відповідачем. Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Згідно статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, який воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Так, спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст.1301 ЦК України відокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст.203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд. Отже, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №383/258/21 (провадження №61-18173св21), «порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними». У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21 викладено правовий висновок про те, що визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи. Оцінюючи встановлені обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12.03.2025 року та зареєстроване зв реєстрі за №246 [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , є таким, що видано на підставі судового рішення, яке скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 10.09.2025 року; ґрунтується на факті родинних відносин, який не встановлений у передбаченому законом порядку, оскільки заява залишена без розгляду; порушує спадкові права малолітньої спадкоємиці ближчої черги [PERSON] , яка відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину автоматично, незалежно від подання заяви, і усуває від спадкування родичів подальшої черги; створює неправомірні наслідки у вигляді державної реєстрації права власності за відповідачем на нерухоме майно, яке за законом повинно перейти до спадкоємця ближчої черги. Аргументи відповідача про пропуск строку для прийняття спадщини малолітньою [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітні та неповнолітні особи вважаються такими, що прийняли спадщину автоматично, якщо вони мають право на спадкування. Момент виникнення спадкових прав дитини не залежить від подання заяви опікуном чи батьками. Суд зазначає, що [PERSON] є спадкоємицею ближчого ступеня, ніж відповідач, що виключає у нього будь-яке право на спадкування відповідно до ст.1258, 1261, 1265 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини та ст.ст. 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує першочерговий захист майнових прав дітей та зобов`язує органи влади не допускати їх порушення при вчиненні будь-яких юридичних дій, у тому числі при оформленні спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за №246 12.03.2025 р. видане з порушенням законодавства. Документ порушує права малолітньої [PERSON] , що є самостійною підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.1301 ЦК України. Державна реєстрація права власності відповідача підлягає скасуванню, з одночасним відновленням можливості оформлення спадщини спадкоємцем ближчої черги.

Outcome: approved