Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

до суду подано зазначений позов, мотивований тим, що у 2017 році до Березівської сільської ради (Позивач) звернулась [PERSON] із заявою про надання у власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,023 га у [ADDRESS] . 15.12.2017 року Березівською сільською радою прийнято рішення №250 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] », яким [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,23 га в [ADDRESS] . 08.06.2018 року Березівською сільською радою прийнято рішення №280 «Про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] », яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку кадастровий номер 5625080800:05:002:0006 площею 0,2143 га. 14.08.2018 на підставі рішення Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №280 від 08.06.2018 державним реєстратором КП «Реєстраційний центр «Полісся» Кузьмівської сільської ради Сарненського району Ільчуком О.С. зареєстровано право приватної власності за останньою на земельну ділянку із кадастровим номером 5625080800:05:002:0006, площею 0,2143 га, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Так, 20.07.2020 державним реєстратором Рокитнівської РДА Дідковським І.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості по поділ об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер 5625080800:05:002:0006, речове право погашено, а рішенням державного реєстратора Рокитнівської районної державної адміністрації Дідковського І. О. індексний номер рішення: 42219476 закрито розділ у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень стосовно згаданої земельної ділянки. В подальшому, земельну ділянку кадастровий номер 5625080800:05:002:0006 поділено на земельну ділянку із кадастровим номером 5625080800:05:002:0007, площею 0,1943 та, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та на земельну ділянку із кадастровим номером 5625080800:05:002:0008, площею 0,02 га, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які на праві приватної власності належать Відповідачу. Разом з тим, виконувач обов`язків керівника Сарненської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області до [PERSON] про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та повернення земельної ділянки, адже за результатами проведеного досудового розслідування кримінальному провадженні №2018180190000366 встановлено, що Позивачем (у даній справі) рішення №280 від 08.06.2018 на сесії ради не приймалось, а тому земельна ділянка кадастровий номер 5625080800:05:002:0006 у власність Відповідача не передавалась. Відтак, рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 31.03.2022 року по справі №571/190/21 позов задоволено, вирішено скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельні ділянки із кадастровими номерами 5625080800:05:002:0007 площею 0,1943 га та 5625080800:05:002:0008 площею 0,02 га., та зобов`язати [PERSON] повернути у комунальну власність територіальної громади Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області земельну ділянку кадастровий номер 5625080800:05:002:0006 площею 0,2143 га. Однак, на переконання Позивача, згадане рішення суду, не може ефективно поновити порушені права позивача з огляду на наступне. Насамперед вимога про повернення земельної ділянки кадастровий номер 5625080800:05:002:0006 площею 0,2143 га, була сформована не коректно, адже на момент винесення судом рішення, була припинена як об`єкт цивільних прав та не існувала. Належним способом поновлення порушених прав Позивача є повернення у комунальну власність територіальної громади Позивача земельних ділянок із кадастровими номерами 5625080800:05:002:0007 площею 0,1943 га та 5625080800:05:002:0008 площею 0,02 га, які утворились в результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер 5625080800:05:002:0006. З метою реального поновлення інтересів держави у спірних правовідносинах доцільним є обрання способу захисту порушеного права у вигляді скасування рішень державного реєстратора Рокитнівської районної державної адміністрації Дідковського Івана Олександровича про державну реєстрацію права власності за [PERSON] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився. Надіслав на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просить підготовче судове засідання проводити у їх відсутності та задовільнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився. 18.03.2026 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Левченко К.В. про визнання позову. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, встановлено, що рішенням Березівської сільської ради від 15.12.2017 №250 [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,23 га в [ADDRESS] . На підставі рішення Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №280 від 08.06.2018, 14.08.2018 року державним реєстратором КП «Реєстраційний центр «Полісся» Кузьмівської сільської ради Сарненського району Ільчуком О.С. проведено державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером 5625080800:05:002:0006, площею 0,2143 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] за Відповідачем. Згодом, Відповідачем було проведено поділ земельної ділянки із кадастровим номером 5625080800:05:002:0006, в наслідок якого було утворено дві нових земельних ділянки із кадастровим номером 5625080800:05:002:0007, площею 0,1943 та, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та із кадастровим номером 5625080800:05:002:0008, площею 0,02 га, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. В подальшому, Відповідач дізналась, що Березівською сільською радою Сарненського району Рівненської області рішення №280 від 08.06.2018 ніколи не приймалось, і земельна ділянка кадастровий номер 5625080800:05:002:0006 у власність Відповідача не передавалась. Як наслідок Рокитнівським районним судом Рівненської області постановлено рішення від 31.03.2022 року по справі №571/190/21, яким скасовано рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельні ділянки із кадастровими номерами 5625080800:05:002:0007 площею 0,1943 га та 5625080800:05:002:0008 площею 0,02 га., та зобов`язати [PERSON] повернути у комунальну власність територіальної громади Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області земельну ділянку кадастровий номер 5625080800:05:002:0006 площею 0,2143 га. Станом на дату звернення до суду із позовом, у Державному земельному кадастрі за Відповідачем зареєстровано спірні земельні ділянки з кадастровим номером 5625080800:05:002:0008 та кадастровим номером 5625080800:05:002:0007. Відомості про земельні ділянки з кадастровим номером 5625080800:05:002:0008 та кадастровим номером 5625080800:05:002:0007, містяться у Державному земельному кадастрі та не скасовані, а у Позивача відсутні правові підстави для звернення до державного кадастрового реєстратора із заявою про скасування державної реєстрації земельних ділянок, шляхом закриття поземельної книги. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Підстави набуття права власності на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 Земельного кодексу України. Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок передачі земельної ділянки визначений статтею 118 Земельного кодексу України і застосовується при умові дотримання вимог статей 116 та 121 Земельного кодексу України. В силу статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, На підставі статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У абзаці 2 п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що суди повинні враховувати, що у разі якщо майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник на підставі статті 388 Цивільного кодексу України має право звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України. Верховним Судом України звернуто увагу на те, що в позові при розгляді спорів щодо витребування такого майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 Цивільного кодексу України. Велика Палата Верховного Суду вирішуючи справу №183/1617/16 погодилася з наведеним висновком Верхового Суду України з тих підстав, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово- правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18. Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З вказаних правових норм вбачається, що суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушуються або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Також у постанові від 11.02.2020 року у справі №922/614/19 Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Отже, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2021 року у справі №924/454/20 виснував про таке. Велика Палата Верховного Суду вказала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (Постанова ВП ВС від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц). Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі є загальними засадами цієї реєстрації - пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи із зазначеного припису Закону, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідачів нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачами. Частиною 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Відповідно до частини шостої статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» - кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельних ділянок. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 16640 грн. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, то 50 % мають бути повернуті позивачу з державного бюджету, а решта підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved