Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

З тексту позовної заяви слідує, що 15 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 637477376. ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" свої зобов`язання перед відповідачем виконало, а [PERSON] не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором; на підставі Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції Додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року право вимоги за кредитним договором з [PERSON] перейшло від ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС"; 27 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" Права вимоги до боржників вказаними у Реєстрах прав вимоги, в тому числі і до Боржника [PERSON] . Від представника позивача [PERSON] 20 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Мурованокуриловецького районного суду надійшов цей позов, в якому до [PERSON] заявлено вимогу в розмірі 21032 гривні 52 копійки. На підставі положень ч. 6 ст. 187 ЦПК отримано інформацію відповідно до якої відповідач 29 квітня 2022 року був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаним місцем реєстрації з 2023 року не проживає, місце його перебування невідомо. 23 лютого 2026 року суддею на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК отримано інформацію з ЄДДР № 2374925 про зареєстроване місце проживання [PERSON] в селищі Тошківка Сіверськодонецького району Луганської області. Місце реєстрації [PERSON] з червня 2022 року тимчасово окуповане ЗС РФ. Ухвалою від 23 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом на підставі положень ч. 9 ст. 28 ЦПК України та відкрито провадження у справі (а.с. 11-12). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачу та його представнику судові повістки-повідомлення доставлені до електронного кабінету (а.с. 18). Про причини неявки представника позивача суду не повідомлено. Судову повістку-повідомлення разом із ухвалою про відкриття провадження було направлено відповідачу 24 лютого 2026 року на останню відому адресу його місця проживання як ВПО, однак поштове відправлення 06 березня 2026 року повернулося до суду без вручення з відміткою від 25 лютого 2026 року про відсутність адресата (а.с. 16-17). Копії вказаних вище документів направлені та доставлені 23 лютого 2026 року (а.с. 15) на електронну пошту [PERSON] , вказаної в позовній заяві. Також відповідач викликався до суду шляхом розміщення на офіційному сайті оголошення про його виклик до суду (а.с. 14). Відзив на позовну заяву чи клопотання із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не надав. В силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Оскільки наявні всі умови, встановлені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив про можливість ухвалення заочного рішення у цій справі на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу, суд прийшов до такого висновку: За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом установлено, що 15 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 637477376. Відповідно до умов цього Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" надало кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту 4700 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язав ся повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом (п. 2.1.); кінцева дата повернення кредиту 14 квітня 2029 року (п. 7.3.); проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування, після закінчення Дисконтного періоду сплачувати проценти щоденно (п. 7.4.); процентна ставка фіксована (п. 8.2.); позичальник підтверджує, що отримав від Кредитодавця до укладення цього договору інформацію, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах (п. 14.10.). Відповідно до п. 14.2. Кредитного договору, його укладено, зокрема, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 15 Кредитного договору, який містить в тому числі прізвище, ім`я та по батькові Позичальника [PERSON] , його РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта, електронну адресу, номер телефону, одноразовий ідентифікатор Позичальника ANWE 15.03.2024. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до Платіжного доручення № b806c9ce-bfad-41d5-89bb-620c3832acaa, ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" виконало своє зобов`язання за Договором кредитної лінії № 637477376 та перерахувало 15 березня 2024 року [PERSON] 4700 гривень кредитних коштів на вказану ним у Договорі платіжну картку 5457-08XX-XXXX-7090. Із розрахунку заборгованості, вчиненого ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" станом на 07.05.2024, вбачається, що [PERSON] не погашав кредит і не сплачував проценти за користування ним, та за ним утворилася заборгованість в сумі 10927 гривень 50 копійок (4700 гривень заборгованість за тілом кредиту, 6227 гривень 50 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС" укладено Додаткову угоду № 26 у якій сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в новій редакції. Відповідно до умов вказаного Договору факторингу Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 4.1. цього Договору факторингу сторони погодили, що наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до п. 8.2. Договору факторингу сторони погодили, що строк цього Договору закінчується 31 грудня 2021 року. Доказів про продовження строку дії Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції Додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року суду не надано. В той же час, відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 283 від 07.05.2024 ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Кредитним договором № 637477376 від 15 березня 2024 року, боржником за яким є [PERSON] , в сумі 10927 гривню 50 копійок, з яких: 4700 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 6227 гривень 50 копійок - сума заборгованості за відсотками. 27 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 4.1. цього Договору факторингу сторони погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій в додатку до цього Договору. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 4 від 04.08.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Кредитним договором № 637477376 від 15 березня 2024 року, боржником за яким є [PERSON] , в сумі 21032 гривні 50 копійок, з яких: 4700 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 16332 гривні 50 копійок - сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи питання, чи набув позивач право вимоги за Договором кредитної лінії № 637477376 від 15 березня 2024 року, суд враховує наступне: У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі встановлено, що зі змісту Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 в редакції 31 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що його сторонами фактично здійснено передачу одній від одної невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення Договору № 28/1118-01, а також Додаткової угоди № 26 до нього, не вказано. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року в справі № 914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. Ураховуючи те, що сторони Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 в редакції Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020, не досягли згоди з його істотних умов, суд дійшов висновку про недоведеність законних підстав для отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за Договором кредитної лінії № 637477376 від 15 березня 2024 року, а, від так, і позовних вимог та відсутність підстав їх задоволення. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20). За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, а п. 2 ч. 2 цієї норми, - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в цьому рішенні суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 5) відшкодуванню не підлягають. Про наявність інших судових витрат суду доказів не надано.

Outcome: dismissed