Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач 23.04.2025 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] та просить визнати право особистої приватної власності за позивачкою [PERSON] на: - трикімнатну квартиру, загальною площею 87.3 кв.м., житловою площею 60.5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 145253471101 в ДРРП; - однокімнатну квартиру загальною площею 28,1 кв.м., житловою площею 14.2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18393361511101 в ДРРП; - двокімнатну квартиру загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 24.2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2397313351101 в ДРРП; - автомобіль HONDA CR-V, 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] . Також просить витребувати у відповідача [PERSON] автомобіль HONDA CR-V, 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка за особисті кошти придбала об`єкти нерухомого майна, при тому перебуваючи у шлюбі з відповідачем. Квартира [ADDRESS] придбана за кошти отримані від продажу іншої квартири, яка в свою чергу була куплена від продажу будинку матері позивачки. До реєстрації шлюбу з відповідачем позивачка отримувала грошову допомогу у період з 18.09.2008 по 07.11.2008 від двоюрідного брата батька у загальному розмірі 16 000 доларів США та 6 600 євро. Також до реєстрації шлюбу з відповідачем у власності позивачки була квартира в м.Дзержинську Донецької області, яка продана під час шлюбу. Також у позивачки були заощадження до шлюбу за які вона купила валюту. Квартира [ADDRESS] придбана за кошти отримані у борг від [PERSON] , які позивачка самостійно повернула. Автомобіль куплений за кошти від продажу іншого автомобіля, який належав позивачці до шлюбу. Відповідач претендує на майно, тому позивачка вимушена звернутися до суду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2025, справу передано судді Бондарю В.Я. 24.04.2025. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25.04.2025 позовну заяву разом з додатками повернуто позивачу. Не погоджуючись з ухвалою суду, [PERSON] в особі представника [PERSON] подала апеляційну скаргу, в результаті розгляду якої, постановою Одеського апеляційного суду від 07.10.2025 апеляційна скарга задоволена, ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 25.04.2025 скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Справа 23.10.2025 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси і на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.10.2025, передана судді Бондарю В.Я. 28.10.2025. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.10.2025 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.11.2025. Ухвалою від 20.11.2025 задоволено заяву представника [PERSON] [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. До суду 24.11.2025 надійшло клопотання представника [PERSON] [PERSON] про залишення без розгляду позовних вимог про визнання особистою приватною власністю та витребування автомобіля HONDA CR-V, адже позивачка знайшла його припаркованим на вулиці та вже продала. У підготовчому засіданні 25.11.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, було задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовних вимог щодо визнання особистою приватною власністю та витребування автомобіля HONDA CR-V, відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд надав представнику відповідача 15-денний строк для подання відзиву. В результаті проведеного підготовчого засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні 15.01.2026. До суду 10.12.2025 надійшов відзив від представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] звертаючись до суду з аналогічним позовом заперечувала навіть проживання з відповідачем у період шлюбу. Однак, після надання відповідачем доказів, [PERSON] вирішила подати додаткові «докази», які не були прийняті судом у справі №522/15477/23, після чого позивачка заявила відвід головуючому, а після залишення без задоволення заяви про відвід залишила цей зустрічний позов без розгляду. Змінивши зміст позову позивачка повторно його подала, суд розцінив такі дії як зловживанням процесуальними правами та повернув позов. Апеляційний суд скасував ухвалу з процесуальних підстав. На думку відповідача позивачкою не надано доказів, які спростовують презумпцію спільності майна подружжя. Заявляючи про набуття права особистої власності на майно, що є спірним, позивач свідомо замовчує факт придбання до реєстрації шлюбу житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після відчуження якого, позивачем набуто право на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Припускаючи, можна стверджувати, що заощадження, які [PERSON] отримувала від свого родича, були спрямовані на придбання вищезазначеного майна ще задовго до реалізації спільних сімейних планів подружжя, що пов`язані з придбанням житлових приміщень. 08.06.2023, відповідно до договору дарування [PERSON] передано в дар [PERSON] житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позивачкою не надано доказів на підтвердження джерела її доходу. Дивним відповідач вважає одночасне повернення боргу [PERSON] та [PERSON] в загальному розмірі 59 500 доларів США, при тому не доводячи факт взяття цих коштів у борг. Відповідач впродовж періоду перебування сторін у шлюбі отримував стабільний дохід, іноді високий дохід, який як особи-підприємця інколи досягав 5 млн грн/рік. Відповідач фінансував потреби сім`ї, здійснював ремонти квартир, купівлю техніки, меблів, облаштування житла. До суду 15.12.2025 надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , у якій вказано, що наведені у відзиві пояснення не спростовують відомості наведені у позовній заяві. Позивачка постійно працювала у державних закладах лікарем та отримувала стабільний дохід. У ЄДРСР наявне рішення у справі №420/35938/23 від 20.02.2024 прийняте Одеським окружним адміністративним судом, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість по єдиному податку у розмірі 34 979,38 грн, що свідчить про те, що відповідач лише заявив про свої прибутки, а податки не сплатив, що викликає сумніви у наявності заявлених прибутків. Відповідачем не надано жодного доказу існування у нього дошлюбного майна. У зв`язку з відключенням електропостачання в приміщенні суду, розгляд справи у судовому засіданні 15.01.2026 відкладено на 03.03.2026. У судовому засіданні 03.03.2026 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, було поновлено строк по подання відзиву та прийнято відзив, прийнято відповідь на відзив. Представник позивача [PERSON] просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Саєнко О.М. просив відмовити у задоволенні позову. Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України Після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд, перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення рішення відбудеться 16.03.20256 о 14:30 год. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 31 грудня 2010 року по 05 вересня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 02 серпня 2023 року у справі №521/14516/23, яке набрало законної сили 05.09.2023, згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с.20-21). Під час шлюбу сторін, [PERSON] 28 грудня 2017 року купила квартиру [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу, реєстровий №7-1325, зареєстрований державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. (а.с.10). 28 травня 2019 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу, реєстровий №958, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. (а.с.13-14). 30 червня 2021 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу, реєстровий №1140, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. (а.с.15-16). У провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №522/15477/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання, визнання права особистої приватної власності на майно та витребування майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном, однак ухвалою від 11.03.2025 позов [PERSON] за її заявою залишено без розгляду. Тобто, наразі Приморським районним судом м.Одеси розглядається справа №522/15477/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном. Предметом цього позову є поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за [PERSON] права власності на : автомобіля марки Хонда, реєстраційний номер [NUMBER] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] . Також предметом позову є усунення перешкод у користуванні цими трьома квартирами, шляхом вселення [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначену презумпцію може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Ураховуючи наведене, [PERSON] не позбавлена можливості у справі № 522/15477/23, де вона є відповідачем, спростовувати презумпцію спільності права власності подружжя на спірні об`єкти нерухомості. Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно з частиною третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень часин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Спір у справі, що переглядається, має штучний характер, направлений на створення преюдиційного рішення для справи № 522/15477/23, попри те, що в провадженні суду знаходиться спір про поділ майна, при вирішенні якого повинна бути з`ясована належність спірних майнових прав до спільного майна подружжя або ці майнові права є особистою приватною власністю одного з подружжя. Враховуючи всі обставини справи, суд визнає, що цивільний спір штучно створений з метою створення преюдиційного рішення для справи № 522/15477/23, попри те, що [PERSON] не позбавлена можливості у справі № 522/15477/23, де вона є відповідачем, спростовувати презумпцію спільності права власності подружжя на спірні об`єкти нерухомого майна. Такі ж висновки викладені Верховним судом при аналогічних обставинах у постанові від 30 жовтня 2024 року при розгляді справи №522/5894/22. Верховний Суд неодноразово наголошував, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно встановити як обсяг всього спільного нажитого майна, так і час та джерела його придбання. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). При цьому суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Отже, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, адже питання поділу майна подружжя розглядається у справі №522/15477/23, де [PERSON] як відповідач може спростовувати презумпцію спільності майна.

Outcome: dismissed