Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник позивача Поляков О. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9653478 від 02.03.2024 у розмірі 44 983, 80 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 02.03.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9653478 на суму 6 600, 00 грн. Для отримання кредиту відповідачка зареєструвалась на сайті Кредитодавця та отримала доступ до особистого кабінету. У процесі реєстрації пройшла процедуру ідентифікації та верифікації, дотримуючись підказок відповідного сайту кредитодавця. Після цього відповідачка ознайомилась з чинною редакцією правил надання коштів у позику, заповнила свої персональні ідентифікаційні дані, визначені як обов`язкові, та вказала суму коштів, яку бажає отримати. Оскільки позичальник погодилась з умовами, запропонованими в паспорті споживчого кредиту шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, кредитор сформував та надав оферту щодо укладення кредитного договору. Таким чином сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідачка приєдналась до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 82559, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником кредитодавцем на кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. Зазначений порядок підтверджується положеннями Кредитного договору та Довідкою про ідентифікацію. На виконання умов кредитного договору 02.03.2024 кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. 17.12.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 17122024-МК / Онлайн, відповідно до умов якого фактору відступлено право грошової вимоги до боржників, в том у числі і до [PERSON] за укладеним кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу та Акту приймання-передачі до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача. 02.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено договір факторингу № 02/06/25-Е, відповідно до умов якого фактору відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників від 02.06.2026 за Договором факторингу від 02.06.2025 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 44 983, 80 грн. ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони відповідача не здійснювались погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем на момент подання позовної заяви становить 44 983, 80 грн, яка складається з 6 600, 0 грн заборгованість по тілу кредиту, 38 383, 80 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] зазначену суму заборгованості, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою від 20 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 25 листопада 2025 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалено справу розглядати з повідомленням сторін, про що учасники справи були повідомлені належним чином. Ухвалою від 25 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, та витребувано у АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» інформацію про наявність у відповідачки картки банку та інформацію про факт зарахування на неї кредитних коштів, розгляд справи відкладено на 18 грудня 2025 року. Ухвалою від 18 грудня 2025 року розгляд справи відкладено на 22 січня 2026 року, оскільки на день розгляду справи не надійшла витребувана судом інформація від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». Ухвалою від 22 січня 2026 року за клопотанням представника відповідачки [PERSON] розгляд справи відкладено на 20 лютого 2026 року. Ухвалою від 20 лютого 2026 року за клопотанням представника відповідачки Капічуленка С.І. розгляд справи відкладено на 13 березня 2026 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просили суд розглянути справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Від представника відповідачки надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, проти позовних вимог заперечують в повному обсязі, у тому числі проти стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу. Але оскільки зазначені в клопотанні представника відповідачки від 12.03.2026 року заперечення проти позову, які є фактично відзивом або поясненнями, подано представником відповідачки поза межами встановленого судом строку, хоча він мав можливість їх подати раніше, не в день розгляду справи у відповідності до вимог ЦПК України, та клопотання не відповідає вимогам ч.2 ст 183 ЦПК України щодо направлення його копії позивачу, тому суд залишає його без розгляду в частині заперечень проти позову, тому справа буде розглядатись на підставі наявних у ній доказів. Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 02.03.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9653478.За умовами п 1.2 сума кредиту складає 6 000 грн. Строк кредитування 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 25 лютого 2025 року. за умовами договору п.1.4 тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка складає 2, 47 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії. Згідно п.1.4.2. знижена процентна ставка становить 1, 11 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів і не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію в розмірі 10% від суми кредиту 600 грн, яка сплачується у останній день повного погашення кредиту. Денна процентна ставка за договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії 2,5 %. За умовами договору сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 600 грн на рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Пунктом 7.20 Кредитного договору встановлений графік платежів Договір підписаний сторонами, зокрема позичальником [PERSON] електронним підписом , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надісланий на номер телефону (а.с.11-15) Позичальником [PERSON] також електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписаний і паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо процентної ставки та порядку повернення кредит (а.с.21-22) Зазначений кредит надано позичальнику на підставі Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАКС КРЕДИТ», які діють з 09.01.2024 року, і є невід`ємною частиною кредитного договору (а.с.16-20). Факт отримання позичальником [PERSON] кредитних коштів в сумі 6000 грн підтверджується інформаційною довідкою директора ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 23.12.2024 (а.с.24-25), додатковою інформацією ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (а.с.26-27), та наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацією на виконання ухвали суду про витребування доказів, де зафіксовано переказ коштів на картку [PERSON] 02.03.2024 на суму 6 000 грн. (а.с.89-91) 17 грудня 2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 17122024-МК / Онлайн, відповідно до умов якого фактору відступлено право грошової вимоги до боржників (а.с.35-41). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу та Акту приймання-передачі до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 44 983, 80 грн (а.с.42-44) Згідно платіжних інструкцій від 06.01.2025 року, 26.12.2024 року, 27.12.2024 року проведена сплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 17122024-МК / Онлайн від 17.12.2024 (а.с.45-46) 02 червня 2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено договір факторингу № 02/06/25-Е, відповідно до умов якого фактору відступлено право грошової вимоги до боржників (а.с.47-51) Відповідно до Реєстру боржників від 02.06.2026 за Договором факторингу від 02.06.2025 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 44 983, 80 грн. (а.с.52-54) Згідно платіжної інструкції від 30.09.2025 року проведена сплата відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 02/06/25-Е, від 02.06.2025 (а.с. 55) Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 00-9653478 від 02.03.2024 заборгованість позичальника [PERSON] складає 44 9832 грн, в тому числі 6 600 грн прострочене тіло кредиту, 38 383, 80 грн прострочені відсотки (а.с.58) Зазначений розмір заборгованості позичальника [PERSON] підтверджується і детальним розрахунком заборгованості, наданим директором ТОВ «МАКС КРЕДИТ», з якого вбачається, що нарахування відсотків за кредитним договором проводилось первісним кредитором за період з 02.03.2024 року (дати видачі кредиту) до 17.12.2024 року (дати укладення договору факторингу (а.с.56-57) При розгляді даної справи судом застосовуються положення цивільного законодавства, що регулюють договірні правовідносини. У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 516 ЦК України вказує, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі наведених вище положень цивільного законодавства в судовому засіданні підтверджено факт укладання 02 березня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» договору кредитної лінії № 00-9653478. Перевіряючи наявність у ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до [PERSON] за укладеним нею з «МАКС КРЕДИТ» договором кредитної лінії, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України. Так, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поняття договору факторингу міститься у ст.1077 ЦК України, згідно ч.1 якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що належними і допустимими доказами в судовому засіданні підтверджено факт переходу права вимоги від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за договором факторингу від 17.12.2024 року, та від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК ЕЙС» згідно договору факторингу від 02.06.2025 року. Тому в силу вимог законодавства відповідачка [PERSON] зобов`язана повернути суму отриманого у первісного кредитора кредиту саме позивачу, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині повернення суми заборгованості по тілу кредиту 6 600 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками 38 383, 80 грн, яка була нарахована первісним кредитором згідно умов договору з розрахунку денної процентної ставки 2,5 % за період з 02.03.2024 по17.12.2024, тобто 184 дні, то суд не може погодитися із заявленим розміром заборгованості за вищевказаним кредитним договором у частині нарахованих процентів в розмірі 2, 5 % з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Статтю 8 вказаного Закону доповнено частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023. У пункті 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX від 22.11.2023 зазначено, що дія пункту 5 (зокрема щодо доповнення статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5) розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що договір укладений відповідачкою з первісним кредитором 02.03.2024 року, тобто вже після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, то положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» розповсюджуються на спірні правовідносини. При цьому в пункті 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» установлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Враховуючи зазначену норму закону, з 24.12.2023 до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5 %, з 22.04.2024 до 19.08.2024 не може перевищувати 1,5 %. При цьому суд зауважує, що в даному випадку не має місце зворотна дія закону, а має місце переживаюча (ультраактивна) дія закону, тобто новий закон поширює свою дію на ті правовідносини, які існували станом на момент набрання ним чинності, однак нове нормативно-правове регулювання реалізується з урахуванням необхідності поступової адаптації відповідних правовідносин до нового законодавчого регулювання та із частковим збереженням старого нормативного регулювання, що й передбачено у пункті 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи вбачається, що первісним кредитором за весь період користування кредитом до дати відступлення права вимоги здійснювалось нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою 2, 5% від суми кредиту за кожен день користування. Але такий розмір процентної ставки буде таким, що відповідає вимогам закону тільки з 02.03.2024 до 21.04.2024 року 55 днів х148, 20 грн = 8 151 грн. Починаючи з 22.04.2024 року по 19.08.2024 року такий розмір не повинен перевищувати 1, 5% від суми кредиту за кожен день користування. Тому за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 такою, що відповідає нормі закону сума процентів за користування кредитом буде 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 99 грн. Тобто за даний період у 85 днів згідно розрахунку заборгованості (з 22.04.2024 по 19.08.2024 згідно) сума процентів за ставкою 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування буде складати 8415 грн (85 днів х 99 грн). Починаючи з 20.08.2024 по 17.12.2024 року (50 днів згідно розрахунку заборгованості) таким, що відповідає закону розмір процентів за ставкою 1% від суми кредиту за кожен день користування (66 грн) буде складати 3300 грн (50 днів х 66 грн).Таким чином, суд приходить до висновку, що таким, що відповідає вимога закону розмір процентів, що нараховані первісним кредитором за період з 02.03.2024 по 17.12.2024 року (185 днів згідно розрахунку заборгованості буде складати 19 866 грн (8151 грн + 8415 грн +3300 грн) тому з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 19 866 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № 00-9653478 від 02.03.2024 в сумі 26 466 грн, з яких 6 600 грн заборгованість по тілу кредиту, 19 866 грн заборгованість по несплаченим відсоткам. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, що складає 59 %, то з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору, пропорційно сплаченій позивачем при подачі до суду 2422, 40 грн згідно платіжної інструкції від 13.10.2025, і яка складає 1429 грн. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 з адвокатським бюро «Соломко та партнери» та додаткову угоду до договору, протокол погодження вартості послуг до договору, Акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7000 грн, довіреність на представництво. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Позивач просить суд стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн, але жодного підтвердження - квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, тощо про оплату адвокату коштів в сумі 7 000 грн до позовної заяви не долучено. Встановлена обставина є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial