Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому, після уточнення позовних вимог, посилається на такі обставини. Позивач стверджує, що є фактично власником житлового будинку [ADDRESS] . Цей будинок належав [PERSON] , після смерті якої спадкоємцями були [PERSON] і [PERSON] позивач придбала це будинок шляхом написання розписок від 27.10.2013 і від 18.09.2015 р. з [PERSON] не офіційно, не в нотаріуса. Домовлена вартість будинку становить 12 000 грн., розрахунок проходив в два етапи: 27.10.2013 і 18.09.2015 р. Їй не відомо чи заведена спадкова справа після [PERSON] . Будинок вона придбала в [PERSON] , який пообіцяв приїхати і дооформити офіційно документи, оскільки з початком АТО він не бажав їхати у Волинську область. [PERSON] не дотримав обіцянки. В даний час проживає на території, яка є тимчасово окупованою, позивачу не відомо чи він живий, контактів з ним немає. Сільська рада та ЦНАП відмовили їй в можливості зареєструвати право власності на будинок, оскільки він згідно з записами в погосподарській книзі належить [PERSON] , позивачка не підтвердила права набуття цього будинку, а розписки для державного реєстратора не стали такою підставою. Посилаючись не те, що її інтерес не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а грошові кошти позивачем передані правонаступникам в пов ному обсязі, зв`язок з якими втрачено через повномасштабне вторгнення, позивач просить визнати за нею на Ухвалою судді від 08.12.2025 р. відкрито провадження в справі. Призначено підготовче судове засідання в справі. 08.01.2026 позивач заявила клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з залученням співвідповідача. Ухвалою від 10.02.2026 залучено до участі в справі за клопотанням позивачки співвідповідача в справі [PERSON] , якому запропоновано подати відзив на позов, підготовче засідання відкладено. Ухвалою від 04.03.2026 р. підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка. у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, дала пояснення аналогічні доводам позову. Додала, що в 2013 р. вона в силу особистих сімейних обставин, була змушена з дітьми терміново шукати собі житло. Зі слів односельчан стало відомо, що продається будинок. Вона по телефону домовилась з [PERSON] про те, що купує в нього цей житловий будинок, що належав його матері. Домовленість була така, що вона передає [PERSON] частинами, впродовж року, суму коштів, що приблизно еквівалентна 3000 дол. США в рахунок вартості будинку, і купує в нього будинок, домовились також, що передаватиме кошти в гривнях. Згодом [PERSON] зателефонував їй і сказав доплати ще певну суму коштів, оскільки курс долара змінився. Кошти вона перерахувала поштою, оскільки [PERSON] проживає в Херсонській області і не хотів приїхати. А іншу частину коштів вона передала для [PERSON] через його родича [PERSON] , про що є розписки. [PERSON] дозволив їй вселитись в будинок, сказав, що не має жодних документів на будинок, але готовий, якщо буде необхідність, передати їй якусь довіку або довіреність для того, щоб вона змогла оформити на себе будинок. Після того зв`язок з [PERSON] втрачено. Вона проживає з дітьми в будинку, документи стала оформляти лише згодом. Про те, що договір купівлі-продажу будинку треба укладати письмово і посвідчити нотаріально не знала. Представник Смідинської сільської ради просить розглядати справу за його відсутності, з позовом згідні. Відповідач [PERSON] , будучи оповіщеним про час і місце судового засідання в порядку ст.128 ЦПК України не з`явився, клопотань не подав. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності інших учасників справи, що не з`явились. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в позові з таких підстав. З матеріалів справи встановлені такі обставини. Згідно з витягом з погосподарської книги № 2 за 2022 рік номер об`єкта погосподарського обліку 02-0068-2, житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями належить [PERSON] , 1939 року народження і знаходиться по [ADDRESS] , рік побудови 1969 (арк. Спр. 7). В ході виготовлення технічного паспорта на житловий будинок ознак самовільного будівництва не виявлено (арк.спр.8-13). Власник будинку [PERSON] померла [INFO] , спадкова справа після її смерті не заводилась, заповіти відсутні (арк. спр. 34,37-39). Відповідно до розписки від 27.10.2013 р. [PERSON] 27.10.2013 р. бере гроші за будинок частково 2 (дві) тисячі гривень. Відповідно до розписки від 18.09.2015 р. [PERSON] отримав десять тисяч гривень від [PERSON] (арк.спр.6). Позивачка надала суду квитанції про переказ коштів від 18.02.2014 і від 15.07.2014 в сумі 3000 грн і 5000 грн на прізвище [PERSON] (арк.спр.41-42). Позивачці листом від 15.01.2025 р. Старовижівської селищної ради відмовлено в державній реєстрації права власності на будинок, оскільки з наданих нею документів немає змоги встановити набуття права власності (арк.спр.14). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що з 2013 р позивачка проживає в будинку по [ADDRESS] , про деталі купівлі-продажу будинку їм не відомо. Свідок [PERSON] також повідомила, що зі слів позивачки знає, що позивачка домовилась з [PERSON] і купила в нього будинок, сплачувала кошти за будинок частинами, також кошти йому пересилала. Чи оформлялись договори письмово не знає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частиною першою статті 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. У разі, якщо правочин вчинений без дотримання вимог щодо його форми він може кваліфікуватися як: (а) нікчемний, у випадку якщо встановлений такий наслідок недотримання письмової форми на рівні закону (наприклад, ч. 2 ст. 1055, ч. 1 ст. 1257 ЦК); (б) неукладений (невчинений) в тому разі, коли недійсність за недотримання вимог щодо форми не встановлено, але відповідний договір повинен вчинятися в письмовій формі і сторона правочину не виявляла свою волю для вчинення правочину (наприклад, не підписала правочин); (в) вчинений, але заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК). Під час розгляду судом встановлено, що договір купівлі-продажу на житловий будинок між сторонами не укладався у належній формі, тобто письмова форма договору не дотримана. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України). Законом, зокрема ст. 65 ЦК передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, договір про відчуження житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а право власності на такий будинок виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Позивачка не надала суду доказів, що того, що вона уклала договір купівлі продажу житлового будинку в письмовій формі, який був би засвідчений нотаріально, також не надала рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, договір купівлі-продажу житлового будинку, про укладення якого зазначає позивач, не відповідає письмовій формі, а тому є нікчемним в силу закону. Враховуючи викладене, надані позивачем розписки не можна вважати договором купівлі-продажу житлового будинку, оскільки вони не містить усіх істотних умов договору та не відповідають вимогам письмової форми, передбаченим положеннями Цивільного кодексу України. Суд враховує, що на момент вселення в будинок позивачці було відомо про те, що власник будинку померла, і що на момент досягнення домовленостей з імовірним спадкоємцем [PERSON] право власності такого спадкоємця не було оформлене, і не є оформленим в даний час. При цьому позивачка вселилась в житловий будинок за усною домовленістю з сином власника будинку. За таких обставин відсутні підстави для визнання права власності на нерухоме майно за позивачкою. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним положенням ст. 81 ЦПК України, з огляду на описані вище обставини справи, позивач не довела позовні вимоги, а відтак в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed