Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія» в особі представника Негрич Світлани Юріївни, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 121 239,30 грн та судові витрати із сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня 2023 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON] укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс 218639056), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] . За участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ», номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача та транспортного засобу «Fiat», номерний знак [NUMBER] 10 липня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Макарівський районний суд Київської області постановою у справі № 370/2273/24 визнав винним [PERSON] у спричиненні дорожньо-транспортна пригода. Оскільки між власником транспортного засобу «Fiat» д.н.з. [NUMBER] та ПрАТ СК «ПЗУ» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, тому 19 липня 2024 року ПрАТ СК «ПЗУ» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 143 118 грн. Так, ПАТ НАСК «Оранта» на вимогу ПрАТ СК «ПЗУ» здійснила виплату страхового відшкодування на користь останнього за пошкоджений транспортний засіб «Fiat» реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 121 239,30 грн. Позивач виплатив відшкодування за пошкодження автомобіля, а тому має право на стягнення з відповідача страхового відшкодування, у порядку статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з гідно з якою, страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 11 серпня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Представник позивача Негрич С.Ю. 23 вересня 2025 року надіслала до суду додаткові пояснення, у яких зазначила, що у постанові суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] чітко вказано про його незабезпечення саме технічної несправності транспортного засобу, тому саме через незабезпечення водієм транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] (легковий автомобіль), що перебував у з`єднанні із причепом марки ФАУ, реєстраційний номер [NUMBER] належного технічно справного стану їх кріплення, як наслідок було пошкоджено транспортний засіб «Fiat Doblo», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку. Від представника відповідача, адвоката Петрика Віталія Віталійовича 23 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про поновлення строку на подання відзиву та відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути на його корить витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. В обґрунтування заяви щодо поновлення строку на відзив зазначив, що 15 вересня 2025 року представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позову заяву, проте, помилково направив його до Фастівського міськрайонного суду Київської області замість Макарівського районного суду Київської області до якого справу було передано за підсудністю. В обґрунтування відзиву, зазначив, що позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування тим, що нібито мала місце технічна несправність транспортного засобу, і саме це дає підстави для регресивної вимоги відповідно до статті 38 попередньої редакції Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак такі твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 101827 від 10 липня 2024 року, відсутні будь-які відомості про технічну несправність транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] або причепа. Макарівський районний суд Київської області у постанові від 19 серпня 2024 року у справі № 370/2273/24 на підставі протоколу встановив, що [PERSON] керував транспортним засобом «ВАЗ 21114» номерний знак [NUMBER] з причепом ПФ 01 Фермер, номерний знак [NUMBER] , не перевірив правильність розміщення вантажу на причепі та кріплення, що призвело до його відчеплення, чим порушив підпункт «а» пункту 2.3 Правил дорожнього руху, а не те, що транспортний засіб або причіп мали технічні несправності. Представник позивача [PERSON] 10 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» надіслала до суду додаткові пояснення, у яких зазначила, що у листопаді 2025 року на електронну адресу НАСК «Оранта» надійшли додаткові пояснення водіїв [PERSON] та [PERSON] . Водії учасники дорожньо-транспортної пригоди не суперечать один одному та підтверджують постанову Макарівського районного суду Київської області справа № 370/2273/24, чітко вказали, що причіп злетів із кріплення і саме це стало причиною ДПТ. Крім того, у постанові суду вказано про незабезпечення відповідача саме технічної справності транспортного засобу. Відповідач зі свого боку порушує принцип преюдиціальності судового рішення, яке набрало законної сили. Дослідивши письмові матеріали справи, додаткові пояснення позивача та відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] , суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі змісту постанови Макарівського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року вбачається, що 10 липня 2024 року об 13 год 05 хв., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21114», номерний знак [NUMBER] з причепом ПФ 01 Фермер, номерний знак [NUMBER] в селі Грузьке на перехресті вулиць Брусилівська та Шевченка не перевірив правильність розміщення вантажу на причепі та кріплення, допустив його відчеплення, в результаті чого причіп здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, зіткнувшись з транспортним засобом автомобілем «Fiat Doblo», номерний знак [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, завдавши матеріальні збитки, чим порушив підпункт «а» пункту 2.3. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно із підпунктом «а» пункту 2.3 правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом, зокрема, перевірити і забезпечити правильність розміщення та кріплення вантажу. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені постановою Макарівського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року у справі № 370/2273/24 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] 27 грудня 2023 року було укладено Поліс № 218639056 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченою є цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ВАЗ» 21114, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] встановлено, що УА ТОВ «Євромікс» ІІ «Euromix» LTD є власником транспортного засобу «Fiat Doblo Cargo Lungo» номерний знак [NUMBER] Транспортний засіб «Fiat Doblo Cargo Lungo» номерний знак [NUMBER] застрахований ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 19 грудня 2023 року серія АМ № 994265508.20253 та додатками до Договору страхування № 1 та № 2 від 19 грудня 2023 року. Згідно із актом огляду транспортного засобу «Fiat Doblo» номерний знак [NUMBER] від 12 липня 2024 року, спеціалістом ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було встановлено характер пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП 10 липня 2024 року. На підставі огляду складений рахунок фактура № РІ-0000434 від 16 липня 2024 року, згідно якої загальна вартість ремонту транспортного засобу «Fiat Doblo» реєстраційний номер [NUMBER] складає 143 118 грн. До ПАТ «НАСК «Оранта» 24 грудня 2024 року звернулося ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (яке здійснило виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Fiat Doblo Cargo Lungo» реєстраційний номер [NUMBER] ), із вимогою в порядку суброгації № 55552/44492/1 з приводу виплати страхового відшкодування в порядку регресу в зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 143 118 грн. Так, 04 квітня 2025 року ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на користь ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування у розмірі 121 239,30 грн, що підтверджується страховим актом № ОЦВ-Р-24-33-12777/1 від 03 квітня 2025 року, рахунком страхового відшкодування та платіжною інструкцією № 19673 від 04 квітня 2025 року. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Закону України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961IV (далі Закон № 1961IV). Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентуються на час виникнення правовідносин Законом № 1961IV. Відповідно до підпункту «г» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961IV, право регресивної вимоги у страховика виникає лише за умови, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху. Відповідно до пункту 31.1 Правил дорожнього руху, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств- виробників та іншої нормативно-технічної документації. Пункт 31.4 Правил дорожнього руху містить вичерпний перелік технічних несправностей, за наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів. До таких несправностей належать: несправності гальмівної системи, рульового керування, зовнішніх світлових приладів, склоочисників і склообмивачів вітрового скла, двигуна, а також інших елементів конструкції транспортного засобу. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Ураховуючи, те, що суд у постанові від 19 серпня 2024 року визнав [PERSON] винним за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення підпункту «а» пункту 2.3. у частині не дотримання ним зобов`язання перед виїздом перевірити і забезпечити правильність розміщення та кріплення вантажу, а не як твердить представник позивача забезпечення технічної справності технічного засобу, тож суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовив повивачу з задоволенні позовних вимог, тому судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. Згідно з частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частин першої-третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. На підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги відповідач надав: Договір про надання правничої допомоги від 09 вересня 2025 року, акт виконаних робіт від 02 березня 2026 року до Договору про надання правничої допомоги від 09 вересня 2025 року, копію квитанції № 1.554063315.1 від 02 березня 2026 року про переказ за договором від 09 вересня 2025 року у розмірі 7 500 грн та копію платіжної інструкції № 2.555295801.1 від 03 березня 2026 року плата за представництво інтересів у суді у розмірі 7 500 грн. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги відповідача про стягнення з позивача витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 15 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved