Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник позивача, повноваження якого підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, звернувся до суду з позовною заявою за змістом якої просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (далі ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») заборгованість за кредитним договором від 02.04.2019 року № 2129292 в сумі 25 917,65 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.04.2019 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» (далі ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ») в електронній формі укладено договір про надання кредиту № 2129292 (далі Договір № 2129292), за умовами якого відповідач отримала на картковий рахунок кредитні кошти в розмірі 7 200 грн., однак [PERSON] свої договірні зобов`язання належним чином не виконала. ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» на підставі договору факторингу від 10.06.2025 року № АК-10/06/2025 відступило товариству з обмеженою відповідальністю «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ») право вимоги до відповідача за Договором № 2129292, яке 07.07.2025 року на підставі договору факторингу № ДФ-07072025 відступило таке право ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС». Станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» за Договором № 2129292 становить 25 917,65 грн., з яких: 7 200 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18 717,65 грн. заборгованість за відсотками, про стягнення якої й подано позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви та поданої заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності на підставі наданих доказів та не заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзиву на позовну заяву не подала, в судові засідання неодноразово не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, заяв від її імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 13.03.2026 року постановлено відповідну ухвалу. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.04.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] , з використанням сайту www.alexcredit.ua, в електронній формі укладено Договір № 2129292, невід`ємними частинами якого є графік платежів та Правила надання кредиту ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» (далі Правила), який останньою підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого фінансова установа зобов`язалась надати відповідачу кредит в розмірі 7 200 грн. на строк 14 днів, а відповідач зобов`язалась до 16.04.2019 року повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі 1 290,24 грн., нараховані за акційною процентною ставкою в розмірі 1,28% в день від розміру кредиту. За змістом п.п. 2.1.4, 2.2.2, 4.7 Договору № 2129292 узгоджений строк може бути продовженим за заявою позичальника шляхом укладення додаткової угоди, на визначених у розділі 12 Правил умовах. Умовами п. 1.6 Договору № 2129292 передбачено, що базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7%, а спеціальна процентна ставка за кожен день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 3%. Згідно п. 4.2 Договору № 2129292 сплата заборгованості за договором, у разі надання кредиту в розмірі, що перевищує мінімальну заробітну плату в Україні на момент укладення договору, здійснюється в наступного порядку: в першу чергу сума прострочених процентів; у другу чергу прострочена до повернення основна сума кредиту; в третю чергу сума нарахованих процентів за користування кредитом; у четверту чергу основна сума кредиту; в п`яту чергу сума нарахованої неустойки (пені, штрафу) у випадку порушення умов Договору. Відповідно до п. 7.7 Договору № 2129292 сторони погоджуються, що у випадку порушення позичальником узгодженого строку повернення кредиту, його зобов`язання за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитними коштами, при цьому кредитодавець має право нараховувати, а позичальник повинен сплачувати до повного погашення заборгованості основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штрафи), які розраховуються (визначаються) відповідно до розділу 1 цього Договору. Водночас суд позбавлений можливості дослідити умови Правил, які є невід`ємною частиною Договору № 2129292, в редакції станом на дату виникнення кредитних правовідносин, оскільки вони відсутні за вказаною представником позивача URL посиланням. Докази укладення між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] додаткової угоди до Договору № 2129292, якою б продовжувався узгоджений строк повернення кредиту, відсутні. Факт виконання 02.04.2019 року ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» своїх зобов`язань за Договором № 2129292 та перерахування на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 7 200 грн. на платіжну картку [NUMBER] , емітованою АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 30.12.2025 року № 20.1.0.0.0/7-251230/36209-БТ, випискою з карткового рахунку [NUMBER] за 02.04.2019 року та довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» від 04.11.2024 року. Згідно детального розрахунку заборгованості за Договором № 2129292, зробленого ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», відображено факти надання кредиту 02.04.2019 року в розмірі 7 200 грн., нарахування плати за продовження користування кредитом 16.04.2019 року в розмірі 150 грн., а також щоденне нарахування процентів: в розмірі 92,16 грн., що відповідає 1,28% розміру наданого кредиту, упродовж періоду часу з 03.04.2019 року по 16.03.2019 року (14 днів); в розмірі 122,40 грн. (1,7% розміру кредиту) упродовж періоду часу з 17.04.2019 року по 16.05.2019 року (30 днів); в розмірі 216 грн. (3% розміру кредиту) упродовж періоду часу з 17.05.2019 року по 31.07.2019 року (76 днів). Наданий розрахунок також містить відомості щодо сплати [PERSON] на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» у період часу з 02.04.2019 року по 06.06.2025 року грошових коштів у сумі 2 810,59 грн.: 16.04.2019 року 1 440,24 грн., з яких: 1 290,24 грн. зараховано на оплату процентів за користування кредитом, 150 грн. на оплату за продовження строку; 19.05.2019 року 1 370,35 грн., з яких: 648 грн. зараховано на оплату прострочених процентів за кредитом, 722,35 грн. на оплату процентів за користування кредитом. Таким чином, станом на 06.06.2025 року заборгованість [PERSON] за Договором № 2129292 становила 25 917,65 грн., з них: 7 200 грн. за тілом кредиту, 18 717,65 грн. за процентами (2 949,65 грн. проценти за користування кредитом, 15 768 грн. проценти за понадстрокове користування кредитом). Між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» 10.06.2025 року укладено договір про відступлення прав вимоги № АК-10/06/2025 (далі Договір № АК-10/06/2025), за умовами п.п. 1.1, 4.1 якого до останнє за плату відступило ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» належні йому права вимоги за кредитними договорами до боржників, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до змісту п. 2.1.3 Договору № АК-10/06/2025 право вимоги переходить від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» з моменту підписання сторонами цього договору відповідного реєстру прав вимоги та скріплення його печатками сторін договору. За умовами п. 5.4.3 Договору № АК-10/06/2025 ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Згідно витягу з реєстру боржників до Договору № АК-10/06/2025 ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», крім іншого, відступило ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» право вимоги заборгованості за Договором № 2129292 до [PERSON] на загальну суму 25 917,65 грн., з яких: 7 200 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18 717,65 грн. заборгованість за відсотками. Між ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» 07.07.2025 року укладено договір факторингу № ДФ-07072025 (далі Договір № ДФ-07072025) за умовами якого до останнє за плату відступило позивачу належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до змісту п. 2.1.3 Договору № ДФ-07072025 право вимоги переходить від ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» з з моменту підписання сторонами цього договору відповідного реєстру прав вимоги та скріплення його печатками сторін договору. Згідно витягу з реєстру боржників до Договору № ДФ-07072025 ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», крім іншого, відступило ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» право вимоги заборгованості за Договором № 2129292 до [PERSON] на загальну суму 25 917,65 грн., з яких: 7 200 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18 717,65 грн. заборгованість за відсотками. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання позики та фінансових послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про споживче кредитування». Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис». Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Згідно п.п. 6), 12) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, та зобов`язаний протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки). Положення цієї статті застосовуються до всіх подальших відступлень права вимоги за договором про споживчий кредит, які здійснюються новим кредитором. Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Згідно змісту ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.04.2019 року мінімальний розмір заробітної плати становить 4 173 грн. у місяць. За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 02.04.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір № 2129292, у зв`язку з чим останньою на умовах строковості, поворотності та платності отримано в кредит грошові кошти в розмірі 7 200 грн., однак відповідач свої зобов`язання за Договором № 2129292 належним чином не виконала, сплативши на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» лише грошові кошти в сумі 2 810,59 грн., з яких: 150 грн. зараховано на оплату продовження строку, 648 грн. на оплату прострочених процентів за кредитом, 2 012,59 грн. на оплату процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим останнє право вимоги до [PERSON] за Договором № 2129292 на суму 25 917,65 грн., з них: 7 200 грн. за тілом кредиту, 18 717,65 грн. за процентами, відступило на підставі Договору № АК-10/06/2025 на користь ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», яке в подальшому на підставі Договору № ДФ-07072025 відступило її ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС». Відомості про ініціювання [PERSON] продовження узгодженого строку повернення кредиту за Договором № 2129292 та укладення в зв`язку з цим додаткових угод відсутні. ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» після набуття права вимоги за Договором № 2129292 жодних додаткових нарахувань заборгованості не здійснювало. Перевіркою розрахунку заборгованості за Договором № 2129292 не встановлено невідповідності розмірів застосованих процентних ставок та строку нарахування процентів за користування кредитом договірним умовам, які узгоджені його сторонами при укладенні. Водночас судом встановлено, що ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» 16.04.2019 року нараховано плату за продовження строку в розмірі 150 грн., за відсутності жодних доказів наявності достатніх підстав (договірних умов) для цього, та зі сплачених [PERSON] 16.04.2019 року 1 440,29 грн., відповідно до п. 4.2 Договору № 2129292 враховуючи відсутність суми прострочених процентів та основної суми кредиту, 1 290,29 грн. зараховано на оплату нарахованих процентів за користування кредитом, а залишок у розмірі 150 грн. на оплату за продовження строку, замість часткової оплати основної суми кредиту. З огляду на вказане, суд вважає, що з 17.04.2019 року залишок заборгованості [PERSON] за основною сумою кредиту мав становити 7 050 грн. (7 200 150) та подальше нарахування процентів за користування кредитом мало здійснюватись саме на цю суму, а не на 7 200 грн. Таким чином, сума процентів за користування [PERSON] кредитом за Договором № 2129292, з урахуванням застосованих ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» процентних ставок та строку їх нарахування, за період часу з 17.04.2019 року по 31.07.2019 року становить 19 669,50 грн. (7 050 * 1,7% * 30) + (7 050 * 3% * 76), а з урахуванням сплати [PERSON] 19.05.2019 року грошових коштів у розмірі 1 370,35 грн., її залишок становить 18 299,15 грн. (19 669,5 1 370,35). З огляду на вказане, враховуючи відсутність доказів виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором № 2129292 як перед ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» у більшому обсязі, ніж вказано представником позивача, в період часу з 02.04.2019 року до 06.06.2025 року, так і перед ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», тож суд вважає, що заборгованість [PERSON] за Договором № 2129292 на даний час становить 25 349 (двадцять п`ять тисяч триста сорок дев`ять) грн. 15 коп., з яких: 7 050 грн. тіло кредиту, 18 299,15 грн. проценти за користування кредитом, та вказана сума підлягає стягненню з неї на користь позивача. Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 369 (дві тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 11 коп., що відповідає частині задоволених позовних вимог (97,8%), оскільки підстав для звільнення її від сплати судового збору судом не встановлено. Відповідно до змісту ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, як сплачені, так і ті, що підлягають сплаті, що підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За змістом позовної заяви та додатків до неї ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС»» в зв`язку з необхідністю стягнення з [PERSON] у судовому порядку заборгованості за Договором № 2129292 понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі представником позивача долучено копії: договору про надання правової допомоги від 01.07.2025 року № 43657029, укладеного між ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною, та додаткової угоди до нього від 30.09.2025 року № 2129292; детального опису робіт, виконаних адвокатом Лівак І.М. від 30.09.2025 року; акту від 30.09.2025 року № 2129292 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на суму 6 000 грн. За вказаних обставин, з урахуванням відсутності клопотання сторони відповідача із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 868 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн., що відповідає частині задоволених позовних вимог (97,8%). На підставі викладеного,

Outcome: partial