Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Ковалишкіна В.В., звернулася до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України в якому просить стягнути з Державного бюджету України на її користь 647 029,32 грн., що складається з 99 493,15 грн. 3% річних, 547 536,17 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 02.11.2021 по 09.07.2025 на суму моральної шкоди, присуджену [PERSON] рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.05.2021 у цивільній справі №937/7617/20. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.05.2021 у цивільній справі №937/7617/20 частково задоволена позовна заява [PERSON] до Запорізької обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Зазначеним рішенням на користь позивачки з Державного бюджету України стягнуто 900 000,00 грн. моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням останньої до кримінальної відповідальності. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 25.05.2021 у цивільній справі № 937/7617/20 набрало законної сили 02.11.2021. На даний час рішення суду Державною казначейською службою не виконано. З моменту набрання законної сили рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 25.05.2021 у цивільній справі № 937/7617/20 пройшло 3 роки та 8 місяців. 28.01.2022 позивачем подано до ДКСУ заяву та виконавчий лист, проте ДКСУ 07.02.2022 здійснив відкладення безспірного списання у зв`язку із наявністю помилок у виконавчому листі. Водночас, вважає, що помилки, які були допущені судом першої інстанції у виконавчому листі не впливали на можливість виконання судового рішення враховуючи те, що найменування стягувача, боржника та суми стягнення було зазначено вірно. Вважає, що ДКСУ була відповідачем по справі отже вся необхідна інформація для виконання рішення суду була відома про що свідчать чисельні заяви ДКСУ до суду про виправлення помилок у рішенні суду першої інстанції та виконавчих листах. З урахуванням того, що на час звернення до суду з цим позовом рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 25.05.2021 у цивільній справі №937/7617/20 не виконано та враховуючи те, що зупинення виконання судового рішення не припиняє нарахування 3% річних та інфляційних витрат вважає, що на підставі ст.625 ЦК України за період з 02.11.2021 по 09.07.2025 на її користь з Державного бюджету України підлягають стягненню 3% річних у розмірі 99 493,15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 547 536,17 грн. Ухвалою судді від 15.07.2025 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк на усунення її недоліків. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто. Ухвалою судді від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи, призначено підготовче засідання. 01.08.2025 до суду від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача не погоджуючись із заявленими позивачем вимогами і доводами вважаючи їх необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову з урахуванням наступного. Зазначає, що порядок безспірного списання коштів державного бюджету місцевих бюджетів на підставі рішення суду регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Так, на виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 подала до Казначейста виконавчий лист у справі 937/7617/20 про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] 900 000,00 грн. компенсації моральної шкоди. Відповідно до п.36 Порядку №845 вказаний виконавчий лист було направлено до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізької області. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2024 по справі №937/7617/20 виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19.02.2024 по справі №937/7617/20 за заявою представника позивача було видано дублікат виконавчого листа. 13.05.2024 на адресу Головного управління Казначейства надійшла заява позивача щодо виконання дублікату виконавчого листа по справі №937/7617/20, за наслідками розгляду якої було виявлено недоліки у зв`язку із чим Головне управління Казначейства звернулось до суду для їх виправлення. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2024 задоволено заяву Головного управління Казначейства ро виправлення описки в дублікаті виконавчого листа. Згідно з п.37 Порядку №845 Головне управління Казначейства звернулось до заподіювача шкоди - Запорізької обласної прокуратури та після отримання відповіді 16.01.2025 пакет документів направлено для виконання до Казначейства. Зазначений пакет документів надійшов до казначейства 20.01.2025 та зареєстровано за вх.№08-5131. З 20.01.2025 дублікат виконавчого листа обліковується у Казначействі для виконання за бюджетною програмою КПКВК 3504030. Зазначає, що п.38 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. В свою чергу вказує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачає відповідну бюджетну програму для забезпечення виконання рішень суду та такою програмою передбачено по 150,00 млн гривень на рік. Разом з цим, станом на 01.01.2025 на виконанні за КПКВК 3504030 залишалось 955 судових рішень на суму понад 269 455,10 тис.грн., отже для забезпечення виконання усіх судових рішень не вистачало щонайменше 119 455,10 тис.грн. Зазначає, що Казначейство вжило всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду на користь позивача, зокрема регулярно надсилались листи до Мінфіну з питання щодо передбачення у державному бюджеті достатніх асигнувань для погашення заборгованості за КПКВК 3504030, яке наразі залишається не вирішеним. Також вважає помилковими посилання позивача на застосування у цій справі норм Закону України про гарантії, яким передбачено строк виконання рішення та порядок нарахування компенсації у виді 3% річних за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу оскільки в даному випадку мова йде про відшкодування на рахунок позивача моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України, отже правова регламентація відносин відрізняється, а тому застосування нормативних положень із однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим. Вказаний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі 826/17656/16. Крім цього, представник відповідача зауважує, що враховуючи те, що спірні правовідносини у даній справі виникли з підстав виконання Казначейством судового рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, отже відповідні правовідносини не регулються цивільним законодавством відповідно до приписів ч.1 ст.1 ЦК України, отже застосування до них положень ЦК України є неможливим. Зауважує, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, не встановлено конкретного строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовим рішенням про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, суду, а тому у цьому випадку не можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення відповідно до ст.625 ЦК України. При цьому, вважає помилковую думку позивача, що розрахунок періоду починається з дати набрання законної сили рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 враховуючи те, що повний пакет документів після усунення недоліків надійшов до Казначейства 20.01.2025, отже початком зазначеного періоду є 21.04.2025 року. Також зазначає, що Державний бюджет України не передбачає асигнувань для виплати трьох відсотків річних та інфляційних витрат на виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою. Отже, судове рішення про стягнення коштів, без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік не може бути виконано за жодних умов. 04.08.2025 до суду від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача вважає, що позивачем помилково визначено одним із відповідачів у справі Запорізьку обласну прокуратуру, яка у даному спорі жодних прав позивача не порушувала та позивачем у позові жодним чином не обґрунтовано в чому полягають неправомірні дії Запорізької обласної прокуратури з приводу невиконання Державною казначейською службою України судового рішення у справі №937/7617/20. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову до Запорізької обласної прокуратури, враховуючи, що Запорізька обласна прокуратура не є належним відповідачем у даній справі. При цьому з приводу заявлених позивачем вимог представник Запорізької обласної прокуратури зауважив, що згідно норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку №845 вбачається розмежування безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, та компенсації коштів казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа. Виконання судових рішень в обох ситуаціях відбувається за різними бюджетними програмами, правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому держава відрізняється і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим. Нарахування і виплату компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення коштів, боржником за яким є, зокрема, державний орган, передбачає Закон №4901-VI. Натомість Закон №266/94-ВР такого обов`язку ДКС не встановлює. Тож оскільки в обох законодавчих актах різна сфера правового регулювання, застосовувати до спірних правовідносин положення ст.5 Закону №4901- VI як підстави для стягнення на користь позивача компенсації неможливо, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеного у постановах від 12.02.2020 у справі №826/17656/16, від 07.07.2021 у справі №686/22674/20. Також посилаючись на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі 910/4590/19, підтриманий Верховним Судом у постановах від 04.05.2022 у справі №761/28949/17, від 19.07.2023 у справі №910/16820/21 вказує, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. В свою чергу, правовідносини щодо відшкодування державою шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду, мають деліктний характер і є цивільно-правовою відповідальністю держави, а не державних органів. У цих відносинах боржником виступає саме держава, яка виконує свої зобов`язання через Державну казначейську службу України. З урахуванням вказаного просить відмовити у задоволенні позову оскільки позивач не має правових підстав для стягнення компенсаційних виплат на підставі Закону №4901- VI або ст.625 ЦК України, оскільки правовідносини, що виникли, є деліктними зобов`язаннями держави з відшкодування шкоди, до яких ці норми не застосовуються. 01.09.2025 до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Ковалишкіна В.В. надійшла відповідь на відзив Запорізької обласної прокуратури у якій останній не погоджуючись із доводами представника Запорізької обласної прокуратури щодо неналежного відповідача у справі зазначив, що предметом позову у цій справі є стягнення 3% річних та інфляційних витрат у зв`язку із невиконанням рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 яким встановлено факт незаконного кримінального переслідування позивачки з боку Запорізької обласної прокуратури. Звертаючись до суду позивачем зазначено особу, відповідальну за завдану їй шкоду державу Україна та Державний бюджет України, а її представниками Запорізьку обласну прокуратуру та Державну казначейську службу України. Також просив відхилити доводи Запорізької обласної прокуратури щодо не можливості застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин посилаючись на правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.08.2018 у справі №686/21962/15-ц про те, що положеннями ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). 01.09.2025 до суду від прадставника позивача надійшли докази на підтвердження розміру судових витрат. 12.09.2025 представником Запорізької обласної прокуратури подано заперечення на стягнення судових витрат у яких вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. є завищеним, не відповідає складності справи та переліку виконаних адвокатом робіт. Ухвалою суду від 18.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвоката Ковалишкін В.В. у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Зазначив, що рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 25.05.2021 у цивільній справі №937/7617/20 до теперішнього часу залишається не виконаним. Представник відповідача Запорізької обласної прокуратури Шелепко Б.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволені позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України - Кріль Ю.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволені позову. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 частково задоволено позов [PERSON] до Запорізької обласної прокуратури, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 900 000,00 грн. компенсації моральної шкоди. Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.11.2021 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року в справі №937/7617/20 залишено без змін. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 набрало законної сили 21.11.2021 року. 25 листопада 2021 року на виконання вказаного рішення суду за заявою стягувача Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.12.2021 у справі 937/7617/20 за заявою [PERSON] виправлено описку у рішенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області та виконавчому листі у справі №937/7617/20 в частині адреси відповідача у справі Державної казначейської служби України. 26.01.2022 у передбаченому законом порядку [PERSON] направила до ДКС України заяву про виконання судового рішення та оригінал виконавчого листа № 937/7617/20, ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.12.2021. 07.02.2022 Державною казначейською службою України заяву [PERSON] від 26.01.2022 про виконання виконавчого листа по справі №937/7617/20 виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 25.11.2021 про стягнення з Державного бюджету України компенсації моральної шкоди у розмірі 900 000,00 грн. направлено до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області. 08.02.2022 Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області звернулось до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою про виправлення помилок у виконавчому листі по справі №937/7617/20 виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 25.11.2021. Згідно листа Державної казначейської служби України від 03.11.2023 №5-06-06/20350 на адвокатський запит представника [PERSON] - адвокату Ковалішину В.В. повідомлено, що до початку введення в Україні воєнного стану на адресу Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області від Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області не надходив судовий документ щодо результатів розгляду поданої заяви. З 25.02.2022 Мелітопольська міська територіальна громада є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 №4/0/9-22 змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області. Розпорядженням Верховного Суду від 14.09.2023 №49/0-9-22 підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області змінено на Комунарський районний суд м.Запоріжжя. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з тим, що заява Державної казначейської служби України про виправлення помилки у виконавчому листі по цивільній справі №937/7617/20 перебуває у м.Мелітополі представник Дірявченко О.А. звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з заявою про виправлення помилок та видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі №937/7617/20 виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2024 року видано дублікат виконавчого листа у справі №937/7617/20 виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за позовом [PERSON] до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в розмірі 900 000,00 грн. та внесені виправлення у виконавчий документ. 10.05.2024 представником [PERSON] - адвокатом Ковалишкіним В.В. подано до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області дублікат виконавчого листа №2/937/631/21 виданий 15.04.2024 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя. Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 21.10.2024 №04-08.3-10/7914 представнику [PERSON] - адвокату Ковалишкіну В.В. повідомлено про продовження відкладення безспірного списання у зв`язку із невідповідністю виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.12.2024 задоволено заяву представника Державної казначейської служби України та внесено виправлення у дублікат виконавчого листа №937/7617/20 виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя. Судом встановлено, що 16.01.2025 Головним управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам направлено до Державної казначейської служби України пакет документів [PERSON] по справі №937/7617/20 про стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 900 000,00 грн., який зареєстрований у Державній казначейській службі України 20.01.2025 року. На час розгляду справи рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 не виконано, що не заперечується представником Державної казначейської служби України. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Предметом розгляду у справі є питання стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] суми компенсації трьох процентів річних і інфляційних втрат за не своєчасне виконання рішення суду. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК Українинарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава. За змістом частини другої статті 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За змістом статті 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками та набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка самої держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21, від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц). З рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі №937/7671/20 встановлено, що [PERSON] було завдано шкоду внаслідок незаконного кримінального переслідування з боку Запорізької обласної прокуратури. Предметом позову у цій справі є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання рішення суду, яким підтверджене грошове зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди, при цьому позивачем заявлено вимоги до державних органів Запорізької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, які у спірних правовідносинах є представниками інтересів держави як боржника за судовим рішенням про відшкодування завданої нею ж шкоди, а тому суд не вбачає підстав для визнання Запорізької обласної прокуратури неналежним відповідачем у справі. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (такий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 463/389/14-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Таким чином, підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди між сторонами є факт її завдання позивачу, а рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 конкретизовано її розмір та визначено спосіб відшкодування (стягнення грошових коштів). Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 частково задоволено позов [PERSON] до Запорізької обласної прокуратури, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 900 000,00 грн. компенсації моральної шкоди. Зазначене судове рішення набрало законної сили 02 листопада 2021 року. Таким чином в силу приписів ст.129-1 Конституції України у Держави винекло зобов`язання виплатити [PERSON] моральну шкоду у розмірі 900 000,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання. За змістом ч. 1 ст. 3 цього ж Закону стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845. Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (розділ «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам») казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Згідно пункту 36 Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження. Згідно з п. п. 38, 39 вказаного Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. З матеріалів справи вбачається, що спір у даній справі виник з приводу невиконання рішення суду щодо стягнення на користь позивачки моральної шкоди з держави Україна на підставі ст. 1176 ЦК України - шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі №937/7617/29 набрало законної сили 02.11.2021 року та на даний час залишається не виконаним, у зв`язку із чим, за розрахунком позивача на його користь підлягає стягненню 3% річних за період з 02.11.2021 по 09.07.2025 у розмірі 99 495,15 грн. та інфляційні втрати за період з 02.11.2021 по 09.07.2025 у розмірі 547 539,17 грн. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: 1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; 2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис ч.2 ст.625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу Державної казначейської служби України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Представник відповідача Державної казначейської служби України посиалючись на правові висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 12.02.2020 у справі №826/17656/16 заперечує можливість стягнення з державного бюджету компенсаційних виплат (у правовідносинах, що виникли у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення суми, заподіяної громадянинові незаконними діями, зокрема, органів досудового розслідування, прокуратури і суду) чи то на підставі положень ЦК України, чи на підставі ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2023 року у справі 686/7081/21 відступила від правової позиції викладених у Постанова Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16 та КЦС ВС від 7 липня 2021 року у справі № 686/22674/20-ц, визначивши, що у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). В свою чергу ні Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ні Закон Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не обмежують дію ст. 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у ст. 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині ч. 4 ст. 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, наведена норма не встановлює інший, ніж у ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника. При цьому, суд критично оцінює доводи представника ДКС України стосовно того, що виконання рішення про стягнення коштів державного бюджету здійснюється в порядку черговості в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті, оскільки недостатність бюджетних коштів чи їх відсутність не звільняють державу від обов`язку належним чином виконати судове рішення, яке набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 яким з Державного бюджету України стягнуто на користь [PERSON] 900 000,00 грн. компенсації моральної шклди на час розгляду справи не виконано отже позовні вимоги про стягнення індексу інфляції а також 3% річних від простроченої суми є законним та обґрунтованими. Водночас, судом встановлено, що повний пакет документів з виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №937/7617/20 про стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 900 000,00 грн. надійшов на виконання до Державної казначейської служби України 20 січня 2025 року. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що визначений законом тримісячний строк перерахування коштів стягувачеві (позивачеві) сплив 20.04.2025, отже з 21.04.2025 у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних, розраховані за період з 21.04.2025 по 09.07.2025 (день звернення до суду з цим позовом) у розмірі 5 843,63 грн. та інфляційні втрати розраховані за період з 21.04.2025 по 09.07.2025 (день звернення до суду з цим позовом) у розмірі 18 993,60 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо доводів представника відповідача Запорізької обласної прокуратури про те, що Запорізька обласна прокуратура є неналежним відповідачем у даній справі суд зазначає про те, що він відхиляє дані доводи, оскільки Запорізька обласна прокуратура є належним відповідачем у даній спарві, враховуючи те, що підставою позову є не виконання судового рішення, яким було встановлено незаконні дії працівників Запорізької обласної прокуратури відносно позивача [PERSON] . Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у даній справі і факт надання ним правової допомоги позивачуі підтверджено копією договору №04/07/25-1 про надання правничої допомоги від 04 липня 2025 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 002823 від 20 липня 2021 року, копією ордеру на надання правничої допомоги Серія АР №1251385 від 10 липня 2025 року, актом наданих послуг від 30 серпня 2025 року, випискою з банківського рахунку. Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Так, представником Запорізької обласної прокуратури були подані письмові заперечення щодо стягнення судових витрат у якому зазначено про те, що сума судових витрат у розмірі 10 000,00 грн., зважаючи на категорію складності справи, та переліку виконаних робіт, не є співмірною, не відповідає принципу справедливості та не підлягає задоволенню. Так, відповідно до акту наданих послуг від 30.08.2025 адвокатом Ковалишкіним В.В. була надана послуга [PERSON] у виді підготовки та подачі до суду позовної заяви вартістю 10 000,00 грн. Дослідивши надані докази, з огляду на заперечення сторони відповідача, враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу до 5 000,00 грн.. Разом з цим, враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в загальному розмірі 388,68 грн., з яких 198,68 грн. - судовий збір, 190 грн. - витрати на оплату правничої допомоги.

Outcome: partial