Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, покликаючись на те, що 12 жовтня 2012 року укладено шлюб з відповідачем. У шлюбі вони усиновили дитину - [PERSON] , 2012 року народження, що підтверджується рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області справа № 348/796/14-ц та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06 травня 2014 року. Дитина проживає разом з нею, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Шлюб з відповідачем розірвано 28 листопада 2016 року, що підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2016 року по справі № 344/15014/16-ц. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який, у будь-якому разі, не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не може забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, має можливість сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює в Івано-Франківській філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на посаді слюсар та має постійний дохід. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що його щомісячний дохід на сьогодні становить близько 15000, а з березня 2026 року становитиме приблизно 10000 грн. У нього є хронічне захворювання (міжхребцева грижа), яке потребує оперативного лікування та обмежує його працездатність, що підтверджується медичною документацією. Після розірвання шлюбу він добровільно надавав матеріальну допомогу дитині: щомісячно передавав грошові кошти безпосередньо на руки [PERSON] , здійснював додаткові витрати під час зустрічей, придбав для сина самокат, гіроскутер і ноутбук у кредит, останнім часом почав перераховувати кошти безпосередньо на банківський рахунок дитини. Ці обставини підтверджують його належну участь у матеріальному забезпеченні дитини. З огляду на викладене вважає доцільним визначити аліменти у твердій грошовій сумі 3000 грн. З огляду на вік дитини (13 років) та необхідність забезпечення її особистих потреб прошу суд визначити спосіб сплати аліментів таким чином щоб частина аліментів перераховувалась безпосередньо на банківську картку відкриту на ім`я дитини. Такий спосіб не порушує прав позивача, водночас забезпечує реалізацію права дитини самостійно розпоряджатися частиною коштів відповідно до її віку та потреб. Позивачка у судовому засіданні просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні просить врахувати доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 жовтня 2012 року зареєстровано шлюб між сторонами. Під час перебування у шлюбі сторони усиновили дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у справі № 348/796/14-ц та копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06 травня 2014 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірван. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . Дитина зареєстрована за адресою місця проживання матері - [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою № 1454 від 03.01.2026 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п. п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Разом з тим суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб аліменти надавались у розмірі, необхідному для гармонійного розвитку дітей, що передбачає достатній рівень життя, включаючи фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний та соціальний розвиток. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Також суд зважає, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Зважаючи на досліджені обставини, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (одна четверта) частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02 лютого 2026 року, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини, з урахуванням встановлених обставин, які обов`язкові до врахування відповідно до ст. 182 СК України, не порушить принципу врахування найкращих інтересів дитини, забезпечить справедливий баланс між батьківським обов`язками сторін та не становитиме надмірний тягар для відповідача, що в свою чергу є однією з гарантій реальності виконання судового рішення. Зважаючи, що позивачка при пред`явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved