Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Лісін В.М. звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом про стягнення з відповідача шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди у розмірі 203124,14 грн. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що [PERSON] , 04 березня 2025 року, о 12 годині 45 хвилин, біля будинку 126/2 по вул. Георгія Тарасенка в м. Харкові, керував транспортним засобом Renault Laguna, державний реєстраційний номер [NUMBER] по другорядній дорозі, не надав переваги в русі транспортному засобу TOYOTA FJ CRUISER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.05.2025р. у справі № 641/1864/25, що набрала законної сили, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль TOYOTA FJ CRUISER, д.н.з. [NUMBER] , який на момент ДТП на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав [PERSON] на праві власності, чим завдано йому матеріальну шкоду. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, про що свідчить інформація з ЦБД МТСБУ що міститься у відкритому доступі на сайті МТСБУ. Позивач звернувся до МТСБУ із заявою про отримання регламентної виплати відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і МТСБУ було прийнято рішення про здійснення виплати у максимально можливому розмірі 250000грн., яку 28.08.2025 було перераховано на банківській рахунок [PERSON] . Оскільки МТСБУ відшкодувало шкоду в розмірі ліміту відповідальності за шкоду майну (250 тис. грн.), невідшкодовану частину збитків необхідно позивач просить стягнути з заподіювача шкоди. Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу TOYOTA з реєстраційним номером [NUMBER] та розрахунку вартості ТЗ в пошкодженому стані: матеріальний збиток, завданий позивачеві внаслідок пошкодження автомобіля становить різницю між вартостями автомобіля до та після ДТП і складає 453124,14 грн. Оскільки частину збитку у сумі 250000грн. сплатило МТСБУ, частка невідшкодованої матеріальної шкоди становить: 453124,14 250000 = 203124,14 грн. Отже з відповідальної за завдання шкоди особи - [PERSON] позивач просить стягнути частку невідшкодованої матеріальної шкоди у розмірі 203124,14 грн. 16.10.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 05.11.2025 року відповідачем [PERSON] на електронну пошту суду подано заяву, в якій він повідомив, що на момент дорожньо транспортної події 04.03.2025 він мав статус учасника бойових дій і просив не стягувати з нього грошові кошти за завдану шкоду. 25.11.2025, 30.12.2025, 06.01.2026, 06.02.2026, 11.02.2026 відповідачем до суду подано клопотання про відкладення судового засідання, а за можливості зупинення провадження у справі, у зв`язку з його перебуванням на довготривалому лікуванні. Судові засідання неодноразово були відкладені. Ухвалою суду від 09.02.2026 у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Судове засідання відкладено до 24.03.2026. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що факт наявності статусу учасника бойових дій у винуватця в дорожньо- транспортній пригоді не звільняє його від відповідальності перед потерпілим, а лише звільняє від регресної виплати перед МТСБУ та надає пільги щодо сплати страхового платежу. Відповідач у судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що [PERSON] , 04 березня 2025 року, о 12 годині 45 хвилин, біля будинку 126/2 по вул. Георгія Тарасенка в м. Харкові, керував транспортним засобом Renault Laguna, державний реєстраційний номер [NUMBER] по другорядній дорозі, не надав переваги в русі транспортному засобу TOYOTA FJ CRUISER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.05.2025р. у справі № 641/1864/25, що набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже наявність вини у діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль TOYOTA FJ CRUISER, державний реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] . Як вбачається із договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №227129868 автомобіль TOYOTA FJ CRUISER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , був застрахований у СК «Альфа Гарант», строк дії договору з 13.02.2025 по 12.02.2026. Згідно із даними результатів пошуку на вебсайті МТСБУ чинного страхового полісу щодо автомобіля д.н.з. [NUMBER] станом на 04.03.2025 не знайдено. Відповідно до листа МТСБУ за результатами розгляду справи щодо відшкодування шкоди, заподіяної позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.03.2025 за участю транспортного засобу TOYOTA FJ CRUISER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] шкоди у розмірі 250 000,00 грн. 28.08.2025 на картковий рахунок позивача [PERSON] зараховані грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн., (безготівкове зарахування МТСБУ), що підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу TOYOTA з реєстраційним номером [NUMBER] та розрахунку вартості ТЗ в пошкодженому стані: розмір матеріального збитку становить 814 547,69 грн., втрата товарної вартості 0,00 грн., ринкова вартість КТЗ до ДТП - 814 547,69 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 1 006 209,49грн., Коефіцієнт фізичного зносу - 0,7, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу - 453 124,14 грн., вартість КТЗ в пошкодженому стані - 361 423,55 грн., різниця вартості КТЗ до та після ДТП - 453 124,14 грн., розміррегламентної виплати 250 000,00 грн. Страхове відшкодування не покрило в повному обсязі завдані матеріальні збитки, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. На теперішній час позивачу не було відшкодовано повністю збитки заподіяні протиправними діями водієм [PERSON] у сумі 203124,14 грн., що і змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX, далі також Закон № 3720-IX). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні (ч. 1 ст. 18 Закону № 3720-IX). Страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: 1) відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; 2) евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; 3) оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати (ч. 1 ст. 27 Закону № 3720-IX). Страхова (регламентна) виплата не здійснюється за шкоду, зокрема, у частині втрати товарної вартості транспортного засобу, визначеної відповідно до законодавства (п. 12 ч. 1 ст. 30 Закону № 3720-IX). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 1 ст. 1192 ЦК України). Водночас, приписами ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до приписів Закону № 3720-IX та норм ЦК України випливає, що обов`язок особи, відповідальність якої застрахована, щодо відшкодування шкоди потерпілій особі носить субсидіарний (додатковий) характер. При цьому особа, відповідальність якої застрахована, як винуватець ДТП, здійснює виплати на користь потерпілої особи в розмірі фактично понесених витрат на відновлення транспортного засобу тільки у разі, якщо вони перевищують страхову суму (максимальний розмір страхового відшкодування заподіяної майнової шкоди) та за наявності доказів її розміру. У цій частині норми Закону № 3720-IX щодо відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність, є спеціальними нормами відносно приписів норм ЦК України та підлягають переважному застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій задано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, враховуючи п.2 ч.2 вказаної статті такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України: «шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала». Згідно з ч. 1, 2, статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується па загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Щодо посилань відповідача про наявність у нього статусу учасника бойових дій, суд зазначає. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо компенсації витрат певних категорій осіб» № 4369-IX У розділі VI "Прикінцеві та перехідні положення" внесено зміни, а саме доповнено пунктом 4-1 такого змісту: З 1 січня 2025 року до 31 грудня року, наступного після року припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, страхувальники - учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на отримання повної компенсації сплаченої ними страхової премії за внутрішнім договором страхування, укладеним відповідно до статті 13 цього Закону. Порядок та умови виплати такої компенсації встановлюються Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності внутрішнього договору страхування у особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту, за шкоду, заподіяну такою особою у період з 1 січня 2025 року до 30 червня 2025 року, здійснюється регламентна виплата за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, встановлених цим Законом, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 43 цього Закону. При цьому МТСБУ не має права зворотної вимоги, визначеного пунктом 1 частини другої статті 37 цього Закону, до особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту, крім випадків, якщо така особа: 1) керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції; 2) керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, у тому числі відповідної категорії; 3) після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); 4) використовувала транспортний засіб для вчинення кримінального правопорушення. Отже, відповідач [PERSON] як учасник бойових дій був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але не звільняється від обов`язку відшкодування завданої шкоди, якщо розмір завданої шкоди перевищує розмір страхового відшкодування. Різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, для повного відшкодування завданої шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому особа, що застрахувала свою відповідальність, однак в недостатньому розмірі, в даному випадку винувата особа, тобто [PERSON] , виходячи з таких розрахунків: 814 547,69 грн. вартість збитків (ринкова вартість ТЗ до ДТП) - 361 423,55 грн. вартість КТЗ в пошкодженому стані - 250 000,00 гривень виплата МТСБУ = 203 124,14 гривень різниці між фактичним розміром майнової шкоди та виплатою МТСБУ. У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від стахового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6- 691цс15. Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між страховими виплатами та розміром заподіяної шкоди, що становить: 453124,14 - 250000 грн і дорівнює 203 124,14 грн. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1625,00 грн. судового збору.

Outcome: approved