Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі - позивач, ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] (надалі - [PERSON] , відповідач, позичальник) заборгованість за договором № 341693-КС-001 про надання кредиту від 28.06.2021, що становить 14488,47 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 4006,93 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 10445,82 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 35,72 грн. Також представник позивача просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 28.06.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 341693-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Цього ж дня ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу пропозицію укласти договір про надання кредиту. Останній прийняв пропозицію щодо укладення договору на умовах, визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G7703 на номер телефону [NUMBER] , який боржником було введено/відправлено. Відповідно до пункту 1 кредитного договору, ТОВ «Бізнес Позика» надано позичальнику грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами кредитного договору, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,07766643 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а лише частково сплатив кошти у розмірі 13660,00 грн. у зв`язку з чим у нього станом на 30.10.2025 утворилась заборгованість в розмірі 14488,47 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 4006,93 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 10445,82 грн.; суми прострочених платежів по штрафам - 0,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 35,72 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить задоволити позов в повному обсязі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Винару Л.В. На запит Олевського районного суду Житомирської області надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 12.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Викликано в судове засідання сторони по справі. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». 23.01.2026 на виконання ухвали суду про витребування доказів, від представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Косенко А.С. надійшла запитувана судом інформація. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судові засідання на розгляд справи 08.01.2026 та 23.03.2026 не з`явився та не повідомив про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законодавством порядку, що стверджується матеріалами справи. Заяву про відкладення розгляду справи та відзив на позов відповідач до суду не надав. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, жодних заяв та клопотань до суду не надіслав та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 червня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір № 341693-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн., строком на 24 тижні, тобто до 13.12.2021, зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом (а.с. 48-49). Згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: тип кредиту - кредит; строк кредиту -24 тижні; процентна ставка за кредитом - в день 1,07766643, фіксована; комісія за надання кредиту - 1500,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту - 10 000,00 грн.; термін дії договору - до 13.12.2021; орієнтована загальна вартість наданого кредиту - 24960,00 грн.; орієнтована реальна річна процентна ставка - 7257,47 процентів. ТОВ «Бізнес Позика» 28 червня 2021 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 341693-КС-001 про надання кредиту (а.с. 50-51). Цього ж дня відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 341693-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а.с. 52-5). Зі своєї сторони, Товариство направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G7703 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідачем було введено/відправлено (а.с. 54-55). Відповідно до анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.tpozyka.com/) від 30.10.2025 відповідачем зазначено адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, дату та місце народження, а також інформацію стосовно бажаного кредиту, сума бажаного кредиту 10 000,00 грн., дату отримання кредиту 28.06.2021, електронну адресу позичальника, номер телефону та номер банківської картки/банківської картки для перерахунку коштів № [NUMBER] (а.с. 56). Згідно паспорта споживчого кредиту позичальник ознайомився з умовами кредитування, загальними витратами, орієнтованою вартістю кредиту, та порядком повернення кредиту, штрафними санкціями у разі прострочення платежів (а.с. 45-47). ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надано позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника вище зазначену суму, що підтверджується довідкою від 28.06.2021 (а.с. 57). Також, інформацією Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 12.011.2026 підтверджено те, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 28.06.2021 здійснено переказ грошових коштів в розмірі 10000,00 грн.(а.с. 100-102). Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання за вказаним договором, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 13660,00 грн. у зв`язку з чим у нього відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку станом на 30.10.2025 утворилась заборгованість в розмірі 14488,47 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 4006,93 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 10445,82 грн.; суми прострочених платежів по штрафам - 0,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 35,72 грн. (а.с. 21-43). Відповідно до довідки про стан заборгованості за кредитним договором № 41693-КС-001 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 14488,47 грн., яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 4006,93 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 10445,82 грн.; суми прострочених платежів по штрафам - 0,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 35,72 грн. (а.с. 44). Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. Впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: «за змістом ст.526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України. Із розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач частково вносив платежі на погашення кредиту на загальну суму 13660,00 грн. Порядок та умови надання кредиту, а також періодичність внесення платежів визначені в пункті 3 Договору. Пунктом 2 визначено розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту 10000,00 грн., строк кредиту 24 тижні, стандартна процентна ставка в день 1,07766643, фіксована; комісія за надання кредиту 1500,00 грн., строк договору до 13.12.2021. Встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість з несплати тіла кредиту в розмірі 4006,93 грн., процентів в розмірі 10445,82 грн. та заборгованість по комісії 35,72 грн. Зазначений розрахунок заборгованості не спростований відповідачем належними та допустимими доказами. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання кредиту № 341693-КС-001 від 28.06.2021 в частині нарахування відсотків. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній частині, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним зобов`язань за договором не спростовані, доказів сплати заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4006,93 грн., процентами в розмірі 10445,82 грн. та по комісії 35,72 грн., суду не надано, таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика » заборгованості за тілом кредиту, по процентах та за комісією в загальному розмірі 14488,47 грн. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За правилом частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжної інструкції № 18414 від 19.11.2025 (а.с. 1) позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов задоволено у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved