Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що 06 червня 2011 року позивач з відповідачем уклали шлюб, проте подружні відносини між сторонами фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, сім`я розпалася і шлюб необхідно розірвати. Також, від їхніх стосунків народились діти: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Діти перебувають на її повному утриманні. У відповідача інших осіб на утриманні немає, а тому він зможе сплачувати аліменти на дітей. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. 12.03.2026 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи у його відсутність. У заяві вказав, що визнає позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу просив задовольнити частково - зменшити суму до 2500 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1331 грн. 20 коп. просив зменшити до 665 грн. 60 коп. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 червня 2011 року виконавчим комітетом Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 8, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6). Від їхніх стосунків народились діти: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] ( а.с. 7-8). Відповідно до ст.1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу . Відповідно до ст. 110 СКУкраїни позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 Сімейного кодексу передбачає можливість стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що з [PERSON] , [INFO] , необхідно стягувати аліменти на користь позивача на неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш передбаченого законом мінімуму, який на даний час складає 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 30.01.2026 року і до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] , затим в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш передбаченого законом мінімуму і до повноліття доньки [PERSON] тобто до 13 квітня 2035 року. Стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2026 року між позивачкою та адвокатом Нурієвим Р.Т. був укладений договір про надання правничої допомоги №05/26ЦС, за яким сторони домовились, зокрема, про те, що оплата за надання професійної правничої допомоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, а саме: юридична консультація, ознайомлення з наданими матеріалами, розробка деталей судового захисту законних прав та інтересів клієнта, підготовка позовної заяви розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, становить 4500,00 грн. Отже, наявними у матеріалах справи письмовими доказами належним чином підтверджується надання позивачці послуг з професійної правничої допомоги у справі щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та розмір витрат позивачки на таку допомогу. Разом з цим, враховуючи наявність заперечень відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд погоджується з посиланнями останнього на те, що ця справа про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітейне є складною, не викликає необхідності проведення великого об`єму роботи, відтак вартість послуг адвоката з приводу консультування, підготовки та подачі до суду позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітейв сумі 4500,00 грн. є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 2500,00 грн. Так, при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1311,20 грн. Взявши до уваги визнання відповідачем позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн. Разом з цим, решту судового збору, а саме 50 відсотків, суд повертає позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved