Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Відділу освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області про скасування наказу про призупинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 05 вересня 2016 року, коли була прийнята на посаду практичного психолога Чорноморської загальноосвітньої школи ІІІ ступенів. У подальшому зазначений заклад освіти був перейменований на Чорноморський ліцей Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області на підставі рішення 18-ї сесії VIII скликання Бехтерської сільської ради, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки. 30 серпня 2024 року відповідач видав наказ №67 «Про призупинення трудових відносин (дії трудових договорів) з педагогічними працівниками закладів повної загальної середньої освіти Бехтерської сільської ради які знаходяться за кордоном». У зазначеному наказі відповідач послався на положення статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ (із змінами), а також на Постанову Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2024 року №915 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. №6 і від 27 грудня 2017 р. №1088». У якості обґрунтування відповідач зазначив, що у зв`язку з військовою агресією проти України, тимчасовою окупацією території Бехтерської сільської громади, захопленням приміщень і споруд громади військовими формуваннями РФ, наявністю загрози життю та здоров`ю працівників, а також відсутністю виробничих можливостей і технічних комунікацій, нібито існує неможливість виконання педагогічними працівниками своїх трудових обов`язків. Пунктом 1 зазначеного наказу відповідач призупинив трудові відносини (дію трудових договорів) з педагогічними працівниками закладів повної загальної середньої освіти Бехтерської сільської ради, які перебувають за кордоном, зокрема із позивачкою, починаючи з 01 вересня 2024 року та до дати скасування або припинення воєнного стану в Україні, або до видання окремого наказу про відновлення трудових відносин. Наказ видано із посиланням на список працівників, що нібито підтверджує їх перебування за кордоном. Фактично трудові відносини позивачки були призупинені з 18.10.2024 року, після закінчення щорічної відпустки, на підставі наказу №67 від 30.08.2024 року, що підтверджується пояснювальною запискою виконуючого обов`язки керівника Чорноморського ліцею Бехтерської сільської ради Винокур Л.В. Наказом №34 від 24.04.2023 року позивача звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗПП України. Позивач вважає, що відповідач грубо порушив законодавство України при звільненні позивача, оскільки проігнорував листок непрацездатності наданий позивачем, який підтверджує поважність причин відсутності на робочому місці, наказ №34 вважає незаконним та необґрунтованим. Вважає, що листок непрацездатності відповідає вимогам, які містяться в Інструкціях до наказу МОЗ України «Деякі питання формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність та проведення їхньої перевірки. Окрім того позивач зазначає, що вона не отримала копій наказів та копії службового розслідування. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзиву на позов у визначений в ухвалі строк до суду не надав. Розглянувши матеріали позову та дослідивши докази по справі, суд дійшов таких висновків. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. [PERSON] перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 05.09.2016 року, займаючи посаду практичного психолога Чорноморської загальнооосвітньої школи І-ІІ ступенів, який в подальшому був перейменований на Чорноморський ліцей Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області на підставі рішення 18-ї сесії VIII скликання Бехтерської сільської ради, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки. Наказом Відділу освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Бехтерської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 67 від 30.08.2024 «Про призупинення трудових відносин (дії трудових договорів) з педагогічними працівниками закладів повної загальної середньої освіти Бехтерської сільської ради, які знаходяться за кордоном», між відповідачем та позивачкою призупиненні трудові відносини з 01 вересня 2024 року до дати скасування або припинення воєнного стану в Україні, або до видання окремого наказу про відновлення трудових відносин. Уперіод з 23.08.2024 по 17.10.2024 року позивачка перебувала у черговій щорічній відпустці, тож зазначає, що фактично трудові відносини між ними призупинені з 18.10.2024 року. Позивачка зазначає, що деякий час у відпустці вона перебувала за кордоном, а з 24.09.2024 зареєстрована як ВПО в с. Лиманка Одеської області. У зазначеному наказі відповідач послався на положення статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ (із змінами), а також на Постанову Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2024 року №915 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. №6 і від 27 грудня 2017 р. №1088». У якості обґрунтування відповідач зазначив, що у зв`язку з військовою агресією проти України, тимчасовою окупацією території Бехтерської сільської громади, захопленням приміщень і споруд громади військовими формуваннями РФ, наявністю загрози життю та здоров`ю працівників, а також відсутністю виробничих можливостей і технічних комунікацій, існує неможливість виконання педагогічними працівниками своїх трудових обов`язків. Позивачка зазначає, що відповідач жодним чином не повідомив її про призупинення з нею трудових відносин, не ознайомив з наказом. Про існування спірного наказу позивачці не було відомо, лише у січні 2025 року вона дізналася про факт призупинення трудових відносин, коли почала з`ясовувати причини ненарахування заробітної плати за жовтень, листопад і грудень 2024 року. Як зазначає позивачка, раніше у відповідача траплялися затримки з виплатою заробітної плати, однак надалі вона завжди виплачувалася. Тому, як пояснює позивачка, вона була переконана, що і цього разу має місце звичайна затримка виплати заробітної плати, а не призупинення трудових відносин. Після отримання наказу позивачка звернулася за роз`ясненнями до Управління освіти Херсонської обласної державної адміністрації. Листом управління освіти і науки Херсонської обласної державної адміністрації № 34-01-7-329/0/25/34-01 від 30.01.2025 року позивачці роз`яснено, що з семи закладів повної загальної середньої освіти, що розташовані на території Бехтерської громади, тільки один здійснює діяльність в дистанційному форматі. Тому у зв`язку із відсутністю виробничих можливостей та технічних комунікацій, директорами закладів освіти, місцевими органами управління освітою прийнято рішення на підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинити дію трудових договорів з вчителями, які перебувають на тимчасово окупованій території та за кордоном. В листі зазначено, що на момент видачі наказу позивачка знаходилася за кордоном, про повернення в Україну сповістила лише в грудні 2024 року. Зазначено, що трудовий договір, який був призупинений, можливо поновити до закінчення воєнного стану, якщо роботодавець знову має можливість забезпечувати роботою своїх працівників, а працівники можуть виконувати вказану роботу. З 23.08.2024 року по 17.10.2024 року позивачка знаходилася в щорічній відпустці, що підтверджується копією про надання відпустки, повідомленнями про перерахунок коштів на оздоровлення та не спростовується відповідачем. 24.09.2024 року позивачка стала на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № 5125-7002128436 від 24.09.2024 року. За твердженням позивачки, вона не була ознайомлена з наказом про призупинення трудових відносин з відповідачем, про існування наказу дізналася наприкінці 2024 року, коли з`ясовувала причину невиплати заробітної плати. Відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39,41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-ІХ , який набув чинності 24 березня 2022 року. Згідно з пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 2136-ІХ главу XIX "Прикінцеві положення" КЗпПУ доповнено пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю-мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Частиною 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади. Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин. Разом з тим, як вбачається з аналізу частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника виконувати її. Судом не встановлено, що на момент видання наказу від 30.08.2024 за № 67 існували обставини, які б виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто існування абсолютної неможливості роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. Отже, права позивача порушені. Водночас судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з наданим самою позивачкою скріншотом із менеджера Viber на її особистий номер мобільного телефону 30.01.2024 було направлено повідомлення з наказом про призупинення дії трудового договору. Отже, позивачці достеменно стало відомо про призупинення дії трудового договору саме з цієї дати. Згідно з частинами першою, другою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позов до суду [PERSON] подано 17.12.2025 через систему «Електронний суд» разом з клопотанням про поновлення строку для звернення до суду з огляду на тривалі спроби позивачки досудового врегулювання спору, відсутність юридичних знань, а також її вкрай складний матеріальний стан. Встановлення процесуальних строків законом має на меті дисциплінування учасників цивільного судочинства та забезпечення своєчасного виконання ними процесуальних дій. Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності у спірних правовідносинах та стабільності таких відносин після спливу визначеного строку. Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Позивачка як особа, заінтересована у поданні позову, повинна була вчиняти всі залежні від неї дії та використовувати надані законодавством засоби для своєчасного захисту свого права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20 роз`яснила, що поважність причин пропуску строку звернення до суду оцінюється з урахуванням змісту конкретних обставин, їх юридичної природи, тривалості пропущеного строку, поведінки особи протягом цього часу, а також наявності причинного зв`язку між такими обставинами та неможливістю своєчасного звернення до суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Оскільки жодних належних і допустимих доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачкою не надано, суд не вбачає підстав для його поновлення.

Outcome: dismissed