Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальності «Брайт Інвестмент» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 07 березня 2020 року між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2029404475, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити процент користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором. У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість, яка становить : 28249,18 грн. Разом з тим, згідно з договором факторингу від 24.12.2023, укладеним між ТОВ «ОТП БАНК» та позивачем, ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло права нового кредитора в тому числі і за кредитним договором №2029404475 від 07.03.2020 в розмірі 28249,18 грн, яку і просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. У відзиві [PERSON] не заперечувала проти факту отримання кредитних коштів, однак не погоджується з розміром заявлених вимог, оскільки нараховані штрафні санкції та відсотки є явно завищеними і порушують принцип справедливості. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3ст. 12 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою A.B., зареєстрований в реєстрі за №265. Відповідно до умов даного договору Позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників (додаток №1 до Договору). Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу договір факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 року, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2029404475 CARD від 03.07.2020 в сумі 28249,18 грн, з яких: 17500 грн загальна сума боргу по тілу кредиту; 10749,18 грн - загальна сума боргу по відсотках. 07.03.2020 між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладений Кредитний договір №2029404475, на підставі якого АТ «ОТП БАНК» надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених Кредитним договором (п. 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредит видається позичальнику у розмірі 7833,45 грн на цільове використання кредиту - придбання товару у продавця. Укладаючи вказаний кредитний договір, позивачем підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2029404475_CARD від 07.03.2020, що є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті Банку. Шляхом підписання Заяви-анкети Клієнт підтвердив, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; Клієнта перед укладенням Договору ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення Договору та отримання Кредиту на сприятливих для Клієнта умовах; з Договором, Правилами, Інформаційним листком, Тарифами Банку/Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіціальному сайті Банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна Клієнту для користування банківськими послугами. Кредитний договір №2029404475_CARD від 07.03.2020 за своєю правовою природою є змішаним договором з елементами кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Зокрема, згідно з п. 2.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] разом із отриманням електронного платіжного засобу у вигляді картки MC GOLD, валюта рахунку - гривня. На дату укладення Зави-анкети розмір процентної ставки становить 5 % в місяць; розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. Також до позовної заяви банком надано копію паспорту споживчого кредиту, який підписано сторонами, відповідно до якого строк кредитування становить 36 місяців. З наданих позивачем суду доказів вбачається, що відповідач, відповідно до укладеного кредитного договору/заяви-анкети №2029404475_CARD від 07.03.2020 отримав від позивача кредит в сумі 7833,45 грн на придбання товару у продавця, а також йому було видано кредитну платіжну картку INSTANT CARD, відкрито розрахунковий рахунок в гривнях та відкрито кредитну лінію. Відповідач користувався кредитними коштами позивача, знімав з кредитного рахунку, крім коштів на придбання товару, додатково кошти для власних потреб, періодично сплачував кошти в рахунок повернення отриманих кредитних коштів. Зазначені обставини підтверджуються: товарним чеком № 000040007144119 від 07 березня 2020 року про придбання товарів на суму 6955 грн (а.с. 35). Позивачем направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором по карті протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги. Відповідача було повідомлено про те, що сума боргу за Кредитним договором перед новим кредитором - ТОВ «Брайт Інвестмент» є обґрунтованою та документально підтвердженою і станом на 14.07.2025 складає 28249,18 грн - вказана сума заборгованості включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17500 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 10749,18 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статті 525,612,625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З досліджених доказів вбачається, що 07.03.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір/заява-анкета №2029404475_CARD від 07.03.2020, на підставі якого банк надав позичальнику кредит, строк кредитування 36 місяців. Зі звіту-рахунку за період з 07.03.2020 по 24.03.2023 вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти, використовував їх для придбання товарів та зняття готівки, але погашав кредит частково. Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від банку за вищезазначеним кредитним договором, а також не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, контррозрахунку відповідачем до суду не подано. Після відступлення права грошової вимоги [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення наявного в неї боргу за вищевказаним договором, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови кредитного договору, внаслідок чого у позивача виникло право на нарахування відповідачу заборгованості за кредитним договором, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17500 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відсотки за кредитом нараховані згідно умов договору в межах строку кредиту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи відповідача, наведені нею у відзиві, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті кредиту та процентів за його користування, а тому до уваги судом не беруться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Встановлено, що 24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» (кредитор) та ТОВ «Брайт Інвестмент» (новий кредитор) укладений договір відступлення прав вимоги №24/03/23 відповідно до умов якого ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №2029404475 від 07.03.2020. Факт набуття прав вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» щодо відповідача підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №24/03/23 від 24.03.2023. Отже, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» за договором відступлення прав вимоги №24/03/23 від 24.03.2023, набуло право вимоги до [PERSON] заборгованості за вищенаведеним договором. Оскільки, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором №2029404475 від 07.03.2020, за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення витрат позивача на правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причино пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved