Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 червня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Шургот Оксана Василівна звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2014 року шлюб розірвано. Крім того, рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2018 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з часу ухвалення даного рішення матеріальне становище відповідача змінилось. Зокрема, відповідач станом на даний час має стабільні доходи, працює та отримує заробітну плату близько 30 000 гривень щомісячно. На даний час синові сторін уже виповнилось 15 років, він навчається у коледжі, що супроводжується придбанням підручників, канцтоварів для навчання. Також у порівнянні з 2018 роком цінова політика на одяг, харчування, транспорт, навчання зросла, тому кошти необхідні і для здійснення всіх побутових витрат (житло, харчування, одяг, взуття, транспорт тощо), у тому числі оплати комунальних послуг. Відповідач є здоровою та працездатною людиною, не має на утриманні інших осіб та має змогу надавати матеріальну допомогу своєму сину у розмірі, необхідному для задоволення його потреб, які значно зросли з моменту призначення аліментів. Крім того, відповідач не сплачує навіть вже призначені раніше рішенням суду аліменти та не проявляє жодної ініціативи щодо вирішення питання належного матеріального забезпечення сина у добровільному порядку, а тому позивач змушена звернутися до суду задля врегулювання даного питання. Окрім цього, незважаючи на присудження здійснювати на користь позивача щомісячну оплату аліментів на утримання сина, відповідач умисно ухилявся від виконання свого обов`язку, внаслідок чого утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунками зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №341/291/18 від 08.08.2018, виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області, відповідно до яких відповідач з вересня 2018 року не здійснює оплату аліментів, які стягнуто з нього за рішенням суду. Загальна сума неустойки (пені) становить 930468,96 гривень, розмір заборгованості по сплаті аліментів складає 72390,63 гривень, тому сума неустойки буде становити 72390,63 гривень. У зв`язку з несплатою аліментів протягом такого тривалого періоду часу, позивач змушена звертатись до суду з метою стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 72 390,63 гривень (а.с. 1-8). 11 липня 2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Якубовським Олександром Олександровичем подано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що обов`язок обох батьків по утриманню дитини є рівним. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина [PERSON] . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, тобто 3196 гривень. Разом із цим, заявляючи позов про зміну розміру аліментів, позивач не надала доказів настання обставин, які передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України. Окрім того, заявляючи про наявність у відповідача доходу в 30 тисяч гривень на місяць, предметом позову, із розрахунку 1/4 від такого доходу, є сума 7,5 тисяч гривень на місяць, що вдвічі перевищує рекомендований розмір аліментів у 3196 гривень на місяць. Відповідач вважає, що розмір аліментів слід змінити з 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1 прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. У виконавчому провадженні про стягнення аліментів державним виконавцем до відповідача було застосовано санкцію за частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», що позивачем у розрахунку пені теж не враховано. Отже, максимальний розмір пені може становити лише 28700,26 гривень (72390,63 гривень - 43690,37 гривень ). Однак навіть і ця сума пені не є обґрунтованою. Пеню заявлено станом на 10.06.2025. В основу розрахунку пені покладено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця на суму 72390,63 гривень станом на квітень 2025 року, який містить неповні відомості. Зокрема, у розрахунку державного виконавця не враховано платежі по аліментах, які проводились відповідачем на рахунок позивача у період 2021-2023 років через касу банків: за лютий 2021 року в сумі 2000,00 гривень, за січень 2023 року 2000,00 гривень, за лютий 2023 року 2000,00 гривень. З травня 2019 року [PERSON] постійно проживає у Польщі, де й навчається. У 2024 році відповідач відкрив на своє ім`я для сина картковий рахунок [NUMBER] та передав [PERSON] у користування електронний платіжний засіб (картку) Debit World MasterCard [NUMBER] , на яку регулярно переказував грошові кошти у рахунок сплати аліментів. Згідно виписок про рух коштів відповідачем було сплачено: 30.08.2024 - 300,00 гривень, 02.09.2024 1000,00 гривень, 10.09.2024 - 1000 гривень, 21.09.2024 - 600,00 гривень, 04.10.2024 - 200,00 гривень, 19.10.2024 1000,00 гривень, 25.11.2024 200,00 гривень, 06.11.2024 3000,00 гривень, 30.12.2024 500,00 гривень, 25.12.2024 500,00 гривень, 02.01.2025 500,00 гривень, 04.03.2025 500,00 гривень, 03.04.2025 500,00 гривень, 16.04.2025 2000,00 гривень, 16.04.2025 50,00 гривень, 04.05.2025 200,00 гривень, 20.05.2025 1000,00 гривень, 01.06.2025 600,00 гривень, 22.06.2025 500,00 гривень, 26.06.2025 3500,00 гривень. Однак, ці суми теж не враховано у розрахунку державного виконавця. Окрім того, [PERSON] за його проханням в рахунок сплати аліментів відповідачем для його навчання було придбано та передано необхідні пристрої: 1) ноутбук Acer Nitro V15 (NH QQEEEГ001) вартістю 41999,00 гривень; 2) мобільний телефон вартістю 37136,96 гривень. За таких обставин відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 49-51). 18 липня 2025 року представником позивача адвокатом Шургот О.В. подано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якому підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та зазначила, що із доданої відповідачем інформації чітко вбачається, що [PERSON] станом на 2024-2025 роки офіційно працює та отримує стабільні доходи у вигляді заробітної плати у ТзОВ «ПБС» та згодом у Військовій частині [NUMBER] . Необґрунтованим є твердження відповідача, що розмір пені може становити лише 28700,26 гривень, оскільки сума неустойки за прострочення аліментів складає 930 468,96 гривень, однак обмежується 100% заборгованості, що складає 72 390,63 гривень. Відтак, різниця між сумою 930 468,96 гривень і 43 690,37 гривень складає суму, яка перевищує суму заборгованості у розмірі 72 390,63 гривень, тому підставним є позовна вимога про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення аліментів у розмірі 72390,63 гривень. Твердження відповідача про те, що ним виплачуються грошові кошти на рахунок, який відкритий ним на своє ім`я, однак переданий у користування сину, в рахунок сплати аліментів є безпідставними, оскільки стягувачем за виконавчим провадженням є [PERSON] , отже виплата коштів за аліментами повинна здійснюватися на її рахунок. Щодо посилань відповідача на те, що ним в рахунок аліментів було придбано ноутбук Acer Nitro V15 та мобільний телефон, позивач зазначає, що даний факт не може бути підставою для врахування сплати за аліментами, оскільки сплата аліментів визначена судом у певній грошовій сумі та підлягає виплаті на рахунок стягувача. Крім того, ноутбук куплявся сім`єю відповідача, а не одним ним, як подарунок сину на день народження, твердження про покупку ним телефону є надуманим, адже телефон сину купив дядько - [PERSON] (брат боржника), зазначене підтверджується перепискою сина з дядьком в соціальній мережі Instagram, яка свідчить, що дядько сина, [PERSON] , вибирав та купував телефон і, придбавши, відправив новою поштою на бабусю, яка, отримавши телефон, передала його сину [PERSON] на день святого Миколая. При даруванні телефону була написана листівка, відповідно до її змісту телефон подарований від «тата, хресного, бабусі та дідуся». Однак, його купівлю здійснив дядько [PERSON] . У зв`язку із вищезазначеним, позивач просить відхилити наведені відповідачем у відзиві заперечення та задовольнити позов у повному обсязі (а.с.71-73). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2025 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.39-40). Ухвалою суду від 16 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.41-42). Ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Шургот Оксани Василівни про витребування доказів задоволено. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76010 м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20) інформацію щодо розміру доходів [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , у період з 01 січня 2023 року по 09 жовтня 2025 року (а.с.111-112). Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.148-150, 157-159). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шургот О.В. позовні вимоги підтримала частково, просила змінити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 22700,26 гривень. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Семків-Тачинська О.Л. позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти зміни розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) у розмірі 22700,26 гривень. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10, 12-14). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2014 року, що набрало законної сили 06 жовтня 2014 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Після реєстрації розірвання шлюбу відновити [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 15). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2018 року, що набрало законної сили 2 липня 2018 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6137,70 гривень (а.с.16-19). На виконання рішення суду від 07 травня 2018 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист (а.с. 20). Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01 травня 2025 року становить 72390,63 гривень (а.с.21-22, 94-95). Згідно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, загальна сума неустойки (пені) становить 930468,96 гривень (а.с.23-36). Відповідачем здійснювалася сплата аліментів (а.с.53-62). На виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження (а.с.63-66). 01 серпня 2024 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 56967271 винесена постанова про накладення штрафу на боржника [PERSON] у розмірі 43690,37 гривень (а.с.67). 13.06.2025 був придбаний ноутбук Acer Nitro V15 (NH QQEEEГ001) вартістю 41999,00 гривень, покупцем є [PERSON] (а.с. 69). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 01.01.2023 по 30.09.2025, відсутня інформація про доходи за період січень 2023 року травень 2023 року, з червня 2023 року по вересень 2025 року [PERSON] отримував заробітну плату, виплати військовослужбовцям (а.с.115-117). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. На підставі частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 (на яку також посилається і Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №524/7388/17) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При вирішенні питання щодо можливості зміни розміру аліментів судом також враховується, що відповідно до норм Сімейного кодексу України розмір аліментів у будь-якому випадку не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що у відповідача на день розгляду справи змінився (покращився) матеріальний стан, оскільки з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від 07 травня 2018 року, відповідач з червня 2023 року отримує заробітну плату, а з січня 2025 року виплати військовослужбовцям. Також у позивача змінився матеріальний стан, оскільки витрати на утримання дитини зросли, значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, а у випадку захворювання також на ліки. Розмір аліментів, який сплачує відповідач, недостатній для належного утримання дитини. Щодо доводів відповідача про те, що ним виплачуються грошові кошти в рахунок сплати аліментів на банківський рахунок, який відкритий ним на своє ім`я, однак переданий в користування сину, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої, третьої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частинами першою-другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Згідно частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не допускається виплата стягувачу стягнутих коштів готівкою або виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових коштів заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону). З матеріалів справи вбачається, що сторонами виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів є стягувач [PERSON] та боржник [PERSON] . Отже, на виконання рішення суду, відповідач як боржник повинен сплачувати аліменти на рахунок позивача, стягувача. Інший порядок виплати коштів чинним законодавством не передбачений. Також суд зазначає, що наявність судового рішення про стягнення аліментів не забороняє батькові, платнику аліментів, перераховувати у добровільному порядку кошти безпосередньо на рахунок, переданий синові, та дарувати необхідні для дитини речі, а також сплачувати інші додаткові витрати на дитину. У сукупності наведеного, з врахуванням позиції позивача, судом визнається необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, до 1/4 (однієї чверті) частки від усіх доходів [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дитини не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини. Крім того, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. За таких обставин, враховуючи, що дослідженими у справі доказами встановлені підстави, передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України, для зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, змінивши розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини з твердої грошової суми 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття до 1/4 (однієї чверті третини) частки від усіх доходів [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів у збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то суд виходить з наступного. Згідно частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року по справі №362/4462/16-ц, відповідно до якого, оскільки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Судом встановлений факт неналежного виконання [PERSON] аліментних зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 01 травня 2025 року розмір заборгованості по аліментам становить 72390,63 гривень. Відповідачем відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведено, оскільки жодні обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачуються з поважних причин, дослідженими у справі доказами, не встановлені. Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені), передбаченої статтею 196 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень статті 20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до положень частини дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами суд виходить із положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Відтак, суд розраховує суму пені за наступною формулою: ?р=(А1 х 1 % х Q1)+(A2 х 1 % х Q2)+………(An х l% х Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Суд погоджується з розміром неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зробленим позивачем, оскільки даний розрахунок виконаний відповідно до положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Отже, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2025 року складає 930468,96 гривень. Згідно частини другої статті 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні № 56967271 була прийнята постанова про накладення штрафу на боржника [PERSON] у розмірі 43690,37 гривень. Враховуючи положення частини другої статті 196 Сімейного кодексу України щодо максимального розміру пені, суд вважає, що розмір неустойки (пені) за прострочення стягнення аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 22700,26 гривень (72390,63 гривень (розмір аліментів станом на 01.05.2025) - 43690,37 гривень (розмір штрафу, накладеного на боржника) 6000,00 гривень (сума добровільно сплачених аліментів відповідачем у період 2021-2023 років через касу банків)). Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; Частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 2422,40 гривень з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статей 141, 180-182, 184, 191, 192, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial