Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

17 грудня 2025 року [PERSON] через свого представника адвоката Глушкову О.І. звернулася до суду із позовом про визнання за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] загальною площею 78,0 кв. м., житловою площею 52,3 кв. м. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що з 1989 року по даний час постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , а з 15.03.2002 року зареєстрована за вказаною адресою. Згідно з технічним паспортом на квартиру, виготовленим 27.09.2025 року на її замовлення, житлова площа квартири становить 52.3 кв. м, загальна площа 78,0 кв. м. У вказану квартиру вона вселилася разом зі своєю сім`єю: чоловіком [PERSON] , 1958 р.н., сином [PERSON] , 1985 р.н., дочкою [PERSON] , 1982 р.н., сином [PERSON] , 1988 р.н. Вони вселилися на підставі ордеру, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Городківської сільської ради народних депутатів від 05.04.1989 року «Про розподіл житла на житловому масиві цукрового заводу», яким було затверджено рішення адміністрації і профкому цукрового заводу на одержання квартир працівникам цукрового заводу і видати їм ордера. Згідно з Додатком № 1 до рішення затверджено видати ордер під номером «4» їй, [PERSON] , 1962 р.н., [PERSON] , 1958 р.н., [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1982 р.н., [PERSON] , 1988 р.н. на квартиру [ADDRESS] . Згідно з довідкою Городківської сільської ради від 26.09.2025 року № 959 у квартирі зареєстровані та проживають: вона, [PERSON] , її чоловік [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який проживає та зареєстрований у квартирі з 2018 року. 14 квітня 1992 року вона розірвала шлюб з [PERSON] , про що відділом РАГС Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області видано свідоцтво серії [NUMBER] від 22 січня 2002 року, та змінила прізвище на « [PERSON] ». З 1993 року [PERSON] , [INFO] , у квартирі не проживає, що підтверджується довідкою Городківської сільської ради від 26.09.2025 року № 05- 02-13/960. Її дочка [PERSON] також не проживає у квартирі протягом тривалого часу, має своє власне житло. У зв`язку з тим, що квартира не перебуває на балансі у відповідача Городківської сільської ради, право комунальної власності на квартиру не зареєстроване, приватизувати її немає можливості. Таким чином, вона уже 20 років відкрито, безперервно, добросовісно володіє вказаним нерухомим майном, робить поточні ремонти, несе витрати по утриманню житла, сплачує комунальні послуги. Оскільки дана квартира не перебуває на балансі у відповідача Городківської сільської ради, право комунальної власності на квартиру не зареєстроване. Таким чином, вона була змушена звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не може реалізувати свої законні права та інтереси, а саме зареєструвати право власності на зазначену квартиру. Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 січня 2026 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із клопотанням представника позивача. 28 січня 2026 року від відповідача Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області надійшла заява через систему «Електронний суд» про розгляд справи без представника відповідача за наявними у справі документами. 29 січня 2026 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнають, на зазначену квартиру не претендують. Відповідач [PERSON] 18 березня 2026 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що згідно з Рішенням Городківської сільської ради народних депутатів Крижопільського району Вінницької області від 05 квітня 1989 року «Про розподіл житла на житловому масиві цукрового заводу» було вирішено про затвердження спільного рішення адміністрації і профкому цукрового заводу на одержання квартир працівникам цукрового заводу і видати їм ордера. Відповідно до Додатку № 1 даного рішення виконавчого комітету Городківської сільської ради народних депутатів від 05 квітня 1989 року видано ордер [PERSON] , 1962 р.н., [PERSON] , 1962 р.н., [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1982 р.н., [PERSON] , 1988 р.н., на право на заняття чотирьох кімнатної квартири [ADDRESS] . Дані відомості підтверджені і довідкою Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 25.09.2025 року № 05-02-13/958. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане повторно 22 січня 2002 року відділом РАГСу Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14 квітня 1992 року, про що зроблений відповідний запис № 43, [PERSON] після розірвання шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». З 1993 року [PERSON] , [INFO] , у квартирі не проживає, що підтверджується довідкою Городківської сільської ради від 26.09.2025 року № 05- 02-13/960, відповідно до якої останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.06.1989 року по 02.11.1993 року. Згідно із Відомостями про зареєстрований у житловому приміщенні осіб у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Відповідно до листа Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 05-01-03/1202 від 21.08.2025 року будинок [ADDRESS] не відноситься до житлового фонду Городківської сільської територіальної громади. Відповідно до Довідки № 989 від 27 вересня 2025 року, яка видана КП «Тульчинське МБТІ» - станом на 21.12.2012 року згідно архівних даних право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , не зареєстровано. Дані відомості дають суду зробити висновок, що право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано, власник майна відсутній. Згідно з технічним паспортом на квартиру, виготовленим 27 вересня 2025 року на замовлення позивача, житлова площа квартири становить 52.3 кв. м, загальна площа 78 кв. м., рік спорудження 1985 року. Згідно висновку ФОП « [PERSON] » № 055/25 від 02 жовтня 2025 року - середньо-ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] , станом на 02.10.2025 складає 206108,00 гривень. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За набувальною давністю право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Висновок зроблений судом з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18. Згідно з ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка вселилася до квартири [ADDRESS] на підставі ордеру на квартиру, виданого згідно рішення виконавчого комітету Городківської сільської ради народних депутатів від 05 квітня 1989 року. У вказаній квартирі позивачка постійно проживала з 1989 року, а зареєстрована з 15.03.2002 року. Таким чином, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і з 2002 року, тобто понад 20 років, продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На стягненні судових витрат позивачка не наполягає.

Outcome: approved