Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

16.02.2026 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» суму заборгованості в розмірі 112288,49 грн., що складається з: заборгованості за основним боргом 77462,23 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 23164,77 грн., інфляційні втрати в сумі 8874,26 грн., три проценти річних 2787,23 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.03.2018 р. між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р25.20717.003796004, за умовами якого позичальник отримав кредит в у розмірі 100000 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строк кредитування 36 місяців, тобто до 23.03.2021 р. включно, проценти за користування кредитом 10,00 % річних від залишкової суми кредиту. Позичальник виконав свої зобов`язання лише частково у зв`язку з чим станом на 23.03.2021 р. сформувалася заборгованість в розмірі 100627 грн., з яких заборгованості за основним боргом 77462,23 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 23164,77 грн. 16.11.2023 р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу № 16/11-23, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № Р25.20717.003796004 від 23.03.2018 р. боржник [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «СОНАТІ». 29.12.2023 р. між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № Р25.20717.003796004 від 23.03.2018 р. боржник [PERSON] перейшло до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». 06.03.2026 р. від відповідачки надійшли заперечення до позовної заяви, в яких просить звяти до уваги, що між нею та банком був укладений кредитний договір, вона вчасно погашала кредит до травня 2019 р. В червні 2019 р. вона стала безробітною та звернулася до банку з відтермінуванням оплати кредиту, однак їй було відмовлено. З 2022 р. вона отримує пенсію, то ж на даний час живе на пенсію. Просить взяти до уваги дані обставини. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідачка в судовому засіданні пояснила. що брала декілька кредитів на ліууквання своєї матеріі. Поки в неї була робота вона погашала кредити, але потім вона залишилася без роботи і у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем не мала змоги погашати кредит. Заслухавши подення відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 23.03.2018 р. між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Р25.20717.003796004. Вказаний договір разом із заявою-анкетою, заявою про акцепт публічної оферти, паспортом споживчого кредиту підписано [PERSON] шляхом використання власноручного підпису (а.с. 9-11, 18-19). Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що банк надає кредит на поточні потреби в сумі 100000 грн 00 коп., включно витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується повернути його разом із процентами, згідно умов договору. Строк кредитування 36 місяців, процентна ставка 10% річних від залишкової суми кредиту. Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник уклав з ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» договір добровільного страхування життя на випадок смерті в реузльаті нещасного випадку від 23 березня 2018 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 17012,45 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є АТ «Ідея Банк» (а.с. 17). Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 82987,55 грн. та на рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» страховий платіж від імені позичальника в сумі 17012,45 грн. (а.с. 20). Як вбачається із виписки по рахунку [PERSON] , складеної первісним кредитором АТ «Ідея Банк», станом на 16 листопада 2023 року банк свої зобов`язання перед клієнтом за договором виконав у повному обсязі, надавши кредит на поточні потреби в сумі 100000 грн., а клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписці з її рахунку (а.с. 22-24). Однак, свої зобов`язання за договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідачка виконала лише частково, внаслідок чого, як свідчить довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Р25.20717.003796004 від 23 березня 2018 року, складена АТ «Ідея Банк», у позичальниці станом на 16 листопада 2023 року сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 158297,30 грн., що складається з заборгованості за основним боргом в сумі 77462,23 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 23164,77 грн., заборгованості за нарахованим та несплаченими комісіями 57670,30 грн. (а.с. 21). 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23, за умовами якого АТ «Ідея Банк» за плату відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» своє право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, зокрема, до боржника [PERSON] за кредитним договором № Р25.20717.003796004 від 23.03.2018 р. на загальну суму 158297,30 грн. (а.с. 25-36). 29 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу № 29/12-23 за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, зокрема до боржника [PERSON] за кредитним договором № Р25.20717.003796004 від 23.03.2018 р. на загальну суму 158297,30 грн. (а.с. 37-49). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першоюстатті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов тавимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістомстатті 1056-1ЦК України процентнаставка закредитом можебути фіксованоюабо змінюваною.Тип процентноїставки визначаєтьсякредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зіст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № Р25.20717.003796004 від 23 березня 2018 року, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно цього договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, своєчасно кредитні кошти та відсотки товариству не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 112288,49 грн., що складається з заборгованості за основним боргом 77462,23 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 23164,77 грн., інфляційні втрати - 8874,26 грн. та три відсотки річних - 2787,23 грн. Нараховані суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України та враховуючи приписи п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України за період, починаючи з наступного дня з дати закінчення строку дії кредитного договору 24.03.2021 р. і до 23.02.2022 включно Однак, дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. За договором факторингу №29/12-23 ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до відповідача 29 грудня 2023 року. До сум заборгованості, яка була відступлена ТОВ «Санфорд Капітал», інфляційна складова та три відсотки річних включені не були. Тобто, попередні кредитори вказані суми не нараховували. Таким чином, позивач внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання не поніс жодних втрат в період до 29.12.2023 року. При цьому передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Крім того, сам позивач в позовній заяві вказав, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. Отже, нараховані позивачем інфляційні втрати в розмірі 8874,26 грн. та три відсотки річних в розмірі 2787,23 грн. стягненню не підлягають. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір, укладений між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором, договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № Р25.20717.003796004 від 23 березня 2018 року в сумі складає 100627,00 грн., що складається з заборгованості за основним боргом 77462,23 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 23164,77 грн. Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 р., ордер від 19.08.2024 р., акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 6 від 09.01.2026 р., реєстр боржників від 10.12.2025 р. (а.с. 51-60). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. В акті приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 6 від 09.01.2026 р. зазначено, що АО «АЛЬЯНС ДЛС» здійснено таку роботу по боржнику [PERSON] : проведення юридичного та фінасноваого аналізу боржника 1200,00 грн.; складання, підписаня та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості 6000,00 грн., всього на суму 7200,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 7200,00 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог (90 %). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 5096,16 грн. (5662,40 х 90 %). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 5662,40 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 207, 517, 526, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: partial