Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. У грудні 2007 року між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/12/2007/840 К 3936, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 50 276,51 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором того ж дня між банком та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у разі невиконання останнім своїх зобов`язань. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про солідарне стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2011 у справі № 2-2098/11 стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 628,01 доларів США, що еквівалентно 474 638,96 грн, а також судові витрати у сумі 1 820,01 грн. У подальшому ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.02.2022 замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах, виданих на підставі зазначеного рішення суду. Оскільки судове рішення про стягнення заборгованості тривалий час не виконується, а прострочення виконання грошового зобов`язання має триваючий характер, позивач як кредитор має право вимагати у судовому порядку стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми за весь період прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання і до його повного виконання. З урахуванням рішення про стягнення боргу від 07.04.2011 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до теперішнього часу, відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення до дня подачі даного позову. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 8 620,74 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.11.2024 - день сплати судового збору - складає 356 392,60 грн., витрат по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді від 12.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження. Відповідачам була направлена ухвала про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відповідачі своїм правом на подачу відзиву та клопотань до суду не скористалися, в судове засідання не з`явилися, хоча судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надали. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі №916/190/18. Так, судовим розглядом встановлено, що між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] у 2007 році укладено кредитний договір, за яким останній надано кредит у сумі 50 276,51 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань укладено договір поруки з [PERSON] , який відповідає перед кредитором солідарно з позичальником. У зв`язку з невиконанням зобов`язань рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2011 стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 59 628,01 доларів США. У подальшому право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Відповідачі рішення суду не виконали, у зв`язку з чим зобов`язання залишається невиконаним, а прострочення має триваючий характер. Відповідно до ст.ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити на користь кредитора суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення. Наявність судового рішення про стягнення боргу не припиняє зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання зазначених сум. Оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, вимоги про стягнення 3 % річних підлягають солідарному стягненню з обох відповідачів. Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника так і до поручителя, оскільки останній, у зв`язку з винесенням судового рішення про стягнення заборгованості також набув статусу боржника. Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку, умовами договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Таким чином, вищевказані обставини вказують на чітку наявність правових підстав для стягнення з Відповідача 2 за договором поруки 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки за законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі. Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 59 628,01 доларів США, за період з 01.05.2017 по 23.02.2022, нарахованих 3% річних на суму боргу становить 8 620,74 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.11.2024 - день сплати судового збору - складає 356 392,60 грн. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що нарахування 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 625 ЦК України. Обставин, визначених ст. 622 ЦК України за яких відповідач як боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання, не встановлено. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає аргументи позивача обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі. В порядку ст. ст. 137, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved