Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Славутського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов позов першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Національної служби здоров`я України, Славутської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради, про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що вироком Славутського міськрайонного суду від 19.03.2024 у справі № 682/371/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Вироком встановлено, що 11.11.2023 близько 16:25 год., [PERSON] , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння - 2,014 проміле, що знижувало його увагу та швидкість реакції, здійснював керування автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2105», реєстраційний номер [NUMBER] , в с. Клепачі Шепетівського району Хмельницької області, в салоні якого знаходився пасажир [PERSON] , [INFO] . Продовжуючи рух за кермом автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2105», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Шкільна в напрямку вул. Довга в с. Клепачі Шепетівського району Хмельницької області, [PERSON] проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год. - перевищивши максимальну швидкість у населеному пункті, в наслідок чого втратив керованість автомобілем та здійснив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя, де допустив зіткнення з цегляним парканом магазину по вул. Довга, 1. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. У зв?язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] стаціонарно лікувався у КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» у травматологічному відділенні з 11.11.2023 по 28.11.2023, тобто усього 17 ліжко-днів, у зв?язку із чим лікарня витратила на лікування потерпілого від кримінального правопорушення кошти в сумі 15024,60 грн., у тому числі, 14494,88 грн. кошти НСЗУ, 529,72 грн. кошти місцевого самоврядування. В ході досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений [PERSON] зазначені витрати на стаціонарне лікування потерпілого в добровільному порядку не відшкодував. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення прокурором не заявлявся. Підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень інтересів держави у зв`язку із недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування інших хворих, чим завдається істотна шкода державним інтересам. За таких обставин, прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров?я України в дохід державного бюджету кошти в сумі 14494,88 грн. на відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в комунальному підприємстві «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради», а також стягнути з [PERSON] на користь держави в дохід місцевого бюджету кошти в сумі 529,72 грн. на відшкодування витрат за комунальні послуги за період перебування потерпілого [PERSON] в комунальному підприємстві «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради». Ухвалою суду від 16.02.2026 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи у відритому судовому засіданні на 13.03.2026, про що належним чином повідомлено учасників справи. 13.03.2026 під час судового засідання прокурора Шепетівської окружної прокуратури Семенюк Н.В. підтримала позовні вимоги. Від Національної служби здоров`я України та Славутської міської ради заяв та клопотань до суду не надходило. Від представників КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» також до суду не надходило заяв та клопотань. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не прибув та про причини неявки не повідомив. Відзиву на позов, письмових заяв чи клопотань від нього до суду не надходило, у зв`язку із чим на підставі ст. 280 ЦПК України судом було постановлено проводити заочний розгляд даної справи. Суд, заслухавши прокурора, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Частиною другою статті 19 Конституції України визначений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Частинам 3-5 ст. 56 ЦПК України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18). Так, Згідно з Положенням про Національну службу здоров?я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, Національна служба здоров?я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров?я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій Відповідно до п. 5 п. п. 14 Положення, НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Таким чином, Національна служба здоров?я України є одним з органів, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах. Крім того, відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до статті 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Засновником, власником органом управління майном КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради» є Славутська міська рада (п. 1.3 Статуту КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради», затвердженого рішенням Славутської міської ради від 22.12.2020 № 4-2/2020), а тому кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення повинні бути зараховані на відповідний рахунок місцевого бюджету (а.с. 37-42). Враховуючи викладене, ще одним органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, є Славутська міська рада. У даній справі порушення інтересів держави обґрунтовується тим, що внаслідок невжиття уповноваженими органами упродовж тривалого часу заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, призводить до ненадходження коштів до державного та місцевого бюджетів, чим порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, і такі витрати негативно впливають на фінансування лікування інших хворих. Однак, уповноваженими органами заходи щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого не вжито, звертатись до суду із позовом зазначені вище органи намірів не мають, в т.ч. у зв`язку із відсутністю фінансування, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді (а.с. 22, 23-24, 25-26, 27-28, 29). Отже, під час судового розгляду судом встановлено, що вироком Славутського міськрайонного суду від 19.04.2024 у справі № 682/371/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (а.с. 16-17). Як слідує із вироку, 11.11.2023 близько 16:25 год., [PERSON] , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння - 2,014 проміле, що знижувало його увагу та швидкість реакції, здійснював керування автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2105», реєстраційний номер [NUMBER] в с. Клепачі Шепетівського району Хмельницької області, в салоні якого знаходився пасажир [PERSON] , [INFO] . Продовжуючи рух за кермом автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2105», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Шкільна в напрямку вул. Довга в с. Клепачі Шепетівського району Хмельницької області, [PERSON] проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись зі швидкістю близько 60 км/год. - перевищивши максимальну швидкість у населеному пункті, в наслідок чого втратив керованість автомобілем та здійснив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя, де допустив зіткнення з цегляним парканом магазину по вул. Довга,1 . Таким чином, своїми діями [PERSON] порушив вимоги пунктів 1.5, 2.1(а), 2.3(б), 2.9(а), 2.13, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - Правил), зміст яких полягає в наступному: Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущенні водієм автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2105», р.н. [NUMBER] перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді заподіяних потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Згідно даних довідки Комунального підприємства «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» від 20.11.2025 № 3490, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Славутська МЛ» з 11.11.2023 по 28.11.2023 і провів 17 ліжкоднів. На лікування було витрачено 15024,60 грн. Джерелом фінансування витрат, понесених закладом, є кошт Національної служби здоров`я України (державний бюджет), згідно Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 03.02.2023 (а.с. 43-51), та кошти місцевого бюджету в частині покриття витрат на комунальні послуги, а саме: кошти НСЗУ 1444,88 грн., кошти місцевого бюджету 529,72 грн. (а.с. 20-21, 25-26, 29) Протягом 2023-2025 на рахунок КП «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» не надходили кошти від засудженого [PERSON] (а.с. 22). В бюджет територіальної громади кошти на відшкодування вартості витрат на лікування осіб, потерпілих від кримінальних правопорушень, в т.ч. від [PERSON] , не надходили, про що свідчить довідка Фінансового управління Виконавчого комітету Славутської міської ради (а.с. 30). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України, визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку, обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (надалі Порядок) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Згідно зі ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають права зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. В п. «ж» ч. 8 ст. 87 Бюджетного кодексу України зазначено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на: програму державних гарантій медичного обслуговування населення. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров?я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення. Як вбачається із пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Під час розгляду справи встановлено, що між злочинними діями відповідача [PERSON] , який, внаслідок порушення ПДР, завдав потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження, та перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок. Відповідач добровільно не відшкодував витрати на лікування потерпілого внаслідок заподіяння кримінального правопорушення, понесені медичним закладом, у зв`язку із чим із [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров?я України в дохід державного бюджету кошти в сумі 14494,88 грн на відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в комунальному підприємстві «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради», а також стягнути з [PERSON] на користь держави в дохід місцевого бюджету Славутської міської ради кошти в сумі 529,72 грн. на відшкодування витрат за комунальні послуги за період перебування потерпілого [PERSON] в комунальному підприємстві «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» Славутської міської ради». Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, суд звертає увагу на те, що згідно із вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3328 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved