Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 20 серпня 2024 року відповідач уклав кредитний договір №00-9913047 з ТОВ «МАКС КРЕДИТ» у формі електронного документу з використанням електронного підпису, зазначив свої персональні дані, отримав грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до договору факторингу №17032025-МК/ЮнітКапітал від 17 березня 2025 року позивач прийняв право вимоги первісного кредитора до відповідача за цим кредитним договором. З урахуванням зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 000,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року справа за даним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю. 27 січня 2026 року вищевказана цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 30 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано докази. 24 лютого 2026 року надійшли витребувані докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Від представника відповідача - Брадарської Н. В. надійшов відзив на позов, позовні вимоги не визнають. Зазначає, що відповідач має статус військовослужбовця і на нього розповсюджується положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом. Крім того, з посиланням на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що умови договорів в частині розміру процентної ставки є несправедливими та суперечать чинному законодавству. Також вважає, що встановлення комісії за надання кредиту суперечить вимогам законодавста, а тому пункт 1.6 Кредитного договору про нарахування комісії у розмірі 1 500,00 грн є нікчемним. Звертає увагу на те, що позивачем безпідставно додано суму комісії за надання кредиту до тіла кредиту. Фактичне тіло кредиту становить 10 000,00 грн. Не погоджується з нарахуванням штрафних санкцій, оскільки згідно з п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану позичальники звільняються від сплати неустойки. Крім того, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт оплати за відступлене право вимоги саме по кредитному договору відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, штрафів та комісії, а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, який є явно завищеним, неспівмірним зі складністю справи та обсягом фактично наданих послуг. Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно з яким, з урахуванням наявності у відповідача статуса військовослужбовця, позивач зменшив позовні вимоги. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 20 серпня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено електронний договір кредитної лінії №00-9913047. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на платіжну карту [NUMBER] , зазначену відповідачем в договорі, в розмірі кредитного ліміту на суму 10 000,00 грн строком на 360 днів, стандартна процента ставка 1,45% в день. Відповідно до п.1.4 Договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «04» вересня 2024 р., та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (Строку кредитування). Відповідно до п.1.6 Договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає: 1 500,00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5. цього Договору. Позичальник підписав графік платежів та паспорт споживчого кредиту до договору №00-9913047. Згідно із повідомленням ТОВ «ПРОФІТГІД», на підставі платіжних інструкцій (замовлень) ТОВ «МАКС КРЕДИТ», ТОВ «ПРОФІТГІД» 20 серпня 2024 року було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ухвалу суду, платіжна картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Із виписки по рахунку відповідача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 20 серпня 2024 року по 25 серпня 2024 року видно, що 20 серпня 2024 року було зарахування переказу на суму 10 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАКС КРЕДИТ» станом на 17 березня 2025 року заборгованість відповідача становила 42 905,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 27 405,00 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1 500,00 грн - заборгованість за комісією, 4 000,00 грн - штрафні санкції. 17 березня 2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) та ТОВ "МАКС КРЕДИТ" (клієнт) укладено договір факторингу №17032025-МК/ЮнітКапітал, згідно з п.2.1. якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договору, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до п.2.2. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенюю до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру боржників та є невід`ємною частиною цього договору. У п.3.1 Договору факторингу встановлено, що фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 608 440 грн 26 коп., без ПДВ на банківський рахунок протягом десяти банківських робочих днів від дати підписання договору. На виконання вимог даного договору, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перерахувало на рахунок ТОВ «МАКС КРЕДИТ» 608 440,26 грн та відповідно були здійснено передачі реєстру боржників, що підтверджується платіжною інструкцією від 21 березня 2025 року №385 та актом прийому-передачі реєстру боржників від 17 березня 2025 року. Із Реєстру боржників від 17 березня 2025 року видно, що від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №00-9913047. Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становив 38 905,00 грн + 4 000,00 грн штрафні санкції (запис в реєстрі - 1176). З наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача встановлено, що заборгованість за кредитним договором №00-9913047 становить 42 905,00 грн, з яких: 11 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 27 405,00 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 4 000,00 грн - штрафні санкції. Як видно із довідки військової частини [NUMBER] від 19 жовтня 2025 року [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] з 28 листопада 2024 року. 26 грудня 2019 року відповідачу видано посвідчення учасника бойових дій. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Доводи про недоведеність позивачем факту оплати за відступлене право вимоги за цим кредитним договором, які викладені стороною відповідача у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі, зокрема наданими позивачем копією платіжною інструкції та копією акту прийому-передачі реєстру боржників. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувались належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту з урахуванням комісії у розмірі 11 500,00 грн та заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 27 405,00. Однак, зважаючи на заявлений відповідачем відзив на позовну заяву з наданням до нього доказів наявності у відповідача статусу військовослужбовця ЗСУ, позивачем до суду було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн. без заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та комісії. Як видно із відзиву відповідачем отримання кредитних коштів не заперечується, наявність заборгованості у зазначеному розмірі не спростовано. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами, зокрема: договором про надання правничої допомоги від 10 вересня 2025 року, додатковою угодою до нього за №25770865455 від 11 вересня 2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір заявлений позивачем є явно завищеним, неспівмірним зі складністю справи та обсягом фактично наданих послуг. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 7 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому, за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі, відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн відповідатиме принципу розумності та реальності витрат. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000,00 грн. З огляду на викладене вище,

Outcome: approved