Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 16.01.2025 представник позивачів [PERSON] і [PERSON] - адвокат Н.Ю.Савинська звернулася до суду із позовом до відповідача органу опіки і піклування-виконавчого комітету Семенівської селищної ради, за участі низки третіх осіб, про: - скасування усиновлення [PERSON] , [INFO] , за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2024 у справі № 524/8353/23 та внести зміни до актового запису № 878 від 15.07.2021, що складений Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповідності до рішення суду, про народження [PERSON] , [INFO] , поновивши відомості про дитину та батьків до усиновлення, змінивши прізвище та по батькові дитини; - передачу [PERSON] , [INFO] , органу опіки і піклування - виконавчому комітету Семенівської селищної ради. В обґрунтування позову вказано, що 17.07.2010 [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, тривалий час вони не мали спільних дітей, у зв`язку з чим, вирішили усиновити малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , якому відповідно до рішення виконавчого комітету Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 04.09.2023 № 130 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування і який з 20.03.2023 перебував у КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради". Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2024 у справі № 524/8353/23 було задоволено позовну заяву про усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] , оголошено [PERSON] та [PERSON] його усиновлювачами та вирішено записати їх відповідно батьком та матір`ю усиновленої дитини. Майже з перших днів проживання усиновленої дитини у родині між нею та усиновлювачами, незалежно від волі останніх, склалися стосунки, які роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків. Вони сумлінно виконували свої батьківські обов`язки, дбали про його фізичний, духовний та освітній розвиток. Однак дитина не сприймає їх як близьких людей, зовсім не бажає йти на контакт, не сприймає ласку та ніжність від них, не розуміє елементарних відносин, які притаманні сім`ї. Так, у дитини постійно із невідомих причин починаються істерики, під час яких вона спричиняє собі тілесні ушкодження та травми. Намагання заспокоїти, провести бесіди з ним, остання сприймає дуже негативно і веде себе знервовано. Відвідування дитиною дитячого дошкільного закладу практично неможливе, у зв`язку з тим, що дитина кричить, плаче, намагається бити інших дітей у групі і вихователі не можуть знайти підхід до дитини і вгамувати її. Спочатку вони сподівалися на педагогічну запущеність дитини, тому ще більше приділяти їй уваги, намагалися йому роз`яснювати основні елементарні правила поведінки, огортали любов`ю, прививали йому любов і повагу до ближніх, проводили з ним дуже багато часу, але всі їх намагання зводилися нанівець. При ознайомленні з документами на дитину перед усиновленням, зокрема, у медичних документах про стан здоров`я, не було відомостей про наявність психічних розладів дитини, внаслідок чого, усиновлювачі не знали про ті наслідки, які потягнуть за собою ці розлади і відповідно не були готові морально до неадекватної поведінки дитини. При зверненні ними до спеціалістів служби у справах дітей, останні пояснювали таку поведінку дитини періодом адаптації у сім`ї після дитячого будинку, однак надмірна збудливість і агресивність дитини не проходили, тому вони зверталися до психолога, невролога, інших спеціалістів вузького профілю, які повідомили, що розвиток дитини не відповідає її віку, дитина має порушення психіки і були не впевнені у можливості позитивних змін, навіть після курсів лікування. Отже, на їх думку, дитина страждає на психічну невиліковну хворобу, про що вони не знали і не могли знати на час усиновлення у зв`язку з чим між ними і дитиною склалися незалежно від їх волі стосунки, які роблять неможливими їхнє подальше спільне проживання і виконання ними своїх батьківських обов`язків. Вони не розуміють, що робити з дитиною, як діяти під час постійних нападів істерики у дитини, оскільки усі попередні рекомендації психологів результатів не дають і вони побоюються за фізичний стан дитини та впевнені, що не можуть впоратися в подальшому з його вихованням, що призводить до нервово-емоційних зривів. Вони не мали відомостей про його психічні розлади перед його усиновленням, в іншому випадку, вони б наполягали на тому, що не приймали б рішення про усиновлення цієї дитини, тобто фактично їх було позбавлено свідомого і виваженого вибору щодо усиновлення дитини (т. 1 а.с. 1-7). Ухвалою суду від 23.01.2025 справу прийнято до провадження суду і відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у закритому судовому засіданні; відповідачеві, зокрема, запропоновано надати відзив на позов і третій особі пояснення протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду та судової повістки (т. 1 а.с. 28). 06.06.2025 органом опіки і піклування-виконавчим комітетом Семенівської селищної ради подано зустрічну позовну заяву в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участі низки третіх осіб, про: - позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських відносно їх малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; - стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; - стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказано, що із 15.03.2023 на обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей Семенівської селищної ради перебував малолітній [PERSON] , який народився [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Семенівської селищної ради від 16.03.2023 малолітній [PERSON] був влаштований до КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини" і перебував там до 12.03.2024. Із 23.10.2023 [PERSON] перебував на обліку з усиновлення Служби у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації, який був усиновлений відповідно рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 08.02.2024 справа № 524/8353/23 громадянами [PERSON] і [PERSON] . Після усиновлення змінено прізвище та по батькові дитини на [PERSON] , [INFO] . Подружжя [PERSON] і [PERSON] відвідувало дитину [PERSON] 10 разів до усиновлення. Випадків аутоагресії у дитини не фіксувалися. Протягом проживання дитини в сім`ї усиновлювачів виникли проблеми адаптаційного періоду. У листопаді 2024 року подружжя [PERSON] і [PERSON] звернулося до Служби у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації про намір скасувати усиновлення малолітнього [PERSON] у зв`язку з наявністю проблем у його вихованні. Їм було рекомендовано звернутися до Кременчуцького міського Центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів для консультації з досвідченими психологами. Також Службою у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації було ініційовано звернення родини до КУ "Центр надання соціальних послуг" Семенівської селищної ради у зв`язку з можливістю скасування усиновлення. Подружжя [PERSON] і [PERSON] відмовилося від отримання соціальних послуг, оскільки на їхню думку, такі послуги і рекомендації не допоможуть у вирішенні ситуації, але скористались одноразовою послугою "інформування" та "консультація". Здійснювалась перевірка умов проживання та виховання усиновленої дитини про що було складено відповідні акти обстеження та звіти. Встановлено, що малолітній [PERSON] мав все необхідне для повноцінного розвитку. Порушень щодо утримання дитини та її проживання, не було, але психологічний клімат в родині складний. Вказано на відсутність взаєморозуміння між дитиною та батьками. Батьки повідомляли, що не знаходять порозуміння з дитиною, не бажають прикладати більше зусиль для її адаптації у родині, малолітній [PERSON] не став їхньою дитиною. Проблему вбачають лише у дитині. Гармонійні сімейні стосунки не склалися, відсутня емоційна прив`язаність та сприйняття його як рідного сина. 23.04.2024 малолітній [PERSON] був зарахований до Семенівського КЗДО "Малятко". Відповідно до інформації закладу дитина проявляє деструктивну поведінку, імпульсивний, непосидючий, вразливий, спостерігалася поведінка негативізму та протесту. Ініціативи з боку батьків щодо приділення підвищеної уваги до малолітнього не було. З боку вихователів і практичного психолога закладу надавалися поради та рекомендації батькам при усному спілкуванні та письмовій формі, проте батьки притримувались своєї думки стосовно виховання дитини. На звернення [PERSON] до спеціалістки-психологині [PERSON] та в результаті проведених консультацій, спостережень, бесід/інтерв`ювання, контент-аналізу проведених з батьками з 28.03.2025 по 03.04.2025 і за стосунку Zoom (відеоконференції), психологінею у висновку зазначено що мати усвідомила, що сама вчиняє над собою насильство через небажання турбуватись та взаємодіяти з дитиною, що призвело до втрати соціального оточення, постійному перебуванні у напруженому стані, неможливості регулювати власний емоційний стан, небажання забирати дитину та формування огиди до неї та навіть небажання мати власних дітей. Факторами впливу про скасування усиновлення стали відсутність прив`язаності між батьками та дитиною; високий рівень виснаження батьків, який пов`язаний з індивідуальними особливостями дитини; відсутність ресурсів (психологічних та фізичних) для виховання та турботи про дитину; наявність почуття відрази та небажання взаємодіяти з дитиною, що є безповоротним та може негативно впливати на дитину; ймовірність ризиків виникнення токсичних умов для дитини з боку батьків. 19.05.2025 подружжя [PERSON] і [PERSON] звернулося до Служби у справах дітей Семенівської селищної ради із заявою про влаштування малолітнього сина [PERSON] до сім`ї патронатного вихователя або центру соціально-психологічної реабілітації, у зв`язку з складними психологічними відносинами з дитиною в сім`ї. Із 29.05.2025 малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Семенівської селищної ради як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Батьки [PERSON] та [PERSON] категорично налаштовані на скасування усиновлення і не розглядають можливість продовжувати корекційну роботу з дитиною, змінювати свій підхід до виховання дитини і не хочуть подальшого його проживання в їх сім`ї. Наполягають, що не бачать в собі ресурси для подальшого виховання, не готові проявляти терпіння до поведінкових особливостей сина [PERSON] . Дитина не виправдовує їх очікувань, батьки вважають, що поведінка сина буде погіршуватись і вони не готові нести відповідальність за це в подальшому. 30.05.2025 малолітнього [PERSON] влаштовано до "Центру соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради. Вказані обставини свідчать, що [PERSON] та [PERSON] фактично ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно їх малолітнього сина [PERSON] . Не бажають в подальшому турбуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, інтереси сина не є предметом їх основного піклування, тому існують підстави для позбавлення їх батьківських прав стосовно їх малолітнього сина [PERSON] . Написавши заяву про поміщення дитини [PERSON] до закладу, його усиновлювачі/батьки [PERSON] та [PERSON] фактично відмовились від дитини. Однак відмова від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, зокрема й стягнення відповідних аліментів на утримання дитини (т. 1 а.с. 188-199). Представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] у відзиві на зустрічний позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів просив відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов [PERSON] та [PERSON] про скасування усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] . Органом опіки та піклування не доведено підстави для позбавлення батьківських прав, які вказані у ст. 164 Сімейного кодексу України. [PERSON] та [PERSON] не допускали свідомої винної поведінки стосовно їх сина [PERSON] і не нехтували своїми батьківськими обов`язками. Вони вживали всіх заходів як батьки і всіх заходів щодо налагодження стосунків з дитиною як усередині сім`ї, так і поза її межами: належно облаштували умови проживання дитини у своєму домі, опікувалися її потребам, здоров`ям і побутом, відвідували дошкільний дитячий заклад, мали в цілому доброзичливі стосунки із дитиною, отримували і дотримувалися консультацій і порад щодо спілкування з дитиною окрім тих, які були неефективними, самостійно відшукували та залучали психологів і лікарів задля налагодження спілкування з дитиною, позитивно виконували свої батьківські обов`язки. Під час передавання дитини підтверджено її задовільний стан, наявність і передачу одягу, взуття, іграшок. Вказані соціальними службами ознаки складних життєвих обставин дитини є безпідставними оскільки батьки належно виконували свої батьківські обов`язки. Надалі це стало штучною і суто формальною підставою для подання зустрічного позову. Визначальною правовою підставою подання первісного позову є п. 3 ч. 1 ст. 238 Сімейного кодексу України: між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачі стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання своїх батьківських обов`язків. Висновок психолога [PERSON] зосередив і відобразив саме передумови, які змусили подружжя [PERSON] і [PERSON] ініціювати скасування усиновлення. Серед таких є особливості поведінки дитини [PERSON] , розпач щодо неможливості і небажання дитини змінити свою поведінку, постійні прояви у дитини агресивної поведінки, не реагування нею на прохання, увагу, виховання з боку батьків, відстороненість дитини, ризик батьків "зірватися" на дитині через її поведінку тощо. Між батьками і дитиною склалися умови, що унеможливлюють їх спільне проживання і виконання батьківських обов`язків. Заява [PERSON] і [PERSON] від 19.05.2025 про передачу їх сина [PERSON] до органу опіки та піклування не є відмовою від дитини, а є спробою короткостроково "розірвати" їх стосунки задля збереження психічного і фізичного здоров`я і дитини і батьків, не допущення можливого "зриву" стосовно дитини з боку батьків. Стягнення аліментів для [PERSON] із [PERSON] і [PERSON] в ініційованому розмірі по 1/4 частці суперечить закону, оскільки на утриманні [PERSON] і [PERSON] перебувають їх літні непрацездатні батьки, один із яких є особою з інвалідністю 3 групи. [PERSON] не має роботи і доходів. Заробітна плата [PERSON] є незначною (т. 2 а.с. 45-55). Виконавчий комітет Семенівської селищної ради у своїй відповіді на відзив на зустрічний позов вважає, що ситуація, що склалась, свідчить не про неможливість існування сім`ї, а про небажання дорослих вирішувати труднощі виховання через соціальну та психологічну підтримку. Така поведінка є проявом ухилення від виконання батьківських обов`язків через пасивність і відсторонення, а не підставою для скасування усиновлення. Поведінка дитини цілком відповідала її вікові. Дитина має сформовані навички до самообслуговування, не має виявів психічних хвороб. Імпульсивність дитини є наслідком її адаптації до нових умов проживання у сім`ї. Батьки не дотримувалися рекомендацій і порад соціальних служб і психолога щодо налагодження стосунків із дитиною. Емоційна втома чи розчарування усиновлювачів не є підставою для скасування усиновлювачів. Висновок психолога щодо підстав ініціювання скасування усиновлення є переважно початком терапевтичного процесу щодо усунення проблем у сім`ї усиновлювачів і дитини, аніж підставою для скасування усиновлення. Щодо стягнення аліментів, твердження відповідачки [PERSON] , про те, що у неї на утриманні перебувають непрацездатні батьки є непідтвердженим, оскільки нею не подано жодного доказу, який би міг свідчити про факти перебування на її утриманні матері [PERSON] та батька [PERSON] . Вказані твердження не лише не підтверджені доказами, а й можуть спростуватися загальновідомими фактичними обставинами (отримання державної пенсії та допомоги), що може мати наслідком несправедливе вирішення питання щодо аліментів (т. 2 а.с. 113-118). Служба у справах дітей Семенівської селищної ради у письмових поясненнях вважає, що всі документи, наявні у позовних заявах, свідчать про самоусунення та неналежне виконання батьками [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] і неповагу до її особистості. Вважає, що скасування усиновлення на відповідає найкращим інтересам дитини, обмежує захист її прав. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини та бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. [PERSON] не погоджувалася із наданими їй психологом рекомендаціями стосовно поводження із малолітнім [PERSON] , повідомила, що самостійно буде шукати шляхи подолання деструктивної поведінки дитини. Служба у справах дітей вважає, що висновок психолога [PERSON] підтверджує невідворотність налагодження стосунків між усиновлювачами і дитиною, саме з вини батьків. [PERSON] та [PERSON] у травні 2025 року висловили небажання спільно проживати з їх сином [PERSON] , а у листопаді 2024 року і травні 2025 року відмовилися від отримання запропонованих їм соціальних послуг. Повідомляли, що не бажають докладати зусиль для адаптації дитини у родині. Із часу влаштування дитини [PERSON] до Центру соціальної реабілітації і надалі до дитячого будинку, ні [PERSON] , ні [PERSON] не цікавилися дитиною, ні телефонували, не провідували (т. 2 а.с. 85-89). Кременчуцька районна військова адміністрація Полтавської області клопотаннями від 19.02.2025 № 141/1-41, від 05.03.2025 № 209/1-41, від 07.04.2025 №328/1-35 просила розглянути справу без участі її представника і врахувати при винесенні рішення наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування - Кременчуцької районної військової адміністрації Полтавської області про недоцільність скасування усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 55, 56, 66, 103, 139, 219-220; т. 2 а.с. 76, 77). У судових засіданнях [PERSON] підтримала первісний позов, заперечувала проти зустрічного позову. Пояснила, що вони спільно з її подружжям [PERSON] нажаль не могли народити дитину, тому вирішили усиновити дитину. Близько 2-х років перебували обліку як можливі усиновлювачі. На знайомство з малолітнім [PERSON] їм надали всього 10 днів. Було лише 2 зустрічі тривалістю десь по годині. Ще через 3 місяці було рішення суду про усиновлення. На 4-й день перебування [PERSON] у родині [PERSON] і [PERSON] в усиновленої дитини [PERSON] розпочалися істерики, інколи він навіть бився головою об предмети. Їм пояснили, що така аутоагресія і самотравмування є відносно нормальною на період адаптації дитини до життя у родині. Близько 2-х місяців ситуація не змінювалася і була складною. Батьки терпіли. Ближче до осені у дитини почалися прояви агресії. Психолог вкотре пояснив це тим, що [PERSON] не знає що таке жити у родині оскільки майже постійно жив у дитячому будинку. [PERSON] і [PERSON] виконували усі рекомендації і настанови психолога і соціальних служб щодо [PERSON] . Часто спілкувалася із керівником служби у спрвах дітей м. Кременчука. З дитиною займався нейропсихолог і логопед, призначали курс лікування. Рекомендації і настанови спрацьовували не завжди. Батьки не документували додаткові звернення до психологів і лікарів. Таких було близько 10 протягом квітня - листопада 2024 року. У дитини завжди був протестний настрій. Із вересня - жовтня 2024 року почалася погана поведінка дитини у дитсадку. У дитсадку його інколи відводили у іншу кімнату щоб його не бачили інші діти і щоб він заспокоївся. Одного разу [PERSON] через розпач від поведінки [PERSON] ледь не "зірвалася", з силою змушувала себе не відреагувати на його виклики, не вдарити, не накричати. Відтоді почала дистанціюватися від дитини оскільки він "виводив із себе" і мати і батька, почала інколи віддавати дитину її бабам. У листопаді 2024 року [PERSON] також почала звертатися до органів влади у селищі Семенівка щодо поведінки [PERSON] , отримала і виконувала їх настанови, які не завжди спрацьовували. У травні 2025 року через безвихідь [PERSON] і [PERSON] ініціювали повернення усиновленої дитини до органу опіки та піклування. [PERSON] наголошує, що ситуація була і залишається складною і напруженою. Рішення про усиновлення було свідомим вибором і рішенням, а не спробою виховувати дитину. Зусилля подружжя [PERSON] і [PERSON] до зміни поведінки [PERSON] не дали результатів. Відбулося невороття. Бажає щоб [PERSON] надалі міг отримати іншу родину, яка прийме його таким яким він є. Соціальні служби лише частково бачили проблеми родини, не були постійно із дитиною. [PERSON] повністю підтримав слова і позицію [PERSON] . Через його зайнятість на роботі (часті відрядження) дитиною переважно опікувалася дружина. Коли він був дома, то завжди проводив час із [PERSON]. [PERSON] (представник [PERSON] і [PERSON] ) зазначив, що через низку хвороб малолітнього [PERSON] і його попереднє проживання у дитячому будинку між батьками-усиновлювачами і усиновленою дитиною склалися невідворотні складні стосунки незалежно від волі усиновлювачів. [PERSON] перебувала з малолітнім [PERSON] у Полтавській психіатричній лікарні. Лікарі встановили певні розлади, що зумовило надактивність і надемоційність дитини. [PERSON] гарно поводив себе на людях, а з батьками виявляв некеровану агресію та істерію. Психолог [PERSON] належно інтерпретувала факти і обставини мовою науки "Психологія", зробила висновок про неможливість подальшого співіснування дитини і батьків, відобразила причини, які змусили їх зробити надскладний крок до ініціювання скасування усиновлення. Участь чи не участь 3-річної дитини у спілкуванні із [PERSON] не вплинула б на її висновки і констатацію вкрай складних обставин. Психолог зробила припущення, що лише припинення спілкування дітей і дитини дасть позитивний результат. Дитина у віці 3 років не має критичного мислення, вона може лише повідомляти про те як і де вона живе, що одягає, їсть, п`є, куди ходить у дитсадок тощо Тому було ініційовано скасування усиновлення. Не було відмови від дитини з боку усиновлювачів, це вимушені дії задля збереження психічного і фізичного здоров`я усіх 3-х. [PERSON] була на межі завдання шкоди дитині. Соціальні служби тривалий час не встановлювали ознак складних життєвих умов бо їх не було. Обмежувалися констатацією позитивних умов проживання і виховання дитини, окремими виявами некоректної поведінки дитини, рекомендаціями. Складений акт про це у травні 2025 року є штучним доказом задля ініціювання зустрічного позову. Зустрічний позов став реакцією соціальних служб на первісний позов. [PERSON] наразі не має роботи. Дохід [PERSON] є незначним. Вони обоє мають на утриманні своїх літніх батьків, що є обов`язком за Сімейним кодексом України. Придбані автомобілі є недорогими і забезпечували потреби для пересування, у т.ч. й поїздки із [PERSON] до лікарів, психолога, соціальних служб тощо. [PERSON] і [PERSON] пропонують надалі надавати утримання їх сину у фіксованому розмірі - по 1 прожитковому мінімуму на дитину відповідну віку з кожного із них, але без позбавлення батьківських прав. [PERSON] наголосив, що ключової правовою підставою первісного позову є саме те, що між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків. Виявлені захворювання і їх сукупність у взаємозв`язку з іншими протестними діями у сукупності "зруйнували" сім`ю усиновлювачів і усиновленого. Усиновлювачів докладали усіх зусиль до налагодження стосунків і зміни поведінки [PERSON] , але цього не відбулося; через наростаючий "комок" обставин перейдено межу "якнайкращі інтереси дитини". Винної поведінки щодо [PERSON] не вчиняли. Соціальні служби лише констатують, що усиновлювачі "не впоралися", і не відображають усієї складності ситуації і строкатості факторів та обставин. Служба у справах дітей вважала достатніми свої формальні рекомендації, але їх реальне і навіть формальне виконання не дало реальних позитивних результатів чи зрушень. Протестні настрої і дистанціювання лише поглиблювалися. [PERSON] майже від народження жив у дитячому будинку. Ігри та іграшки замінювали йому світ. Він не мав батьківського піклування і батьківського будинку, не мав досвіду проживання у родині. Через це має схильність до колективу, а не до батька чи матері. Гарно себе поводить із чужими чи малознайомими людьми. Дитину у травні 2025 року фізично передали органу опіки та піклування задля убезпечення насамперед дитини. Цим "розведено/розділено" усиновленого і усиновлювачів. Це не є відмовою усиновлювачів від дитини. Проте орган опіки та піклування саме так безпідставно інтерпретує відповідні події травня 2025 року на користь зустрічного позову. [PERSON] (орган опіки та піклування Семенівської селищної ради) заперечував проти первісного позову і підтримував зустрічний. Малолітній [PERSON] на час його усиновлення і надалі відповідав рівню розвитку дитини відповідного віку, мав задовільну поведінку, мав і має сформовані навички. Мав низку захворювань які не були тяжкими чи невиліковними. Усиновлювачі свідомо систематично усувалися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відмовилися від запропонованого соціального супроводу і інформування соціальних служб про свої потреби і батьків і дитини, від допомоги з боку 2-х комунальних установ. Перша рекомендація була у листопаді 2024 року. Емоційно дистанціювалися від дитини, уникали спілкування з нею у обсязі необхідному для дитини. Усиновлювачі обґрунтовують свій позов лише поведінкою дитини і емоційним вигоранням. Вони не змоги адаптуватися до ролі вихователів і батьків. Не достатньою мірою намагалися впорядкувати стосунки і налагодити контакт із дитиною. Усиновлювачі посилаються на неконтрольовану та агресивну поведінку дитини, а соціальні служби і дитсадок навпаки вказують на контактність дитини, відповідність її розвитку її вікові, наявність у неї достатньо сформованих навичок. Після передачі дитини у травні 2025 року до дитячого закладу підтверджено, що дитина є нормальною. Психолог [PERSON] акцентувала увагу на словах і документах, які надавали усиновлювачі. Усиновлену дитину не бачила. недоліках зі сторони [PERSON] у стосунках із малолітнім [PERSON] . Дитину не бачила. Наголосив, що усиновлена дитина не може нести відповідальність за складнощі адаптації у новій сім`ї, неспроможність усиновлювачів налагодити з дитиною контакт, труднощі для усиновлювачів у вихованні усиновленого. Щодо аліментів зауважив, що усиновлювачі є молодими людьми і можуть працювати. Доказів утримання ними їх літніх батьків не надано. Наявність і утримання 2-х автомобілів у сім`ї усиновлювачів свідчить про наявність певних статків і доходів. Аліменти слід стягнути саме для утримання дитини. [PERSON] (Служба у справах дітей) заперечує проти первісного позову, підтримує зустрічний. Усиновлювачі знали про складну соціальну історію усиновленої дитини. Усиновлення було їх свідомим і виваженим рішенням. Усиновлення це прийняття не рідної дитини у родину усиновлювачів і налагодження психоемоційного зв`язку між усиновлювачами і усиновленим. Обов`язок створення психоемоційного клімату лежить на батьках-усиновлювачах оскільки вони були свідомі в усиновленні чужої їм дитини. Із листопада 2024 року подружжя [PERSON] і [PERSON] збирало лише документи про розлади здоров`я у дитини і складні стосунки із усиновленим ними [PERSON] . Малолітній [PERSON] в силу свого віку не здатен на маніпулювання дорослими. Причина його поведінки у родині є наслідком ставлення до нього з боку усиновлювачів. Усиновлювачам неодноразово надавалися корекційно-виховні рекомендації, але вони завідомо були переконані у їх безрезультатності. Лише 1 раз вони дотрималися рекомендацій у поїхали у м. Полтаву. Під час відвідування родини з боку соціальних служб хлопчик казав що любить своїх батьків, бабів і діда, інколи їх не слухається, йому подобається проводити час із батьками. Батьки мали твердий намір щоб у них забрали і дитину і щоб скасували усиновлення. Натомість дитина шукала батьківську любов але не отримала її. Наголосила, що із травня 2025 року, відколи усиновлений [PERSON] "повернутий" до органу опіки та піклування і влаштований до центру перебування дітей, ні [PERSON] , ні [PERSON] не виявляли жодної зацікавленості його станом чи долею. Центр надавав відомості про дитину, яка очікувала що її батьки заберуть її із центру, але ні відвідувань, ні дзвінків не було. Дитячій пам`яті властиво забування, тому більш пізні характеристики свідчать про "згасання" у дитини спогадів про усиновлювачів і проживання з ними. Більш ранні характеристики навпаки свідчать про його очікування на батьків і на те, що вони його заберуть до дому. Скасування усиновлення це інтереси усиновлювачів. Позбавлення батьківських прав це інтереси дитини. Вважає, що передача дитини органу опіки і піклування є відмовою від дитини. У травні 2025 року ще був потенціал для налагодження стосунків, але через бездіяльність усиновлювачів його втрачено. [PERSON] (Кременчуцька РДА) заперечує проти первісного позову, підтримує зустрічний. Нажаль усиновлювачі необ`єктивно оцінили свої можливості щодо усиновленого, їх ролі у житті усиновленого, відповідальності за дитину і її виховання. Після усиновлення соціальні служби періодично відвідували родину [PERSON] , спілкувалися з усіма трьома близько години. Протягом 9-10 місяців перебування усиновленого у родині усиновлювачів було позитивним, дитина мала достатнє забезпечення і розвиток. Дитина завжди була налаштована позитивно. Наголосив, що інтереси усиновлювачів дитини не можуть бути вищими за інтереси дитини. ЩОДО ДОКАЗУВАННЯ Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК). Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону у разі заперечення проти таких позову, заяви, клопотання тощо з боку іншого учасника справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК). Ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачає, що захист сімейних прав та інтересів здійснюється судом із застосуванням способів, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника (ч.ч. 1, 2 ст. 14 СК). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 15 СК). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 3 ст. 263 ЦПК). ОСНОВНІ ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ 16.01.2025 первинну позовну заяву подано до суду засобами поштового зв`язку. 22.01.2025 матеріали позовної зави отримано судом. 23.01.2025 первинну позовну заяву прийнято до провадження суду і відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у закритому судовому засіданні; відповідачеві, зокрема, запропоновано надати відзив на позов і третій особі пояснення протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду та судової повістки (т. 1 а.с. 28). 09.06.2025 зустрічну позовну заяву залишено без руху через відсутність документа, який підтверджує повноваження особи, які ї підписала, та підстав відповідного представництва малолітнього позивачам, як колегіальним органом (т. 1 а.с. 242, 243). 02.07.2025 зустрічну позовну заяву прийнято до провадження суду, запропоновано відповідачам надати відзив на позов і третім особам скласти пояснення протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду та судової повістки (т. 2 а.с. 32, 33). Упродовж розгляду справи суд залучив до участі у справі низку третіх осіб, які не були вичерпно вказані сторонами у первісній і зустрічній позовних заявах. 25.08.2025 закрито підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 146-148). 12.03.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 23.03.2026 о 14 год. 00 хв. Вислухавши вступні промови і пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, вивчивши наявні у справі дані і докази, суд встановив таке. 17.07.2010 [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (т. 1 а.с. 13, т. 2 а.с. 69). Згідно витягу від. 12.03.2024 з історії розвитку дитини Ф-112 [PERSON] [INFO], дитина від І вагітності, І пологів природнім шляхом в терміні гестації 40 тижнів. Вага при народженні 2540г, зріст 48 см, обвід голови 32см, оцінка за шкалою Апгар 8-9 балів. З перенесених захворювань: двічі ГРВІ, гострий назофарингіт, гострий бронхіт, лабіальний герпес, лямбліоз, бородавки звичайні. Об`єктивно: загальний стан задовільний. Сон та апетит збережені. Шкіра блідо-рожева, чиста. Тургор задовільний. Периферичні лімфатичні вузли не збільшені. Видимі слизові оболонки блідо-рожеві, вологі, чисті. Зів рожевий, чистий. Дихання через ніс вільне. Аускультативно в легенях везикулярне дихання. Тони серця гучні, ритмічні. Печінка та селезінка не збільшені. Живіт м`який, доступний глибокій пальпації. Випорожнення та діурез без особливостей. Щеплений за віком. Діагноз: Затримка етапів розвитку, R62.0. Інші вроджені деформації грудної клітки, R67.7. Пупкова грижа без непрохідності чи гангрени, К42.9. Інші уточнені хвороби жовчного міхура, К82.8 (т. 1 а.с. 52). Згідно відповіді на адвокатський запит КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради" (КП "КОСБД ПОР") від 28.04.2025 № 301 громадяни [PERSON] та [PERSON] встановили 06.10.2023 контакт з дитиною [PERSON] , [INFO] . За період з 20.03.2023 по 12.03.2024 кандидати в усиновлювачі [PERSON] і [PERSON] згідно з записами в журналі відвідування дітей, відвідували дитину 10 разів (20.10.2023, 02.11.2023, 09.11.2023, 23.11.2023, 22.12.2023, 22.01.2024, 26.01.2024, 02.02.2024, 14.02.2024, 19.02.2024). Ініціатором таких спілкувань завжди були [PERSON] і [PERSON] . Фіксація часу (години та хвилини) скільки тривало спілкування кандидатів в усиновлювачів подружжя [PERSON] з [PERSON] не проводилась, оскільки це не передбачено Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого Постановою КМУ від 08.10.2008 № 905. Кандидатам в усиновлювачі (подружжю [PERSON] ) у вказаний вище період часу не пропонувалось познайомитись та поспілкуватись з іншими дітьми, які перебували в КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради" у відповідному статусі, оскільки відповідно до абз. 2 п. 64 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, під час перебування кандидатів в усиновлювачі в дитячому або іншому закладі за направленням не допускається їх знайомство з іншими дітьми, які проживають (перебувають) у цьому закладі, отримання інформації про них, здійснення їх відео- та фотозйомки. 06.10.2023 під час встановлення контакту кандидатів в усиновлювачі (подружжя [PERSON] ) з дитиною [PERSON] , представником будинку дитини з історії розвитку дитини (Ф 112/о) були зачитані наявні в медичній картці результати інструментальних та лабораторних досліджень, заключення лікарів та наявні у дитини діагнози, надані роз`яснення стосовно наявних у дитини результатів обстеження та діагнозів. Кандидатам в усиновлювачі була надана можливість задавати питання стосовно стану здоров`я дитини. Видача кандидатам в усиновлювачі будь яких документів з інформацією про стан здоров`я дитини не передбачена. Також, кандидати в усиновлювачі були ознайомлені в КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради" з історією розвитку дитини, її соціальним походженням та станом здоров`я в усній формі. [PERSON] і [PERSON] вказують про факт ознайомлення зі станом здоров`я дитини [PERSON] у заяві, з якою звернулися до суду з проханням винести рішення про усиновлення ними дитини. Про це також вказано у рішенні Автозаводського районного суду міста Кременчука від 08.02.2024 справа № 524/8353/23. Працівниками КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради" не фіксувались у дитини [PERSON] , [INFO] , випадки ауто агресії. Відмічались поодинокі випадки агресивної поведінки по відношенню до інших дітей (штовхання, удари рукою), поодинокі випадки істерики, які корегувались втручанням вихователя групи та роботою з корекційним педагогом. Дати таких випадків не фіксувались. Дана інформація була зазначена в характеристиці на вихованця від 04.07.2023, яку надано на Службу у справах дітей Семенівської селищної ради. Під час передачі дитини в сім`ю усиновлювачів подружжя [PERSON] , разом з іншими документами були передані виписка з історії розвитку дитини на прізвище [PERSON] , з зазначенням всіх наявних у дитини діагнозів та рекомендацій щодо подальшого медичного спостереження дитини, карти профілактичних щеплень та надані рекомендації щодо догляду за дитиною, режим дня дитини, харчування. Також рекомендовано якнайшвидше укласти декларацію з педіатром або сімейним лікарем, для медичного спостереження за дитиною. Огляд дитини педіатром будинку дитини останній раз було проведено 12.03.2024, про що є запис в історії розвитку дитини (Ф112/о). Останнє комплексне обстеження проведено в період з 09.06.2023 по 14.06.2023 спеціалістами КНМП "Кременчуцька міська дитяча лікарня", за результатами обстеження виготовлений висновок про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 14.06.2023 (т. 1 а.с. 160, 161). Згідно характеристики КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради" від 04.07.2023 на дитину [PERSON] , хлопчик контактує з задоволенням, активний, діяльний. Бувають прояви агресивної поведінки по відношенню до інших дітей: б`ється, штовхається. Цікавиться іграшками та оточуючим. Гра процесуальна. Завдання з дидактичним та сенсорним матеріалом виконує за власним бажанням. На вказівки педагога може реагувати негативно, проявити істерику. Маються навички самообслуговування (т. 1 а.с. 162). Згідно довідки дефектолога від 08.04.2023 хлопчик плаксивий, емоційний, лякливий, діяльний. В контакт вступає після ознайомлення. Іграшками та оточуючим цікавиться. Виконує прості мовленнєві інструкції. Знає своє ім`я. Увага, зоседердженість недостатньо стійка. Любить виконувати роботу по своєму розумінню. Допомогу не завжди приймає, інколи нервує. Запас загальних уявлень низький. Сенсорні навички на початковому рівні формування. Мислення предметно-дієве. Пасивний словник, активне мовлення складається з звукових та спрощених слів. Вимова не чітка. Голос достатньої гучності. Педагогічна занедбаність. Затримка мовленнєвого розвитку. 02.06.2023 затримка етапів розвитку R62.0 (т. 1 а.с. 163). Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 08.02.2024, яке набрало законної сили 12.03.2024, зокрема, задоволено заяву [PERSON] і [PERSON] про усиновлення ними малолітнього [PERSON] , [INFO] ; оголошено [PERSON] та [PERSON] його усиновлювачами та вирішено записати їх відповідно батьком та матір`ю усиновленої дитини; змінено прізвище усиновленої дитини з [PERSON] на [PERSON] , по батькові усиновленої дитини з [PERSON] на [PERSON] , місце народження з м. Біла Церква на с-ще Семенівка Полтавської області; внесено зміни до відповідного актового запису про народження усиновленої дитини відповідно до рішення суду (т. 1 а.с. 16-21). Рішення посилається на медичний висновок про стан здоров`я, фізичний, розумовий розвиток дитини, що складений Комунальним некомерційним медичним підприємством "Кременчуцька міська дитяча лікарня" від 14.06.2023 № 675, згідно якого малолітній [PERSON] , [INFO] , має такий стан здоров`я: вірусні бородавки, В07, пупкова грижа без непрохідності чи гангрени, К42.9, інші вроджені деформації грудної клітки Q67.8, затримка етапів розвитку, R62.0, інші уточнені хвороби жовчного міхура, К82.8. Потребує медико-педагогічної, медико-соціальної корекції, шифр за МКХ-10: В07.К42.9, Q67.8, R62.0, К82.8. Кандидати в усиновлювачі ознайомлені з історією розвитку дитини, його соціальним походженням і станом здоров`я. [PERSON] та [PERSON] з 06 по 09 грудня 2021 року пройшли курс підготовки з питань виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського виховання, у Полтавському обласному центрі соціальних служб під керівництвом [PERSON] - кандидата психологічних наук, практичного психолога, С.М.Даценко - провідного фахівця відділу із соціальної роботи Полтавського обласного центру соціальних служб. Довідкою № 37 від 14.12.2021 про проходження курсу встановлено, що головним мотивом в усиновленні є бажання кандидатів реалізувати себе у ролі батьків, надати сімейну любов, турботу та затишок дитині, яка залишилась без батьківського піклування, реалізувати свій батьківський потенціал. Суд відмовив у задоволенні заяви у частині вимог про допуск рішення до негайного виконання. Згідно повторного свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] і [PERSON] (т. 1 а.с. 12, 200). Отже рішення суду про усиновлення реалізовано органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно консультативного висновку практичного психолога Семенівського КЗДО "Малятко" Н.В.Лісняк від 1.11.2024 батькам рекомендовано знизити рівень вимог і очікувань від дитини, вивчати літературe про батьківство та розвиток дітей (т. 1 а.с. 165). 14.11.2024 практичний психолог [PERSON] розглянув звернення [PERSON] з причини деструктивної поведінки дитини [PERSON] . Мати повідомила, що вдома дитина досить часто проявляє агресивну поведінку, істерики, б`ється головою, не слухається виховання в стилі: "якщо дитина заробила, тоді і отримала". Мати відмовилась від рекомендацій психолога пом`якшити вимоги до дитини. Надано рекомендації пом`якшити вимоги до дитини, дозволити дитині проявляти свої почуття негативно (бити подушку, тупотіти, стрибати). Демонструвати модель неагресивної поведінки. Бути послідовним у покараннях, співпереживати, хвалити дитину. Звернутися до дитячого психолога. Мати повідомила, що не погоджується з порадами психолога, батьки самостійно будуть вирішувати питання деструктивної поведінки (т. 2 а.с. 21). Семенівський КЗДО "Малятко" листом від 30.04.2025 № 91040/17 повідомив, що практичний психолог [PERSON] регулярно залучається до роботи з малолітнім [PERSON]., спілкування відбувається щоденно. Ініціативи з боку бітьків-усиновлювачів щодо приділення підвищеної уваги до малолітнього [PERSON] не було. Батькам надавалися рекомендації. Фіксації випадків (ознак) проявів аутоагресії у дитини не відбувалося. Батьки відвідували збори, цікавились поведінкою і станом здоров`я дитини, були зацікавленими у регулярному відвідуванні закладу дитиною. Батьки притримувалися своєї думки щодо правильності поведінки по відношенню до дитини. Конфліктність проявлялася в реакції протесту як невизнання інтересів та імпульсивних бажань дитини. Негативізм через фрази "ні, не хочу", "не буду". Не здатність контролювати свою діяльність та прояви деструктивної поведінки проявлялися через штовхання інших дітей, не поступатися іграшками, забирати їх у інших, умисне руйнування іграшкових споруд інших дітей, невміння будувати відносини у грі у спільній діяльності (т. 1 а.с. 164). Згідно скріншотів з меседжеру t.me усиновлювачі [PERSON] та [PERSON] з 17-го до 27-го листопада 2024 року, кілька разів возили усиновленого [PERSON] на заняття у ABETKA_DUSHI з логопедом та консультацію нейропсихолога (т. 1 а.с. 50-52). Згідно консультативного висновку спеціаліста медичного центру ПП "Віком Мед-2" від 28.11.2024 стосовно [PERSON] [INFO] , встановлено діагноз: астеноневротичний синдром, непереносимість глютену, гіповітаміноз Дз. Були скарги на напади істерик під час яких дитина себе травмує. Рекомендовано прийняття низки медикаментів, заняття з логопедом і психологом, повторна явка через 1 місяць (т. 1 а.с. 14). Згідно консультативного висновку спеціаліста медичного центру ПП "Віком Мед-2" від 03.01.2025 стосовно [PERSON] [INFO] , встановлено діагноз: астеноневротичний синдром, непереносимість глютену, гіповітаміноз Дз. Були скарги на напади істерик під час яких дитина себе травмує, агресивну поведінку, кидає стільці. Рекомендовано прийняття низки медикаментів, заняття з логопедом і психологом, консультація психіатра, генетика, заняття з логопедом, психологом, повторна явка через 1 місяць (т. 1 а.с. 15). 16.01.2025 подано позов [PERSON] і [PERSON] про скасування усиновлення (т. 1 а.с. 25). Чинний НК 025:2021 "Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я" (далі - НК 025:2021) розроблений для уніфікації кодування хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я в первинній медичній документації та даних Електронної системи охорони здоров`я (далі - ЕСОЗ). Використовується НК 025:2021 при створенні та впровадженні в Україні системи фінансування закладів охорони здоров`я, що надають вторинну (спеціалізовану) та третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу. НК 025:2021 гармонізований з Міжнародним статистичним класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я Десятого перегляду. НК 025:2021 вказує на: F48 Інші невротичні розлади, F48.0 Неврастенія, F48 Інші невротичні розлади, F48.1 Синдром деперсоналізації - дереалізації, F48 Інші невротичні розлади, F48.8 Інші уточнені невротичні розлади, F48 Інші невротичні розлади, F48.9 Невротичний розлад, не уточнений. Астено-невротичний синдром (неврастенія) в МКХ-10 класифікується під кодом F48.0 (неврастенія). Це розлад, що характеризується виснаженням нервової системи, швидкою втомою, дратівливістю, порушенням сну та зниженням розумової/фізичної працездатності. Це розлад нервової системи, що виникає через виснаження, тривалий стрес або перевтому, характеризується дратівливістю, швидкою втомою та емоційною лабільністю. Основні клінічні прояви: скарги на підвищену втомлюваність після розумових чи фізичних зусиль; дратівливість, перезбудження або, навпаки, адинамія та сонливість; порушення сну: важке засинання, поверхневий сон. Особливістю хвороби є занепад сил та перезбуджуваність, дратівливість. Лікування включає режим відпочинку, психотерапію, нормалізацію життя та, за призначенням лікаря, медикаментозну підтримку. Неврастенія є зворотним емоційним та поведінковим порушенням, яке потребує усунення психогенних факторів. Окремо слід зауважити, що самотравмування (аутоагресія) у дітей - це навмисне завдання собі болю (удари, порізи, виривання волосся, опіки) для зняття емоційної напруги, переключення з душевного болю на фізичний або через стрес. Це крик про допомогу, а не просто маніпуляція, який потребує серйозного ставлення, спокійної розмови та консультації з дитячим психологом. Є проявом відсутності уваги і способом її привернення до себе. Висновком органу опіки та піклування-Кременчуцької районної військової (державної) адміністрації Полтавської області від 07.02.2025 № 111/1-41 "Про недоцільність скасування усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] , зазначено, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 08.02.2024 було задоволено позовну заяву про усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] , оголошено [PERSON] та [PERSON] його усиновлювачами та вирішено записати їх відповідно батьком та матір`ю усиновленої дитини. На момент усиновлення, відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, виданого КП "Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради" "14.06.2023 [PERSON] , [INFO] , мав такий стан здоров`я: вірусні бородавки, В07. Пупкова грижа без непрохідності чи гангрени, К42.9. Інші вроджені деформації грудної клітки, Q67.8 Затримка етапів розвитку, R62.0 інші уточнені хвороби жовчного міхура, К82.8. Група здоров`я - ІІІ". Зі станом здоров`я дитини на момент здійснення усиновлення громадяни [PERSON] та [PERSON] були ознайомлені. У позові вони вказують, що дитина страждає психічну невиліковну хворобу, про що вони не знали і не могли знати на час усиновлення у зв`язку з чим між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від їх волі стосунки, які роблять неможливими їхнє подальше спільне проживання і виконання свої батьківських обов`язків. Вони не розуміють, що робити з дитиною, як діяти під час постійних нападів істерики останньої, оскільки усі попередні рекомендації психологів результатів не діють і вони побоюються за фізичний стан дитини, що призводить їх до нервово-емоційних звивів. Документи, які б підтвердили наявність у [PERSON] психічної невиліковної хвороби (консультативний висновок лікаря невролога від 03.01.2025), відсутні, як і відсутні рекомендації та обстеження психологів. У листопаді 2024 року подружжя [PERSON] звернулися до Служби у справах дітей про наміри скасувати усиновлення малолітнього сина [PERSON] у зв`язку з наявністю проблем у його вихованні, службовою у справах дітей було рекомендовано для консультації з досвідченими психологами звернутися до Кременчуцького міського Центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів, було направлено лист до Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг" Семенівської селищної ради про взяття під соціальний супровід родини, але подружжя відмовилось від допомоги. Згідно характеристики на вихованця ІІ молодшої групи "Сонечко" [PERSON] , виданої Семенівським КЗДО Семенівської селищної ради "Малятко": [PERSON] відвідує дитячий садок із задоволенням, регулярно, хворіє рідко, має сформовані культурно-гігієнічні навички та навички самообслуговування, в їжі невибагливий, столовими приборами користується вправно, їсть акуратно; у спілкуванні з дорослими часто буває спокійним, зосередженим, але переважно, спостерігається поведінка негативізму та протесту; зауваження сприймає вразливо; у спілкуванні з однолітками відсторонений, намагається бути лідером, прагне володіти всіма іграшками одразу, спостерігаються прояви агресивної поведінки по відношенню до дітей, коли не отримує бажаного; переважає фон настрою - імпульсивний, збуджений, тривожний, вразливий; програму дошкільного навчального закладу засвоює. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] не було доведено вчинення ними жодних дій для налагодження гармонійних та сімейних стосунків між ними та дитиною. Єдиним способом вирішення конфлікту подружжя обрали звернення до суду з позовом про скасування усиновлення. Батьки не дослухались рекомендацій служби у справах дітей щодо проведення роботи з дитиною та усиновлювачами, з метою налагодження стосунків в родині. Поведінка малолітнього [PERSON] є характерною для дитини, яка вже пережила втрату родини. У цей період є важливими побудова довірливих відносин між батьками та дитиною, скасування усиновлення малолітнього [PERSON] завдасть дитині моральної травми та психологічних страждань, оскільки хлопчик знає про своє усиновлення і йому доведеться ще раз повторно пережити досвід покинутості близькими людьми. Дитина буде вважати себе винною у поверненні до закладу, в подальшому мати низьку самооцінку та складність у довірі людям. Орган опіки і піклування вважає недоцільним скасування усиновлення громадянами [PERSON] та [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , і таким, що не відповідає інтересам дитини (т. 1 а.с. 43-46). Згідно консультативного висновку № 218 від 13.02.2025 лікаря психіатра дитячого КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" ВП-обласна консультативна психоневрологічна поліклініка, [PERSON] [INFO], встановлено діагноз органічний розлад особистості та поведінки внаслідок дифузії головного мозку, з емоційними розладами, ЗМШ ІІ рівня. Рекомендовані заняття з логопедом, психологом, сімейна психотерпія (т. 1 а.с. 53). За загальним правилом дифузні зміни свідчать про нецілісність речовини головного мозку внаслідок набряків, пухлин, а деінде при різкому зміщенні головного мозку. Згідно епікризу КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" від 01.04.2025 № 3235/06-11 [PERSON] [INFO], знаходився в дитячому відділенні з 18.03.2025 по 26.03.2025. Зі слів матері скарги на істеричні реакції, порушення сну, спалахи агресії. Вперше звернулись до психіатри у листопаді 2024 року коли хлопчик почав битись головою об стіни, були істеричні реакції. 21.11.2024 ЕЕГ виявило помірні дифузні зміни біоелектричної активності головного мозку з ознаками подразнення підкірково-діенцефальних структур. Повільно-хвильова активність відзначається переважно у лобово-центральних відведеннях. 06.01.2025 МРТ не виявило ознак ураження головного мозку. 11.02.2025 діагностовано астеноневротичний синдром, кефалогематома в ділянці лоба. 19.03.2025 встановлено дефектологом: затримку психічного розвитку, порушення розподілу і активності уваги, емоційно-вольову нестійкість і незрілість; психологом: уповільнення темпів розвитку психічних процесів, порушення розподілу і активності уваги, емоційно-вольова нестійкість і незрілість. Загальний недорозвиток мовлення ІІ-ІІІ ступеню. Під час перебування у відділенні хлопчик: грається в рухливі ігри з дітьми. Охоче йде на контакт з дорослими дітьми. Словниковий запас та запас знань відповідають віку. Настрій мінливий. Істеричних реакцій не було. Вказівки виконував. У відділені поводив себе стримано, врівноважено. Після огляду лікаря пацієнт в супроводі матері, виписаний із стаціонару додому у задовільному соматичному стані. Обстеження проведені згідно критеріїв діагностики та принципів обстеження розладів психіки та поведінки у дітей. Рекомендовано: продовження лікування у психіатра дитячого амбулаторно та/або сімейного лікаря (педіатра); прийом розчину флоеми під наглядом лікаря з подальшою корекцією лікування; корекційно-виховна робота; сімейна терапія; заняття з психологом, логопедом; дотримання режиму праці та відпочинку (т. 1 а.с. 79, 116, 117). У висновку ФОП [PERSON] № 10/03/2025 від 14.04.2025 за результатами психологічних консультацій в режимі відеоконференцій з [PERSON] та [PERSON] в межах надання психологічних послуг з питань факторів впливу на прийняте батьками рішення про скасування усиновлення дитини [PERSON] , зазначено таке. Договір про надання послуг укладено 26.03.2025. Надано документи: епікриз № 1850 від 01.04.2025 в якому відображено що в дитини [PERSON] наявний діагноз " Змішані розлади поведінки та емоцій", "Загальний недорозвиток мовлення ІІ-ІІІ ступеню ". Проводилося 2 зустрічі: перша спільна з матір`ю і батьком; друга - з матір`ю. На момент прийняття рішення про усиновлення вірили, що справляться і зможуть дати майбутнє дитині. Думали, що то буде звичайна дитина. Орієнтувалися на поведінку своїх племінників, що вплинуло на формування власних очікувань щодо майбутнього дитини. В процесі навчання як майбутніх усиновлювачів бажання і очікування від усиновлення не змінилися. Усиновленню передувало лише 2 зустрічі. На момент усиновлення хлопчику виповнилося 2 роки і 11 місяців. Протягом розгляду справи про усиновлення було звернуто увагу на 2 огляди у невролога. З 4-го дня у дитини почала виявлятися агресивна поведінка, міг битися головою. У дитсадку жалілися на його поведінку. Соціальна служба пояснювала, що це є нормальним для процесу адаптації. [PERSON] постійно все не так і не те: вередує, агресує, поводиться непередбачувано, травмує себе, постійно хоче гратися, нічого не запам`ятовує. Перші пів року дитину "виціловували", що змінилося через поведінку дитини. Виникло небажання підходити, обіймати, спілкуватися. Дитина не реагує на виховання, прив`язаність має лише до тих, хто дає цукерки чи іграшки. Мати відчуває ризик "зірватися" на дитині. Візити до логопеда, нейропсихолога, перебування у лікарні не дали результатів. Вирішити поведінкову проблему на вдалося, причин поведінки дитини не встановлено. Мати почала усвідомлювати що не справляється емоційно з хлопчиком через напругу зумовлену поведінкою хлопчика. Після проходження медичних обстежень вирішили ініціювати скасування усиновлення. Мати усвідомила, що вчиняє над собою насильство через небажання турбуватися і взаємодіяти з дитиною. Батьки не бажають приходити додому і шукають шляхи дистанціювання від дитини. У дитини не виникла прив`язаність до них, їй подобається коли багато людей. Батьки розповідають про дитину у негативному аспекті. Виявлено, що факторами впливу на прийняття рішення щодо скасування усиновлення [PERSON] є: відсутність встановленої прив`язаності між батьками та дитиною; високий рівень виснаження батьків, який пов`язаний із індивідуальними особливостями дитини; відсутність ресурсів (фізичних та психологічних) для виховання та турботи про дитину; наявність почуття відрази та небажання взаємодіяти з дитиною, що є безповоротним та може негативно впливати на дитину; ймовірність ризиків виникнення токсичних умов для дитини з боку батьків. Отже, виходячи із суб`єктивного сприйняття батьків, яке обумовлене вище викладеними фактами (щодо докладених батьками зусиль направлених на вирішення поведінкових особливостей дитини, що вплинули на їх сталення та взаємодію з нею; особливостей стосунків з дитиною на момент проведення консультацій та психоемоційного стану батьків), між ними та дитиною склалися такі обставини, що унеможливлюють їхнє спільне проживання та виконання ними батьківських обов`язків (т. 1 а.с. 110-114). [PERSON] у вересні 2021 року здобула освіту доктора філософії освітньо-наукової програми "Психологія", галузь знань "Соціальні та поведінкові науки" (т. 1 а.с. 115). [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що склала свій висновок у межах поставленого перед нею завдання. Відобразила складність стосунків між усиновлювачами і усиновленим і ті фактори і ризики, які змусили усиновлювачів прийняти вкрай важке рішення про скасування усиновлення. Підтвердила, що [PERSON] не бачила. Почуте і побачене психологом від усиновлювачів повністю відображене у її висновку. Суд припинив опитування і отримання пояснень від [PERSON] , оскільки вона не є спеціалістом у розумінні ст. 74 ЦПК (не залучалася судом), а повідомлені нею усно відомості не є жодним із видів чи процесуальних джерел доказів, встановлених ст. 76 ЦПК (т. 2 а.с. 142-145, 206, 207). Зміст висновку було повністю зачитано головуючим у судовому засіданні. Учасники справи неодноразово поверталися до тієї чи іншої частини змісту висновку, цитували його. Кожен із учасників справи інтерпретував висновок психолога [PERSON] від 14.04.2025 на свою користь: позитивно для підтвердження своїх доводів чи міркувань та негативно щодо доводів чи міркувань іншого (протилежного) учасника. Саме з цих підстав суд максимально відобразив у рішенні суду зміст висновку № 10/03/2025 від 14.04.2025. Щодо його оцінки суд зазначає, що за загальним правилом висновок є документом для позивачів за первісним позовом, як процесуальним джерелом доказів. Висновок складений і поданий з ініціативи позивачів (усиновлювачів) за первісним позовом через 3 місяці після ініціювання у суді позову про скасування усиновлення. Зміст висновку фактично є написаними психологом словами, ставленнями, почуттями тощо усиновлювачів до усиновленої ними дитини. Психолог мовою науки "Психологія" структурував і дав коректні назви, взаємозв`язки, труднощі, емоції тощо отриманій психологом інформації від усиновлювачів. Зміст висновку "перекликається" із доводами і поясненнями, які у судовому засіданні надавали усиновлювачі і їх представники, а також із складеними усиновлювачами окремими письмовими поясненнями (заявами). Психолог не спілкувалася із дитиною, що не передбачалося поставленим перед нею завданням. Психолог отримала від усиновлювачів лише один документ щодо стану здоров`я усиновленого [PERSON] - епікриз № 1850 від 01.04.2025. Усиновлювачі не надали психологу більш ранніх документів щодо стану здоров`я усиновленого, так би мовити щодо його динаміки. Як наслідок суд робить висновок про переважно описовий характер висновку психолога [PERSON] № 10/03/2025 від 14.04.2025 щодо почутої нею від усиновлювачів інформації про стан стосунків усиновлювачів із усиновленим. Суд відзначає чіткість, лаконічність і зрозумілість складеного нею документа, однак будь-якої новизни щодо повідомлених учасниками справи обставин висновок психолога не містить. Згідно акту обстеження умов проживання від 09.05.2025 головним спеціалістом служби у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації з метою здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини та питання щодо подальшого перебування та виховання дитини в родині, для виховання дитини створено такі умови: [PERSON] проживає у родині 1 рік і 2 місяці. Має окрему кімнату великим новим ліжком, столом, шафою та комодом для одягу. Полицею для книг та м`яких іграшок. В наявності дитячі книги, розвиваючі ігри. Достатня кількість механічних іграшок. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку і пори року. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO]. - мама усиновленої дитини, [PERSON] , [INFO]. - батько усиновленої дитини, [PERSON] , [INFO] - син (усиновлена дитина). При зустрічі [PERSON] вів себе вільно і привітливо, запропонував роздягнутися і помити руки. Дитина виглядає здоровою та доглянутою. Розмовляє не дуже складно. З цікавістю розповідає про свої іграшки. На зауваження мамки реагує не з першого разу, швидко переключається з однієї теми на інші. Наполегливий, допитливий, повільний. Із задоволенням ділиться враженнями від спілкування з бабушкою [PERSON] та [PERSON] , а також про відвідування садочка. На питання про спілкування з батьками, відповідає неохоче. На час обстеження батько перебував у відрядженні. Зі слів матері, вони не готові сприймати дитину такою, як вона є: з частими емоційними розладами, нервовими збудженнями та агресивними проявами. Вони часто не знаходять порозуміння з дитиною, відсутній емоційний зв`язок. Хоча займаються обстеженням та лікуванням дитини. Проблему виникнення емоційних розладів і нервових зривів, що інколи призводять до тілесних ушкоджень вбачають місце в дитині. Постійний контроль поведінки дитини призводить до нервового зриву у самих батьків (т. 1 а.с. 142, 159). Згідно звіту про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини від 09.05.2025 [PERSON] (до усиновлення), [PERSON] (після усиновлення), [INFO] , стан здоров`я дитини задовільний. Дитина спостерігається сімейним лікарем (лікарем-педіатром) О.В.Таценюк. [PERSON] виглядає здоровим та доглянутим, має гарний апетит, спить не завжди спокійно. На даний час перебуває на дієті пов`язаній з непереносимістю глютену. Поведінка мінлива. Розмовляє не дуже складно, знає деякі букви, рахує. Висловлює свої потребні бажання. Хлопчик наполегливий, вимагає всього чого побажає, при відмові виконання його бажань веде себе збуджено, нервово, може заподіяти собі незначні тілесні ушкодження, щоб досягти бажаного. Намагається підтримувати порядок в речах і іграшках, але швидко втрачає до цього цікавість. Увага хлопчика дуже мінлива і неспокійна. [PERSON] часто не здатний контролювати свої дії і вчинки. Дитина віком 4 роки і один місяць, перебуває у родині 1 рік і два місяці. У спілкуванні говорить, що любить мату і тата однаково, більше скучає за татом бо той часто у відрядженні. Казки читати не любить (слухати текст). [PERSON] спить один, так вирішили батьки. Прив`язаності до якоїсь іграшки чи речей немає. [PERSON] вільно і не вимушено іде на контакти з незнайомими людьми, але цікавість швидко зникає. [PERSON] ходить до дитячого садочка " Малятко ". З його слів прив`язаності і симпатії до когось з вихователів немає, з ним ніхто не товаришує бо він часто плаче. Що робили у садочку протягом дня не пам`ятає. Бувають прояви агресивної поведінки по відношенню до інших дітей, негативно реагує на прояви і зауваження вихователя (т. 1 а.с. 143, 157). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 12.05.2025 - баби усиновленого [PERSON] , яка проживає у сусідньому будинку сина [PERSON] . [PERSON] вона полюбила, як рідного і все робила щоб від відчував сімейний затишок, ласку. Батьки взявши [PERSON] в сім`ю навчили його проситися на горщик (був у памперсі), їсти, одягатися, гратися (проблеми з дрібною моторикою рук). Багато зусиль приклали, щоб навчити його пригортатися, посидіти на руках, поцілувати. Для нас було шоком, що дитина не вміє сміятися (в даний час вміє). Дуже важко запам`ятовує і швидко забуває (його відповідь "не знаю"). З цим усім можна справитися з часом надолужити. Але з поведінкою неможливо справитися. Істерика, агресії, часто буває "на рівному місці", годинами, а то і днями. Що буде "веселий день" ми вже бачимо по виразу обличчя, погляду. Коли така агресія до всіх і всього, навіть до себе (може бити себе, падає, б`ється об підлогу, дуже кричить, кидає, що схватить у руки) інколи буває і на неї замахується. Під час істерики не піддається ніяким вмовлянням. Cпить дуже не спокійно, що вдень що вночі (говорить, кричить, постійно крутиться). За рекомендаціями лікарів приймає заспокійливі, але це ситуацію трішки покращило. Із-за агресивної поведінки [PERSON] , в батьків погіршилися стосунки з ним. Особливо це позначилося на мамі, так як вона більше часу проводить з ним (стала більше хворіти). [PERSON] довів на вихідних днях колись так, що вона зателефонувала до мене із проханням - заберіть його до себе, щоб я не робила біди. По голосу вона почула, що це в неї вже крик душі. [PERSON] істерика вивела її з рівноваги. Тепер вона часто забирає його до себе, щоб вона відпочивала від нього. До другої бабусі їздить також. Але це ж не вихід. Відносини між батьками і [PERSON] з кожним днем погіршуються і сподівань на краще немає. Вона переживає щоб під час нервових зривів мами не сталося нічого поганого. Тому має прохання посприяти у розусиновленні [PERSON] . Можливо йому знайдеться інша сім`я, яка справиться з його емоціями і він буде там щасливим. На її думку, щоб у сім`ї були старші діти, він гарно ладить з ними (т. 1 а.с. 144). Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] і бабою усиновленого малолітнього [PERSON] , дала свідчення, що [PERSON] і [PERSON] активно займалися усиновленим ними [PERSON] . Він мав достатньо уваги, одягу, їжі, іграшок. Батьки обіймали, цілували, відволікали його даючи щось смачне, іграшку, включаючи мультфільм тощо. [PERSON] є запальною дитиною, часто плаче, кричить, б`ється, неслухняний, безпричинно агресує майже щодня. Якщо ігри і дії [PERSON] відбувалися за його бажанням, все було добре. Як тільки щось відбувалося проти його волі чи бажань, він одразу агресував. Свідкові радили 2-3 місяці не контактувати з дитиною після усиновлення, щоб вона краще адаптувалася до усиновлювачів. Десь через пів року він почав залишатися у свідка ночувати. Перед сном він цілував свою іграшку, бо так перед сном його завжди цілувала мама. Схильність дитини до батьків була однаковою. Свідок часто забирала до себе [PERSON] , бо [PERSON] не витримувала напругу від спілкування із дитиною. [PERSON] працював по 2 тижні і 2 тижні був дома. Були скарги від вихователів дитячого садка на [PERSON] , він інколи не давав дітям спати, не хотів іти з майданчика, одного разу розбив собі лоба. Істерики у дитсадку ставали частими. [PERSON] дотримувалася настанов лікарів, психологів, соціальних працівників, читала додаткову літературу, вірила у зміни на краще. Батьки [PERSON] і [PERSON] перестали справлятися і терпіти поведінку [PERSON] , були доведені до розпачу і відчаю. Возили дитину до лікарів і психологів у Кременчук, Глобине , Полтаву , але покращення не відбулося. [PERSON] і [PERSON] вважали за помилку контактування з дитиною після її поміщення до центру виховання дітей щоб не нашкодити [PERSON] . Згідно письмових пояснень [PERSON] - матері усиновленої дитини від 09.05.2025, з появою в їх сім`ї [PERSON] життя розділилося на до та після. Перші два місяці для них були найважчі, дитина постійно билася головою, кричала, проявляла істерику, ламала іграшки, при цьому вони нічого не могли вдіяти, щоб не говорили, як не заспокоювали було тільки гірше. Згодом він став трохи спокійнішим, але істерики не припинялися від ранку до вечора. На фоні цього у неї були нервові зриви, піднявся тиск з яким вона не мала проблем до цього, з`явилися проблеми з серцем. Саме з цього моменту і почалася змінюватися її ставлення до [PERSON] , їй вже не хотілося більше його обіймати, цілувати, жаліти, появилася відраза, а скільки разів вона вечорами виходила з дому в сльозах, щоб відійти від його істерик. Раніше вона дуже любила повертатися додому, а зараз їй там не комфортно, не хочеться забирати його з садочка, та й він не дуже рветься додому, коли вона приходить в нього починається істерика. Він не раз говорив, що хоче жити в садку. Одного разу коли вона його забирала з дитячого садочка на неї чекала психолог через те, що [PERSON] сам себе травмує, також неодноразово вихователі розповідали про його погану поведінку, агресію по відношенню до інших дітей. Скаржилися на постійні істерики. Після всього цього вони виріши пройти медичне обстеження так, як їх насторожило, що подібна поведінка була весною, а тепер теж саме восени. Зверталися до невролога, психіатра, нейропсихолога, логопеда, всі рекомендації спеціалістів було виконано. Лікування пройшли курсом три місяці, була позитивна динаміка, але ненадовго. Через місяць після закінчення лікування все повторилось, після чого прийняли рішення пройти обстеження в Полтавській психіатричній лікарні, де перебували з 18.03.2025 по 26.03.2025, діагноз: змішані розлади поведінки та емоцій, загальний недорозвиток мовлення ІІ-ІІІ ступеню. Вважає, що подальше перебування [PERSON] в їх сім`ї недоцільне через почуття відрази та небажання навіть бачити його, що може негативно вплинути на дитину, через виникнення токсичних умов для нього з їхнього боку, які не сприяють належному забезпеченню його вихованням та не відповідають як найкращим інтересам дитини (т. 1 а.с. 145). Згідно відповіді Служби у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації Полтавської області № 01-26/432 від 14.05.2025, перевірка умов проживання та виховання усиновленої дитини проводилися 24.05.2024 та 15.01.2025 про що було складено акти обстеження умов проживання та звіти про умови проживання та виховання усиновленої дитини. Враховуючи звернення до служби у справах дітей у листопаді 2024 року подружжя [PERSON] про намір скасувати усиновлення малолітнього сина [PERSON] у зв`язку з наявністю проблем у його вихованні, службою у справах дітей було роз`яснено, що процес адаптації дитини в родині складний, необхідно набратися терпіння, грати з дитиною, під час істерики намагатися переключити увагу, за необхідності звернутися до психіатра. Від соціальної послуги "соціальний супровід" [PERSON] і [PERSON] відмовились, але скористались одноразовою соціальною послугою "інформування" та "консультація", в рамках яких до роботи з родиною залучався спеціаліст Полтавського обласного центру соціальних служб та психолог БО "Світло надії". До служби у справах дітей письмових заяв/повідомлень від усиновлювачів не надходили. [PERSON] і [PERSON] перебували на обліку Служби у справах дітей, як кандидати в усиновлювачі з 05.01.2022 (висновок про можливість громадян [PERSON] і [PERSON] бути усиновлювачами дитини від 05.01.2022 № 01-20/06), дія висновку була продовжена. Термін дії довідки про проходження курсу підготовки з питань виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування закінчився 14.12.2023, але кандидати мають можливість пройти повторно навчання, поновити документи. Питання доцільності скасування усиновлення на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Кременчуцькій районній військовій адміністрації не розглядалося (т. 1 а.с. 154). Згідно звіту про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини від 15.01.2025 за адресою: [ADDRESS] , умови проживання та стан здоров`я дитини задовільний. Фізичний та розумовий розвиток дитини відповідає віку дитини. Наявні поведінкові та психічні розлади, що проявляються регулярно зі слів батьків. Пристосування дитини до сім`ї триває. При спілкуванні з батьками проявляє замкненість, прив`язаності до речей, зосередженості на одному вислові. У спілкуванні з дорослими незнайомими веде себе стримано. У дитячому садочку веде себе відсторонено, часто проявляє агресію по відношенню до других дітей. Зауваження вихователів ігнорує. Батьки не знаходять порозуміння з дитиною. Зі слів батьків, [PERSON] не став їхньою дитиною (т. 1 а.с. 156). Згідно акту обстеження умов проживання від 15.01.2025 для виховання та розвитку дитини створені належні умови. [PERSON] проживає у родині з 12.03.2024, має окрему кімнату з ліжком та столом. Достатня кількість іграшок для всебічного розвитку. Дитина забезпечена одягом та взуттям згідно віку і пори року. Дитина проживає у родині 10 місяців. Знає мало слів. При спілкуванні з дорослими дитина веде себе стримано. У спілкуванні з батьками проявляє замкненість. Натомість проявляє прив`язаність до речей, зосереджується на одному вислові. У дитячому садочку [PERSON] веде себе відсторонено, часто проявляє агресію по відношенню до інших дітей. Поведінкові та психічні розлади дитини присутні. Батьки не знаходять порозуміння з дитиною, не бажають прикладати більше зусиль для адаптації дитини, хоча займаються обстеженням та лікуванням дитини. Зі слів батьків, [PERSON] не став їхньою дитиною, вони перебувають на межі нервового зриву. Під час спілкування з`ясовано, що подальше перебування дитини в даній родині не доцільно. Для реалізації права дитини на щасливе, комфортне проживання в родині вбачається за доцільне зміну усиновлювачів (т. 1 а.с. 158). Комунальна установа "Центр надання соціальних послуг Семенівської селищної ради" листом від 04.02.2025 № 01-16/84 повідомила, що соціальна послуга "соціальний супровід" усиновлювачам [PERSON] і [PERSON] не надавалася. Роз`яснено основні дії і заходи, які складають зміст цієї соціальної послуги, однак на думку усиновлювачів це не допоможе вирішити ситуацію. Родині надано одноразові соціальні послуги "інформування" і "консультування", до яких залучався спеціаліст Полтавського обласного бюро соціальних служб (т. 1 а.с. 155). Згідно відповіді на адвокатський запит Семенівського комунального закладу дошкільної освіти Семенівської селищної ради "Малятко" від 30.04.2025 № 01-40/17 до роботи з малолітнім [PERSON] залучався практичний психолог, спілкування з ним відбувалося щоденно, так як це входить в обов`язки психолога. Ініціативи з боку батьків-усиновлювачів щодо приділення підвищеної уваги до дитини не було. Необхідності виклику до закладу батьків-усиновлювачів не було, спілкування із батьками-усиновлювачами відбувалось безпосередньо на початку і в кінці робочого дня закладу, під час приймання і видачі дітей з-/до закладу. З боку працівників Семенівського КЗДО "Малятко" (вихователів і практичного психолога) надавались поради/рекомендації батькам-усиновлювачам малолітньої дитини в усній та письмовій формі. Чи дотримувались батьки-усиновлювачі цих чи інших порад/рекомендацій невідомо. Фіксація випадків (ознак) проявів ауто агресії у дитини не відбувалася. Батьки дитини відвідували батьківські збори, що проводилися закладом за участю батьків вихованців, дотримувались розпорядку дня закладу, цікавились поведінкою і станом здоров`я дитини. Спілкування батьків-усиновлювачів з вихователями відбувалося регулярно, проте батьки притримувались своєї думки щодо правильності поведінки по відношенню до усиновленої дитини. Відносини між закладом та батьками в цілому доброзичливі, у стосунках відчувалася зацікавленість батьками регулярного відвідування закладу усиновленою дитиною. "Конфліктність" проявлялася в реакції протесту як невизнання інтересів та імпульсивних побажань дитини, прояв негативізму на заняттях: фрази "Ні, не хочу", "Не буду". "Нездатність контролювати свою діяльність" та "прояви деструктивної поведінки" у діяльності малолітнього [PERSON] проявлялися через: штовхання інших дітей, не поступатися іграшок, відбирати їх у інших, навмисне руйнування іграшкових споруд та виробів зроблених іншими дітьми; невміння будувати відносини в грі в спільну діяльність з іншими (т. 1 а.с. 164). Згідно психолого-педагогічної характеристики від 23.01.2025 дитини-дошкільника Семенівського КЗДО "Малятко" [PERSON] , адаптація дитини в групі задовільна, засвоює програму задовільно, інколи потребує допомоги вихователя. Сприйняття відповідає віку. Увага нестійка, швидко запам`ятовує і швидка забуває. Мислення, моторика, відповідають віку. Конфліктний, прагне до лідерства, плаче якщо не отримує бажаного, бажає все робити по-своєму. Соціально-побутові навички, орієнтування в просторі, відповідають віку. Ставлення до занять: не здатний контролювати свою діяльність, непосидючий, не доводить справу до кінця, заважає педагогу, дітям, прояв деструктивної поведінки. В темп роботи на заняттях не рівномірний. Рідко хворіє (т. 1 а.с 166). Згідно характеристики вихованця ІІ молодшої групи "Сонечко" [PERSON] відвідує Семенівського КЗДО "Малятко" з 23.04.2024 із задоволенням, регулярно, хворіє рідко. Виховується у повній сім`ї, батьки цікавляться життєдіяльністю дитини в дошкільному закладі, приділяють увагу його одягу: завжди чистий, охайний, відповідає росту дитини та сезону. Дитина забезпечена всім необхідним для організованої діяльності. Сформовані культурно-гігієнічні навички та навички самообслуговування. В їжі дитина невибаглива, столовими приборами користується вправно, їсть акуратно. Під час тихої години засинає, але сон неспокійний та нетривалий. У спілкуванні з дорослими часом буває спокійним, зосередженим, виконує доручення. Але, переважно, спостерігається поведінка негативізму та протесту. Зауваження сприймає вразливо (плач, істерика, агресія на себе). У спілкуванні з однолітками відсторонений. У грі з дітьми [PERSON] намагається бути лідером, пране володіти всіма іграшками одразу, спостерігаються прояви агресивної поведінки по відношенню до дітей, коли не отримує бажаного. Ставиться до себе і говорить про себе в третій особі, вимагає уваги та схвалення себе іншими. Переважає фон настрою: імпульсивний, збуджений, тривожний, вразливий. Програму дошкільного навчального закладу засвоює. Деяких результатів досягає при індивідуальній роботі, допомогу дорослих приймає (т. 1 а.с. 167). Згідно довідки Комунальної установи "Глобинський інклюзивно-ресурсний центр" Глобинської міської ради від 01.05.2025 № 01-12/08 усиновлювач [PERSON] звертався до Центру 21.02.2025 з метою надання попередньої консультації щодо рівня розвитку усиновленого [PERSON] . Під час спостереження консультанта [PERSON] за дитиною, дитина цікавилась запропонованими консультантом іграшками, поведінка хлопчика відповідала віку. Консультація [PERSON] була надана в усній формі. Інших звернень щодо дитини Центр не отримував (т. 1 а.с. 168). Згідно звіту про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини від 09.05.2025 за адресою: [ADDRESS] , умови проживання та стан здоров`я дитини задовільний. Дитина виглядає здоровою та доглянутою, має гарний апетит, спить не завжди спокійно. Поведінка мінлива. Розмовляє не дуже складно. Висловлює свої потреби і бажання. Наполегливий, вимогливий. При відмові поводить себе збуджено, нервово, може завдати собі ушкодження задля досягнення бажаного. Намагається підтримати порядок у речах і іграшках, але швидко втрачає до цього цікавість. Увага мінлива і нестійка, часто не контролює свої дії і вчинки. У спілкуванні каже що любить батька і матір. Більше скучає за батьком бо той часто у відрядженнях. Не любить слухати казки. Прив`язаності до речей чи іграшок не має. Вільно і невимушено контактує з незнайомими людьми, але цікавість зникає швидко. З слів дитини не має прив`язаності до когось у дитячому садку. З ним не товаришують бо вн часто плаче. Що робили у садочку протягом дня не пам`ятає. Негативно реагує на прояви і зауваження вихователів (т. 1 а.с. 157). Згідно акту обстеження умов проживання від 09.05.2025 умови проживання дитини [PERSON] належні, у кімнатах чисто, затишно, є сучасна побутова техніка, достатній запас продуктів харчування і предметів гігієни. Родина матеріально забезпечена. Є достатня кількість іграшок і одягу. При зустрічі дитина вела себе привітно, запропонував роздягтися і помити руки. З цікавістю розповідає про свої іграшки. Не завжди виконує зауваження і прохання матері. Швидко переключає увагу, наполегливий, допитливий. Із задоволенням розповідає про спілкування з бабами і про відвідування дитсадка. Не хоче відповідати на питання про спілкування із батьками. Зі слів матері, батьки не готові сприймати дитину такою, якою вона є: з частини емоційними розладами, нервовим збудженням, агресивними проявами. Відсутні взаємний емоційний зв`язок і порозуміння усиновлювачів і усиновленого, хоча батьки здійснюють обстеження і лікування дитини. Проблему вбачають лише у дитині. Постійний контроль поведінки дитини зумовлює нервовий зрив у батьків (т. 1 а.с. 159). 19.05.2025 [PERSON] і [PERSON] склали спільну заяву на адресу Служби у справах дітей Семенівської селищної ради такого змісту: у нашій родині склалися складні психологічні відносини з усиновленою дитиною [PERSON] , у зв`язку з чим просимо вирішити питання про влаштування дитини до патронатної сім`ї або центру соціально-психологічної реабілітації до вирішення питання про скасування усиновлення, яке розглядається в Семенівському районному суді Полтавської області (а. 1 а.с. 169). 26.05.2025 [PERSON] і [PERSON] склали спільну заяву на адресу Служби у справах дітей Семенівської селищної ради такого змісту: у разі влаштування дитини до центру соціально-психологічної реабілітації ми не маємо намірів повертати дитину в родину (т. 1 а.с. 208). 29.05.2025 [PERSON] і [PERSON] склали спільну заяву на адресу Служби у справах дітей Семенівської селищної ради такого змісту: у нашій родині склалися складні психологічні відносини із усиновленою дитиною [PERSON] . Просять вирішити питання про влаштування дитини до центру соціальної реабілітації до вирішення питання про скасування усиновлення, яке розглядається у суді (т. 1 а.с. 229). Учасники справи неодноразово поверталися до змісту цих 3-х заяв. Кожен із учасників справи інтерпретував заяви на свою користь: заява мала на меті убезпечення дітей і дитини від взаємного співжиття і спілкування і, на противагу цьому, заява свідчить про відмову від дитини. Щодо змісту і значущості цих заяв від 19.05.2025, від 26.05.2025, від 29.05.2025 суд зазначає, що за їх змістом передача дитини була ініційована усиновлювачами і надалі усиновлена дитина прийнята Службою у справах дітей задля негайного припинення спільного проживання усиновлювачів із усиновленим. Усиновлювачі ініціювали передачу дитини до вирішення питання про скасування усиновлення, а, отже, чітко висловилися про підставу і зміст своїх намірів і очікувань щодо усиновлення. Більш того, за обставин справи із 30.05.2025 і до дати переходу суду до стадії ухвалення судового рішення (12.03.2026) ні [PERSON] , ні [PERSON] не вчиняли жодних дій щодо усиновленої ними дитини, яка перебувала у відомому їм центрі соціально-психологічної реабілітації. У сукупності вказане свідчить, що спільні заяви [PERSON] і [PERSON] від 19.05.2025, від 26.05.2025 та від 29.05.2025, а також їх наступні дії, а точніше бездіяльність стосовно дитини після передачі усиновленої ними дитини до Служби у справах дітей, є свідченням їх відмови від усиновленої ними дитини [PERSON] . Згідно повідомлення Служби у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації Полтавської області від 16.05.2025 № 01-26/479 відповідно до актів обстеження умов проживання родини потреб сім`ї [PERSON] від 15.01.2025 та від 09.05.2025, звітів про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини від 15.01.2025 та 09.05.2025 вказано. Що малолітній [PERSON] , [INFO] , забезпечений всім необхідним для життя та всебічного розвитку, але психологічний клімат в родині складний, вказано на відсутність взаєморозуміння між дитиною та батьками. Враховуючи те, що в родині [PERSON] поглиблюються серйозні психологічні проблеми між батьками та дитиною, малолітній [PERSON] , [INFO] вважають за необхідне влаштувати до сім`ї патронатного вихователя або центру соціально-психологічної реабілітації (т. 1 а.с. 206). Згідно акту оцінки потреб сім`ї від 28.05.2025 № 371 та висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 29.05.2025 умови проживання та забезпечення дитини матеріальними речами належні, але зі слів батьків вини не бажають проживати спільно з дитиною, займатися її вихованням та доглядом. Зі слів батьків дитина може бути надмірно збудженою, плакати без причини, виявляти агресію. Не слухає їх, не реагує на зауваження, ігнорує. Спільне проживання перетворюється на нестерпне. Висловлюють думку про поміщення дитини в заклад. Батьки відмовились від отримання соціальних послуг, про що повідомили письмово. Наявне ухилення батьками від виконання своїх батьківських обов`язків (т. 1 а.с. 202-205, 225-228). Згідно акту обстеження умов проживання від 28.05.2025 на підставі заяви батьків про влаштування дитини до закладу соціально-психологічної реабілітації, проведено бесіду з дитиною [PERSON] , дитина говорить, що любить маму і тата та своїх бабусь, поведінка спокійна та дружня. У батьків і дитини стосунки не склалися. У батьків відсутнє бажання проживати спільно із дитиною, вони прагнуть якнайшвидше влаштувати дитину до закладу. Службою надано рекомендації звернутися до Кременчуцького міського центру соціальної реабілітації інвалідів з 24.11.2024. Батьки зазначили що не мають матеріальної можливості і прагнуть як найшвидше влаштувати дитину до закладу (т. 1 а.с. 207, 224). Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , від 29.05.2025 дитина оглянута лікарями: дерматолог, невролог, психіатр тощо протягом 27.05.2025 - 29.05.2025. 22.11.2024 психіатр вперше вказав на ознаки емоційного розладу дитячого віку, розвитку мовлення (т. 2 а.с. 20, 21). Служба у справах дітей Семенівської селищної ради на наказом від 29.05.2025 № 30 на підставі, вказаної заяви усиновлювачів від 19.05.2025, листа Служби у справах дітей Кременчуцької районної військової адміністрації, взяла усиновленого [PERSON] на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Служба вказала також що вбачає ухилення з боку батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (т. 1 а.с. 201). Згідно акту про факт передачі дитини від 30.05.2025 о 08-10 год. [PERSON] та [PERSON] передали малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , начальнику служби у справах дітей Семенівської селищної ради Т.В.Таран. Стан дитини на момент передачі задовільний. Разом з дитиною передають речі, одяг та взуття (т. 1 а.с. 209, 230). Актом прийому дитини до центру від 30.05.2025 засвідчено, що Комунальний заклад "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради прийняв від Служби у справах дітей дитину [PERSON] , [INFO] , у зв`язку зі складними життєвими умовами на підставі клопотання про влаштування дитини від 30.05.2025 та заяви усиновлювачів від 19.05.2025 (т. 1 а.с. 210, 211). Згідно повідомлення КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради від 30.05.2025 № 01-04/250 малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , влаштовано до КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради (Наказ № 42-ОД від 30.05.2025 "Про зарахування [PERSON] "), перебуває за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 212). Згідно висновку органу опіки та піклування-виконавчого комітету Семенівської селищної ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини" затвердженого рішенням виконавчого комітету Семенівської селищної ради від 12.06.2025 № 147, вважають за доцільне в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав його батьків - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 2 а.с. 1-11, 23, 24). Згідно листа КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради від 10.06.2025 № 01-04/264 вихованцю [PERSON] , [INFO] , за час перебування дитини в закладі з 30.05.2025 по теперішній час не відвідували та не телефонували (т. 2 а.с. 18). Згідно психолого-педагогічної характеристики від 10.06.2025 на вихованця КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради [PERSON] , [INFO] , фізичний розвито дитини середній. Загальна рухливість, координованість правильна. Мова нечітка, порушена вимова значної кількості звуків. Фонематичний слух та сприйняття у стадії формування. Розуміє звернене мовлення, виконує вербальні інструкції, відповідає на запитання, ініціює спілкування. Бере участь у розмові на побутові теми. Контактний, добре взаємодіє з педагогами. Із задоволенням приймає участь у грі, цікавиться різними іграшками, використовує їх за призначенням. Здатний використовувати допомогу дорослих. Правильно називає своє ім`я та прізвище, свій вік та показує його на пальцях. Переважає бадьорий життєрадісний настрій, реакції емоційно забарвлені, адекватні до ситуації. Непосидючий, активний, постійно переключається з однієї гри на іншу. Не любить ділитися іграшками з іншими дітьми. Наполегливий і впертий в досягненні бажаного. На зауваження вихователів інколи реагує плачем. Соціально-побутові навички сформовані на середньому рівні. Полюбляє складати пазли, гратися конструктором і мозаїкою (т. 2 а.с. 19). Згідно психолого-педагогічної характеристики на вихованця КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради [PERSON] , [INFO] , фізичний розвито дитини середній. Володіє основними рухами (ходьба, біг, стрибки, лазіння). Дитина легко та успішно користується предметами. Загальна рухливість координованість правильна. Порушена звуковимова шиплячих та сонорних звуків, пом`якшена вимова приголосних. Розуміє звернене мовлення, виконує вербальні інструкції, відповідає на запитання, ініціює спілкування. Бере участь у розмові на побутові теми. Правильно називає своє ім`я та прізвище, свій вік та показує його на пальцях. Із задоволенням приймає участь у грі, цікавиться різними іграшками, використовує їх за призначенням, на прохання дорослого складає їх. Під час гри наслідує характерні рухи і звуки. Здатний використовувати допомогу дорослих. Контакт змістовний, встановлюється легко і невимушено, охоче відповідає на запитання, діє відповідно до вказівок. Добре взаємодіє з педагогами, виразний інтерес до співпраці з ними. Переважає бадьорий життєрадісний настрій, поведінка і реакції емоційно забарвлені, адекватні до ситуації. Непосидючий, активний, часто переключається з однієї гри на іншу. Не любить ділитися іграшками з іншими дітьми. Наполегливий в досягненні бажаного. На зауваження вихователів інколи реагує плачем. Соціально-побутові навички сформовані на середньому рівні. Санітарно-гігєнічні процедури виконує самостійно. Полюбляє складати пазли, гратися конструктором і мозаїкою. Дитина часто згадує маму і тата, чекає, до нього приїдуть і заберуть додому (т. 2 а.с. 80). Згідно листа КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради від 18.07.2025 № 01-04/303 вихованцю [PERSON] , [INFO] , за час перебування дитини в закладі з 30.05.2025 по теперішній час не відвідували та не телефонували (т. 2 а.с. 81). Згідно повідомлення Департаменту соціального захисту населення Кременчуцького міського Центру комплексної реабілітації дітей з інвалідністю від 11.08.2025 № 257 у січні 2025 року родина [PERSON] звернулася до центру для комплексної реабілітації дитини [PERSON]. Приводом для звернення (зі слів батьків) стали порушення психічного розвитку всиновленої дитини. Це був перший і єдиний візит родини до Центру. Практичний психолог закладу під час спілкування з батьками та дитиною не виявив значних порушень ні у розумовому, ні у психічному розвитку дитини, про які говорили батьки. Хлопчик, хоча і знаходився у незнайомому місці та оточенні, досить швидко освоївся і згодом зацікавлено грав іграшками, поводився спокійно, проявляв доброзичливість до дорослих, що знаходились у кімнаті. Під час більш ніж півторагодинного перебування у Центрі у дитини не відмічалось жодних проявів психічних та емоційних розладів, у тому числі аутоагресії. Натомість, була помітна емоційна відстороненість з боку батьків, особливо мами, та спостерігалась низька мотивація до взаємодії з дитиною. Родина отримала розширену консультацію щодо оцінки емоційного стану дитини, яка зазнала психологічної травми у ранньому віці, рекомендації щодо її виховання та навчання, важливість емоційного та тактильного контакту, спільної діяльності батьків і дитини та багато іншого. Запропоновано практичним психологом Центру у проведенні корекційних занять з дитиною, батьки не скористались (т. 2 а.с. 136). Згідно психолого-педагогічної характеристики на вихованця КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Полтавської обласної ради [PERSON] , [INFO] , від 21.08.2025, фізичний розвито дитини середній, фізичне навантаження витримує відповідно віку. Мова нечітка, порушена вимова значної кількості звуків. Фонематичне сприймання та уявлення на стадії формування. Поведінка адекватна ситуації. Контакт встановлює легко, невимушено, інтерес до співпраці з дорослими виразний, стійкий, добре взаємодіє з педагогами. Охоче відповідає на запитання, діє відповідно до вказівок. Настрій в хлопчика позитивний, основне джерело емоцій - ігрова діяльність, із задоволенням приймає участь у грі, цікавиться різними іграми та іграшками, використовує їх за призначенням, але не любить ділитися з іншими дітьми. За час перебування в Центрі не спостерігалося істерик чи інших нестандартних проявів поведінки. Приводу для звернення до лікаря-психіатра не було. [PERSON] позитивний, доброзичливий, активний, наполегливий в досягненні бажаного. Проявляє інтерес в спілкуванні з однолітками, охоче включається в спільну діяльність. Радіє досягненню позитивних результатів. Хлопчик іноді згадує про батьків з якими проживав до прибуття в Центр, при згадці сумує та чекає їх, також сумує за бабусями. Відвідування, спілкування з хлопчиком по телефону, чи інших проявів з боку батьків не було (т. 2 а.с. 137, 139). [PERSON] 11.03.2026 склав пояснення, у якому відобразив розшифрування та ознаки хвороб, які має усиновлений [PERSON] і які відображені у епікризах та інших медичних документах щодо стану його здоров`я, та коди яких визначено Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я МКХ-1-АМ (т. 2 а.с. 210-213). Так, F92 Змішані розлади поведінки та емоцій, яка характеризується поєднанням стійкої агресивної, дисоціальної або зухвалої поведінки з явними та помітними симптомами депресії, тривоги або іншого емоційного пригнічення. Повинні бути присутні ознаки розладу поведінки у дітей (F91.-), розладів емоцій у дітей (F93.-) або невротичного діагнозу дорослого типу (F40-F48) або розладу настрою (F30- F39). F92.8 Інші змішані розлади поведінки та емоцій Для цієї категорії характерне поєднання розладу поведінки (F91.-) зі стійкими та помітними емоційними симптомами, такими як тривога, нав`язливий стан або імпульсивне бажання, деперсоналізація або дереалізація, фобії чи іпохондричний синдром. Розлади психічного розвитку (F80-F89) мають наступні спільні риси: (а) обов`язковий початок у молодшому та старшому дитячому віці; (b) порушення або затримка розвитку функцій, які сильно пов`язані з біологічною зрілістю центральної нервової системи, та (с) стабільне протікання без ремісії та рецидиву. У переважній більшості випадків, ці порушення стосуються мовлення, просторового зору та координації рухів. Як правило, затримка або порушення були присутні з самого раннього віку, коли тільки було можливо їх належним чином виявити, та поступово будуть зменшуватися в процесі зростання дитини, хоча незначні вади часто залишаються і у дорослих. F80 Специфічні розлади розвитку мовлення та мови: розлади, яким характерне порушення нормального розвитку мовленнєвих здібностей з самого початкового етапу розвитку. Такі стани не обов`язково пов`язані з патологією центральної нервової системи, з анатомічними дефектами мовлення, з розладами функцій сенсорного апарата, розумовою відсталістю або зовнішніми факторами. Специфічні порушення розвитку мовлення та мови часто супроводжуються іншими проблемами, такими як труднощі з читанням та спелінгуванням, відхилення у міжособистісних стосунках, емоційні та поведінкові розлади. F80.1 Розлад експресивності мови: специфічний розлад розвитку, при якому здатність дитини використовувати експресивну мову є значно нижчою ніж очікується (згідно з її психічним віком), але при цьому розуміння мови є в межах норми. Це може супроводжуватися порушенням артикуляції. Медична документація вказує на наявність в усиновленого кефалогематоми. P12.0 позначає кефалогематому (кефалгематому) при родовій травмі. Це крововилив, який виникає під окістям кісток черепа новонародженого через відшарування тканин під час пологів. Під час проходження родовими шляхами відбувається зміщення шкіри голови, що може призвести до розриву кровоносних судин. Кефалогематома - це родова травма м`яких тканин черепа, в результаті якої між окістям і кісткою накопичується кров, формуючи гематому (ущільнення або пухлина). Характеризується тісним взаємозв`язком родової травми з патологією нервової системи. Травматичне ураження головного мозку в новонароджених із кефалогематомою зустрічається у 30 % випадків. Лікворно-гіпертензійний синдром (або гіпертензійно-гідроцефальний синдром) - це стан, що характеризується підвищенням внутрішньочерепного тиску через надмірне утворення спинномозкової рідини (ліквору) або порушення її відтоку. Цей синдром може виникати внаслідок травм голови, ускладнених пологів або вроджених аномалій розвитку, що призводить до надлишкового тиску всередині черепа. Наслідки та ускладнення Збільшення тиску: Підвищений тиск на структуру мозку. Гідроцефалія: У деяких випадках лікворно-гіпертензійний синдром може призвести до гідроцефалії, або водянки мозку, коли шлуночки мозку розширюються. Астеноневротичний синдром (неврастенія) має код F48.0. Він класифікується як невротичний розлад, що характеризується виснаженням, дратівливою слабкістю, зниженням працездатності та психічної витривалості. Цей синдром проявляється у двох основних типах: перший тип пов`язаний із виснаженням після розумових навантажень, а другий - з фізичною слабкістю навіть після незначних зусиль. При першому типі, основним симптомом є скарги на підвищену втомлюваність після розумової роботи, часто виявляється зниження фахової продуктивності або ефективності в повсякденних справах. Розумова втомлюваність, зазвичай, описується як неприємне втручання небажаних асоціацій чи спогадів, неможливість зосередитися і продуктивно мислити. При другому типі, основним симптомом є фізична слабкість і виснаженість після мінімальних зусиль, що супроводжується відчуттям болю в м`язах і неможливістю розслабитися. При обох типах, звичайними є й інші неприємні фізичні відчуття, такі як запаморочення, інтенсивний головний біль і відчуття загальної слабкості. Звичайною є також занепокоєність із приводу розумової та фізичної виснаженості, дратівливість, втрата здатності радіти, пригніченість й тривожність. На початковій та середній стадії також спостерігається порушення сну, але також можуть бути прояви підвищеної сонливості. Суд сформував до матеріалів справи відповідні витяги із нормативних актів, які містять коди і розшифровки діагностованих у усиновленого хвороб: Міжнародний статистичний класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я Десятого перегляду, НК 025:2021 "Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я"; які стосуються вказаних представником класів діагнозів і які дещо інакше описують назву класів відповідних хвороб і їх ознак (т. 2 а.с. 224-235, т. 3 а.с. 1-25). Вказані хвороби не є хворобами нервової системи чи психічними чи невиліковними. Суд нагадує акцент [PERSON] , що за обставин справи в усиновленого [PERSON] не встановлено того, що дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення, однак сукупність наявних хвороб в усиновленої дитини надалі вплинуло на її емоційний стан і поведінку в сім`ї усиновлювачів та обумовило, те, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Правове регулювання спірних правовідносин щодо скасування усиновлення і щодо позбавлення батьківських прав Щодо скасування усиновлення Ч. 1 ст. 2 СК встановила, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст.ст. 32, 51 Конституції України, ст. 5 СК сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. За змістом ч. 4, 7-10 ст. 7 СК регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 154 СК батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. У ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 207 СК усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 232 СК з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 204/586/20. З метою недопущення порушення інтересів дитини ч. 1 ст. 238 СК визначає вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Так, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 239 СК у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім`я, по батькові, які вона мала до усиновлення. Ст. 240 СК передбачає, що право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Ст. 5 Конвенції про права дитини визначає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей від 27.11.2009, ратифікованою Законом України "Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей" від 15.02.2011 № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2022 у справі № 343/1092/20. Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. ЄСПЛ у рішенні "Курочкін проти України" від 20.05.2019 (заява № 42276/08) зазначив, що хоча органи влади користуються широкою свободою розсуду в оцінюванні необхідності передання дитини під опіку, Суд повинен все-таки переконатися, що в конкретному випадку існують обставини, які виправдовують відібрання дитини від батьків, а держава-відповідач має довести, що перед здійсненням пропонованого заходу було проведено ретельний аналіз можливих наслідків такого заходу для батьків і дитини, а також можливих альтернатив переданню дитини під державну опіку (див. згадані вище рішення у справах "Мозер проти Австрії", п. 66, "Р., С. і S. проти Сполученого Королівства», п. 116, та "[PERSON] і Т. проти Фінляндії" [ВП], п. 166). Суд також зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку (див. згадане вище рішення у справі "Кутцнер проти Німеччини", п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (див. рішення у справі "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви № 39221/98 і № 41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII). Суд зауважив, що, на відміну від більшості справ про опіку над дітьми, скасування усиновлення хлопчика заявником і рішення про передання дитини під опіку не мотивувалися неспроможністю заявника піклуватися про хлопчика з огляду на фізичний стан чи психічну хворобу заявника або його насильницьку та образливу поведінку (див., для порівняння, згадані вище рішення у справах "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії", пункти 149-150; "К. і Т. проти Фінляндії", п. 173, і "Р., С. і S. проти Сполученого Королівства" [ВП], п. 134). Це рішення було ухвалено на підставі висновку національних судів про те, що заявник не користувався у [PERSON] авторитетом і не продемонстрував свою здатність забезпечувати належне виховання дитини. На підтвердження свого висновку про необхідність скасування усиновлення та неспроможність заявника здійснювати батьківські обов`язки національні органи послалися на факти нападів [PERSON] на прийомну матір, показання свідків і його шкільну характеристику - все свідчило про агресивну поведінку [PERSON] . Виходячи з цих міркувань, суди визнали неможливим проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю. На день ухвалення судом рішення про скасування усиновлення хлопця заявник і [PERSON] уже були розлучені та не жили однією сім`єю (див. пункти 12 і 14 вище). Отже, видається, що скасування усиновлення хлопця [PERSON] не викликало необхідності розлучення заявника з ним. Національні суди зазначили, що скасування усиновлення може також вважатися санкцією, застосованою до [PERSON] за його негідну поведінку (див. п. 17 вище), але це не видається доречним виправданням застосування такого заходу, який призводить до роз`єднання сформованого сімейного осередку. Факти у справі не вказують на те, що національні органи провели ретельний аналіз можливих наслідків, які могло мати для майбутнього добробуту дитини-сироти скасування її усиновлення, і не дослідили ніяких інших, менш суворих, альтернативних заходів, які могли б забезпечити усунення стверджуваних недоліків у вихованні та [PERSON] і виконання державою свого обов`язку зі збереження єдності сім`ї. Натомість національні органи поклали тягар доведення на заявника, встановивши умову нескасування усиновлення - він мав довести свою спроможність належним чином впливати і виховувати хлопця,- незважаючи на те, що як заявник, так і хлопець мали бажання й далі жити однією сім`єю (див. пункти 15 і 17 вище). Суд далі зауважив, що після скасування усиновлення та винесення рішення про передання хлопця під опіку він і далі проживав із заявником. Через кілька місяців після скасування усиновлення орган опіки і піклування призначив заявника піклувальником [PERSON] , доручивши йому забезпечувати "захист прав і майнових інтересів дитини", а також "фінансове забезпечення і постійне піклування про виховання хлопця та його фізичний і особистісний розвиток" (див. п. 19 вище). Ці подальші дії не видаються такими, що підтверджують висновки національних судів про неспроможність заявника забезпечувати виховання [PERSON] у сімейному середовищі. Отже посилання органу опіки та піклування - виконавчого комітету Семенівської селищної ради на рішення ЄСПЛ у рішенні "Курочкін проти України" від 20.05.2019 (заява № 42276/08) не підлягає застосуванню у цій справі як не релеватне. Як роз`яснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до ст. 241 СК після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Первісний позов про скасування усиновлення посилається на п. 2 і п. 3 ч. 1 ст. 238 СК: 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Щодо позбавлення усиновлювачів батьківських прав Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (ч.ч. 1-3, 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч.ч. 1-5 ст. 150 СК). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 152 СК право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Ч. 1 ст. 153 СК передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ст. 155 СК встановлює, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 242 СК якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. У разі позбавлення усиновлювача батьківських прав настають наслідки, встановлені статтею 166 цього Кодексу. У разі смерті усиновлювача, позбавленого батьківських прав, дитина одержує право на спадкування на загальних підставах. Батьківські права усиновлювача можуть бути поновлені відповідно до положень статті 169 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Ч. 1 ст. 165 СК передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки. Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особливої уваги потребує вирішення питання позбавлення батьківських прав усиновлювачів, оскільки вони стали батьками внаслідок особистого волевиявлення на батьківство. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК) і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК передбачають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить у цій справі з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце не тільки коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що є основою батьківського піклування дитиною. Але й коли батьки, надаючи дитині житло та необхідне харчування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 175/1713/20. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено у ст. 166 СК. Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У ч. 9 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. ЄСПЛ у рішенні у справі "Мамчур проти України" від 16.07.2015 (заява № 10383/09) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіни проти України" від 18.12.2008 встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як роз`яснено у п. 16 зазначеної Постанови ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід наголосити, що за загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Зустрічний позов про позбавлення батьківських прав посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Під час вирішення справи суд враховує висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 23.06.2022 у справі № 175/1713/20, які складено у майже аналогічній справі, зокрема такі. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. При цьому, місцевий суд врахував, що перед усиновленням [PERSON] та [PERSON] надавались рекомендації практичного психолога, який повідомив подружжю, що [PERSON], [INFO], (після усиновлення - [PERSON], [INFO]) потребує регулярної особистої уваги з боку батьків, постійного проведення часу з мамою та батьком, регулярних розвиваючих занять, розвитку навичок самостійності відповідно віку. Психологом також було зазначено, що дитина має певні поведінкові особливості (активний, іноді проявляє агресію, важко будує контакт з однолітками), може вередувати та ігнорувати зауваження і прохання дорослих. Звернуто увагу усиновлювачів на те, що при вихованні хлопчика їм особливо знадобляться доброзичливість, терплячість, врівноваженість та стресостійкість. Після усиновлення та погіршення стосунків між [PERSON], [PERSON] та усиновленою дитиною усиновлювачі не зверталися до фахівців з метою встановлення причин неналежної поведінки хлопчика й ухилилися від надання допомоги щодо вирішення питання його психоемоційного стану. Матеріали справи не містять доказів фахової допомоги малолітньому [PERSON] з метою вирішення питання його психоемоційного стану та встановлення причин такої поведінки. Тобто батьки не сприяли вирішенню конфліктних ситуацій між ними та сином, про які вони зазначали, звертаючись до суду із позовом про скасування усиновлення. Навпаки єдиним способом вирішення конфлікту між батьками та дитиною було звернення до суду з позовом про скасування усиновлення та до відповідного органу опіки та піклування з метою повернення дитини й влаштування її до комунального закладу, в якому вона перебувала раніше, на повне державне утримання. При цьому, батьки відмовились від рекомендацій співробітників відповідної служби у справах дітей щодо проведення роботи з дитиною та усиновлювачами з метою налагодження стосунків в родині. Після влаштування малолітнього [PERSON] до комунального закладу подружжя [PERSON] дитину не відвідували, його здоров`ям та розвитком не цікавилися, хоча продовжували бути його батьками й мали відповідні як права, так і обов`язки щодо дитини. Тобто повинні були нести повну відповідальність за здоров`я та психоемоційний стан дитини, чого не робили. Отже, [PERSON] і [PERSON] не довели і суди не встановили неможливості виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків незалежно від їх волі у стосунках, які склалися між усиновлювачами та дитиною. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. Відмовляючи [PERSON] та [PERSON] у задоволенні первісних позовних вимог про скасування усиновлення, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів правильно виходив з недоведеності позивачами обставин про те, що поведінка дитини, під час проживання в їх сім`ї, змінилась настільки, що негативно вплинуло на взаєморозуміння в сім`ї, з приводу чого виникли конфліктні відносини та призвело до ускладнень стосунків між батьками та дитиною поза волею позивачів. Встановлені у справі обставини вказують на те, що саме поведінка позивачів вплинула на їх стосунки з дитиною, зокрема батьки (усиновлювачі) не вчинили жодних дій для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ними та дитиною. У справі, що переглядається, установлено, що подружжя [PERSON] обрали собі дитину для усиновлення, з 29.08.2017 [PERSON] та [PERSON] перебували на обліку у Службі у справах дітей Дніпровської РДА як кандидати в усиновлювачі, 13.04.2018 прийняли дитину у сім`ю, до ухвалення рішення про усиновлення малолітній [PERSON] був тимчасово влаштований у їхню родину для можливості більше його пізнати, при цьому подружжю надавались практичні рекомендації психолога та зверталася їх увага на те, що малолітній [PERSON] має певні поведінкові особливості (активний, іноді проявляє агресію, важко будує контакт з однолітками), може вередувати та ігнорувати зауваження і прохання дорослих. Два з половиною роки після усиновлення дитина проживала у сім`ї [PERSON] . Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини. При цьому, місцевий суд врахував, що перед усиновленням [PERSON] та [PERSON] надавались рекомендації практичного психолога, який повідомив подружжю, що [PERSON], [INFO], (після усиновлення - [PERSON], [INFO]) потребує регулярної особистої уваги з боку батьків, постійного проведення часу з мамою та батьком, регулярних розвиваючих занять, розвитку навичок самостійності відповідно віку. Психологом також було зазначено, що дитина має певні поведінкові особливості (активний, іноді проявляє агресію, важко будує контакт з однолітками), може вередувати та ігнорувати зауваження і прохання дорослих. Звернуто увагу усиновлювачів на те, що при вихованні хлопчика їм особливо знадобляться доброзичливість, терплячість, врівноваженість та стресостійкість. Після усиновлення та погіршення стосунків між [PERSON] , [PERSON] та усиновленою дитиною усиновлювачі не зверталися до фахівців з метою встановлення причин неналежної поведінки хлопчика й ухилилися від надання допомоги щодо вирішення питання його психоемоційного стану. Матеріали справи не містять доказів фахової допомоги малолітньому [PERSON] з метою вирішення питання його психоемоційного стану та встановлення причин такої поведінки. Тобто батьки не сприяли вирішенню конфліктних ситуацій між ними та сином, про які вони зазначали, звертаючись до суду із позовом про скасування усиновлення. Навпаки єдиним способом вирішення конфлікту між батьками та дитиною було звернення до суду з позовом про скасування усиновлення та до відповідного органу опіки та піклування з метою повернення дитини й влаштування її до комунального закладу, в якому вона перебувала раніше, на повне державне утримання. При цьому, батьки відмовились від рекомендацій співробітників відповідної служби у справах дітей щодо проведення роботи з дитиною та усиновлювачами з метою налагодження стосунків в родині. Після влаштування малолітнього [PERSON] до комунального закладу подружжя [PERSON] дитину не відвідували, його здоров`ям та розвитком не цікавилися, хоча продовжували бути його батьками й мали відповідні як права, так і обов`язки щодо дитини. Тобто повинні були нести повну відповідальність за здоров`я та психоемоційний стан дитини, чого не робили. Отже, [PERSON] і [PERSON] не довели і суди не встановили неможливості виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків незалежно від їх волі у стосунках, які склалися між усиновлювачами та дитиною. СУД АКЦЕНТУЄ УВАГУ НА ХРОНОЛОГІЇ НИЗКИ ТАКИХ ПОДІЙ: - 08.02.2024 ухвалення рішення про усиновлення; - листопад 2024 року звернення усиновлювачів до Служби у справах дітей про намір скасувати усиновлення; - 14.11.2024 консультація практичного психолога стосовно усиновленого; - 24.11.2024 надано усиновлювачам рекомендацію звернутися до Кременчуцького міського центру соціальної реабілітації інвалідів; - 17.11.2024 - 27.11.2024 період консультування у логопеда і нейропсихолога стосовно усиновленого; - 28.11.2024 дата фіксування нападів істерик і самотравмування дитячим лікарем-неврологом; - 03.01.2025 дата фіксування нападів істерик, самотравмування, агресивної поведінки, кидання стільців дитячим лікарем-неврологом; - 16.01.2025 дата звернення до суду з первісним позовом про скасування усиновлення; - 13.02.2025 виявлення дифузії головного мозку усиновленої дитини; - 18.03.2025 - 26.03.2025 перебування усиновленого у психіатричній лікарні з повним описом історії змін стану здоров`я, поведінки; - 26.03.2025 усиновлювачами укладено договір з психологом; - 14.04.2025 складено висновок психолога за договором від 26.03.2025; - 19.05.2025 ініціювання усиновлювачами передачі усиновленого до органу опіки та піклування; - 26.05.2025 твердження усиновлювачів про відсутність наміру повертати дитину з центру реабілітації; - 30.05.2025 передача дітей від усиновлювачів до центру реабілітації; - 06.06.2025 звернення до суду з зустрічним позовом про позбавлення батьківських прав. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності щодо взаємовиключних основних (первинних) позовних вимог щодо скасування усиновлення і позбавлення батьківських прав суд робить висновок що: на час усиновлення усиновлювачі були обізнані з медичною, сімейною та соціальною історією усиновленої дитини; упродовж березня - листопада 2024 року негараздів (негативних змін, конфліктів, істерик тощо) у сім`ї усиновлювачів і усиновленого не було; у листопаді 2024 року усиновлювачі відмовилися і надалі відмовлялися від отримання допомоги та слідуванню рекомендацій соціальних служб і соціальних працівників комунального (державного) сектору через переконаність у їх завідомій безрезультатності; усиновлювачі обмежилися короткостроковими відвідуваннями усиновленим обраними ними на власний розсуд психологами у листопаді 2024 року; в усиновленого не існувало і не існує недоумства, психічної чи іншої тяжкої невиліковної хвороби; усиновлювачі не доклали зусиль для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ними та усиновленою дитиною, сприйняття ними дитини як народженої ними (як рідної); усиновлювачі не забезпечили дитину належним сімейним вихованням, яке полягає насамперед у створені сталої психо-емоційної прив`язаності, а не лише забезпечення усиновленого житлом, одягом, харчуванням, лікуванням тощо; основною причиною ініціювання скасування усиновлення є неможливість усиновлювачів спілкуватися і перебувати з усиновленим через поведінку усиновленого і її несприйняття усиновлювачами, відповідальність за що усиновлювачі перекладають на 3-річну усиновлену дитину; невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання; у січні 2025 року усиновлювачі обрали спосіб захисту своїх інтересів і інтересів дитини виключно як скасування усиновлення, а не налагодження стосунків із усиновленим, що надалі "продовжено" у травні 2025 року і спосіб письмової відмови від усиновленої дитини; уловлювачі не бажають змінювати свою поведінку і ставлення щодо усиновленого; усиновлювачі не виявляли жодної цікавості стосовно усиновленого, не брали участі у його вихованні, утриманні, забезпеченні освітою, духовному і моральному розвитку, не забезпечували будь-який її догляд і виховання, ініціювання будь-якого спілкування із травня 2026 року і до березня 2026 року; усиновлювачі не мали перешкод у спілкуванні та опікуванні усиновленим під час його перебування з травня 2025 року центрі реабілітації; усиновлювачі не були позбавлені можливості здійснювати грошові перекази для усиновленого, надсилати йому речі, з`являтися до центру, налагодити з усиновленим після 30.05.2025 бодай будь-які відносини тощо, у т.ч. й переходу суду до стадії ухвалення рішення 12.03.2026; перебуваючи у центрі реабілітації усиновлений виявляв ознаки "згасання" пам`яті про усиновлювачів, а до цього активно очікував що його заберуть додому; змінити поведінку і ставлення усиновлювачів до усиновленого (точніше повне ігнорування дитини) неможливо, що у сукупності зумовлює висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення первісної позовної вимоги про скасування усиновлення, і існування достатніх правових підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. Вимога первісної позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження усиновленого (похідна вимога з вимоги про скасування усиновлення) за змістом ст. 241 СК є елементом механізму виконання рішення суду про скасування усиновлення і тому не може бути самостійним предметом позовних вимог - другою позовною вимогою. Вимога первісної позовної вимоги про передачу усиновленого органу опіки та піклування (похідна вимога з вимоги про скасування усиновлення) за змістом ст. 239 СК є елементом механізму виконання рішення суду про скасування усиновлення і тому також не може бути самостійним предметом позовних вимог - третьою позовною вимогою. ЩОДО АЛІМЕНТІВ Суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч. 3 ст. 45 ЦПК). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Зазначене свідчить про імперативну настанову закону забезпечити грошове забезпечення дитини, яка наразі перебуває у Комунальному закладі "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Полтавської обласної ради. Іншими словами суд зобов`язаний стягнути аліменти на дитину, що є проявом правила про забезпечення найкращих інтересів дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч 1, 2 ст. 182 СК). Щодо майнового стану Згідно наказу № 39/2025/К/ТР про припинення трудового договору (контракту) від 09.06.2025 [PERSON] звільнена 09.06.2025 з посади бухгалтера ТОВ "Екоагро фірма Семенівська щедра земля" на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (т. 2 а.с. 57-59). Поза увагою суду не може залишитись звільнення з роботи через 9 днів після передачі усиновленого. Згідно довідки Управління соціального захисту населення № 324 від 19.07.2025 [PERSON] отримувала допомогу при усиновленні дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 в розмірі 10320,00 грн з 01.04.2024 по 31.05.2025 в розмірі 860,00 грн щомісячно (т. 2 а.с. 138). Згідно довідки про доходи [PERSON] працює у ТОВ "Торговий Дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" № 1432 від 09.12.2022 на посаді водія автотранспортних засобів (газовоз) з липня 2022 року та отримав заробітну плату у сумі 119552,41 грн з липня 2022 року по листопад 2022 року (т. 2 а.с. 152). Згідно довідки про доходи від 10.07.2025 [PERSON] працює у ТОВ "Торгруп" на посаді водія автотранспортних засобів з листопада 2024 року по червень 2025 року отримав заробітну плату у сумі 88445,35 грн (т. 2 а.с. 60). Судові не надано після липня 2025 року доказів щодо будь-якого нового чи іншого працевлаштування усиновлювачів [PERSON] чи [PERSON] . Згідно витягу від 24.09.2025 з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів [PERSON] , [INFO] , є власником автомобіля Mercedes-Benz B180, 2010 року випуску, дата реєстрації 14.05.2024, об`єм двигуна 1699 (т. 2 а.с. 171). Згідно витягу від 24.09.2025 з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів [PERSON], [INFO] , є власником автомобілю Wolkswagen Passat, 2012 року випуску, дата реєстрації 19.12.2020, об`єм двигуна 1968 (т. 2 а.с. 172). [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , із 06.09.2017 є отримувачем пенсії у зв`язку з втратою годувальника, як члена сім`ї військовослужбовця (т. 2 а.с. 61, 62, 67). [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , із 23.11.2022 є отримувачем пенсії за віком (т. 2 а.с. 63, 68). [PERSON] , який є батьком [PERSON] , із 05.12.2002 - до 27.03.2003 мав інвалідність ІІІ групи, а із 18.03.2019 - має безстроково інвалідність ІІІ групи (т. 2 а.с. 64, 65, 68). Вказані докази, а так само численні акти огляду домогосподарства усиновлювачів [PERSON] та [PERSON] , достовірно свідчать, що їх родина є забезпеченою, має достатню кількість сучасної побутової техніки, меблів, продуктів харчування тощо. Наявність у кожного з подружжя по легковому автомобілю є свідченням потреби у їх використанні і, звісно наявністю витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, технічне обслуговування автомобілів тощо. Самих лише фактів наявності інвалідності чи отримання пенсії батьками усиновлювачів не є доказом того, що усиновлювачі утримують своїх батьків. Ч. 1 ст. 202 СК дійсно передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Однак це не є безумовним свідченням надання такої допомоги [PERSON] чи [PERSON] їх батькам. На противагу цьому слід зауважити, що ст. 180 СК містить обов`язок батьків (у цій справі усиновлювачів) утримувати своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей (у цій справі усиновленого), однак це не є доказом автоматичного надання батьками такого утримання малолітній дитині. Щонайменше після передачі усиновленого 30.05.2025 до органу опіки та піклування та його влаштування до центру реабілітації дітей. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК). Отже мінімальна визначена законодавчо частка заробітку (доходу) платника аліментів на одну неповнолітню дитину складає 1/4, яка також не може бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів, які б надали судові підстави для зменшення усталеного розміру аліментів як 1/4 частки доходів на одну дитину, - усиновлювачами не надано. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст. 191 СК). Відтак суд, в силу імперативного припису ч. 3 ст. 166 СК і другої позовної вимоги зустрічного позову, стягує з кожного із батьків (усиновлювачів) аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною (усиновленою дитиною) повноліття; зобов`язує орган опіки та піклування у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок для малолітньої усиновленої дитини для перерахування на такий рахунок аліментів. ЩОДО СУДОВОГО ЗБОРУ Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтями 3 і 4 Закону України "Про судовий збір" визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб (п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір"). Згідно зі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"). Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн. Згідно із п.п. 1, 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. У разі об`єднання позовних вимог, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом. Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У випадку якщо один із позивачів звільнений від сплати судового збору, загальна сума збору зменшується пропорційно до заявлених ним вимог. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених Законом України "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру. У випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Отже належна до сплати сума судового збору із позовної вимоги: - усиновлювачів немайнового характеру про скасування усиновлення складає 1211,20 грн (3028,00 0,4) для кожного із усиновлювачів; - органу опіки та піклування майнового характеру про стягнення аліментів складає 3028,00 грн щодо кожного із усиновлювачів. Судовий збір не справляється з вимоги про позбавлення батьківських прав. [PERSON] сплатила судовий збір 1211,20 грн із вимоги про скасування усиновлення нею щодо усиновленого [PERSON] (т. 1 а.с. 8). [PERSON] не сплачував судовий збір 1211,20 грн із вимоги про скасування усиновлення ним щодо усиновленого [PERSON] . Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.ч. 1, 6, 9 ст. 141 ЦПК ). При пред`явленні позову до кількох відповідачів позивачем, звільненим від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак суд стягує з: - [PERSON] на користь держави не сплачений ним судовий збір 1211,20 грн із його вимоги про скасування усиновлення ним щодо усиновленого [PERSON] ; - [PERSON] на користь держави судовий збір 3028,00 грн із задоволеної судом позовної вимоги про стягнення аліментів для утримання малолітнього [PERSON] , від сплати якого звільнено орган опіки та піклування. Всього суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір 4239,20 грн (1211,20 + 3028,00); - [PERSON] на користь держави судовий збір 3028,00 грн із задоволеної судом позовної вимоги про стягнення аліментів для утримання малолітнього [PERSON] , від сплати якого звільнено орган опіки та піклування. Сплачений [PERSON] судовий збір 1211,20 грн із позовної вимоги про скасування усиновлення, у задоволенні якої суд відмовив, суд покладає на [PERSON] . ЩОДО НЕГАЙНОГО ВИКОНАННЯ СУДОВОГО РІШЕННЯ Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved