Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

В липні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи тим, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] набув права власності на житловий будинок та земельну ділянку під ним, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька, позивачка як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також, нотаріус повідомив позивачку, що в 2023 році її батько [PERSON] переоформив Договором купівлі-продажу будинок та земельну ділянку на [PERSON] . Позивачка зазначає, що за життя батько неодноразово повідомляв, що хотів би, щоб будинок перейшов у власність дітей, та не мав наміру його відчужити на користь [PERSON] . В березні 2023 року [PERSON] захворів на тяжке онкологічне захворювання, після чого він постійно проходів обстеження та отримував досить агресивне лікування, тобто хіміотерапію. У зв`язку із своїм важким онкологічним захворюванням, [PERSON] постійно приймав велику кількість медичних препаратів і це не могло впливати на його свідомість та позбавляло його можливості дійсно усвідомлювати значення своїх дій. Позивачка зазначає, що у батька була відсутня воля на відчуження його майна на користь відповідачки, а Договір купівлі-продажу будинку був ним укладений у стані коли він не міг розуміти свої дії. Разом з позовною заявою позивачкою [PERSON] до суду подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2025 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2025 року скасовано та накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку, кадастровий номер 3211200000:03:002:0336, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого засідання. Також, задоволено клопотання позивачки [PERSON] про витребування доказів, а саме: з Другої фастівської державної нотаріальної контори витребувано копію договору купівлі-продажу від 19.12.2023 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] (серія та номер 3591); копії всіх матеріалів, які пов`язані із укладенням договору купівлі-продажу від 19.12.2023 між [PERSON] та [PERSON] (серія та номер 3591), які наявні у нотаріуса Другої фастівської державної нотаріальної контори; інформацію про повне коло спадкоємців після смерті [PERSON] , [INFO] . 17 жовтня 2025 року адвокатом Калитою А.М., який діє в інтересах відповідачки [PERSON] , до суду подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він просив у задоволенні позову відмовити. А також, ним заявлено клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування відзиву адвокат Калита А.М. зазначив, що відповідач повністю заперечує обґрунтованість позову, вважає вимоги позовної заяви безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, посилаючись на те, що Позивач не надав доказів на підтвердження впливу хвороби [PERSON] на можливість усвідомлення ним значення своїх дій під час укладання договору купівлі-продажу. Також, позивач стверджує, що [PERSON] постійно перебував під впливом хіміотерапії та постійно приймав велику кількість медичних препаратів, що, на її думку, не могло не впливати на його свідомість і позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій. При цьому в позовній заяві відсутня інформація про те, що позивач зверталася до суду з заявою про визнання свого батька недієздатним та призначення її опікуном над ним, чи що вчиняла будь-які інші дії з цього приводу. Позивач не пояснює, чому з її батьком у весь період хвороби проживала і була поряд відповідач, а не вона, якщо на її переконання батько був в безпорадному стані та не розумів значення своїх дій, та чому свідоцтво на поховання було отримане відповідачем, а не позивачем. Надані позивачем копії медичних документів датовані 2024 роком, тобто вже після дати укладання договору купівлі-продажу, та не охоплюють день його укладання. Суд ухвалою від 10.12.2025, постановленою у судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання представника відповідача про допит свідків. Ухвалою суді від 10 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового засідання. У підготовчі судові засідання ні позивач, ні її представник адвокат Прудникова Н.Г. жодного разу не з`явились, у призначені судові засідання на 22.01.2026, 12.02.2026, 26.02,2026, 19.03.2026 року ні позивач, ні її представник адвокат Прудникова Н.Г. жодного разу не з`явились, адвокат подавала заяви про відкладення судового розгляду у зв`язку з невиконанням ухвали про витребування доказів. На виконання ухвали суду від 22 вересня 2025 року в частині витребування доказів, 12.03.2026 до суду з Другої фастівської державної нотаріальної контори надійшли документи до Договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, посвідченого 19 грудня 2023 року реєстр 33591 між [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні 26.02.2026 допитали свідка [PERSON] , за клопотанням представника відповідача судом прийнято відмову від допиту свідка [PERSON] . В судове засідання 19.03.2026 сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином. 19.03.2026 до канцелярії суду адвокат Калита А.М., який діє в інтересах відповідачки [PERSON] , подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів та пояснень. 19.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Прудникової Н.Г. надійшла заява про відкладення розгляду справи, так як на її думку, не надійшли витребувані судом копії матеріалів нотаріальної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.12.2023 державним нотаріусом Другої Фастівської державної нотаріальної контори був посвідчений Договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, що зареєстровано в реєстрі за №3591 (а.с.176-179). [PERSON] , як власник нерухомого майна, особисто здійснив замовлення на проведення інвентаризації та виготовлення нового технічного паспорту на житловий будинок та отримав Технічний паспорт на житловий будинок та земельну ділянку, кадастровий номер 3211200000:03:002:0336, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.60-69). Технічний паспорт був виготовлений станом на 11.11.2023, а отже за один місяць до укладання договору купівлі-продажу. Позивач стверджує, що [PERSON] постійно перебував під впливом хіміотерапії та постійно приймав велику кількість медичних препаратів, що, на її думку, не могло не впливати на його свідомість і позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій. Матеріалами справи встановлено, що в день укладання договору купівлі-продажу 19.12.2023 [PERSON] звернувся до лікаря КНП ФРР «Фастівський центр ПМСД» [PERSON] , яка надала йому виписку із медичної карти амбулаторного хворого №914 від 19.12.2023 (копія Виписки - додається), в якій зазначено, що наркотичні медичні препарати [PERSON] після пройдених курсів хіміотерапії йому не призначали. Крім цього, у виписці зазначено, що він відмовився від медикаментозного та хіміотерапевтичного лікування, що може свідчити про здатність ним приймати самостійні рішення щодо власного здоров`я (а.с.57-58). Судом встановлено, що [PERSON] 09.09.2023 уклав, як перевізник, Договір-заявку №20-07/23 для перевезення зернових культур (а.с.76079); 08.07.2024 [PERSON] був укладений Договір №3/24 про надання послуг, за яким [PERSON] надавав послуги перевезення вантажів (а.с.75,85); 19.07.2023 [PERSON] здійснив на своє ім`я реєстрацію спеціалізованого вантажного силового Тягача RENAULT PREMIUM 400, білого кольору, ДНЗ [NUMBER] , зареєстровано в ТСЦ 3242, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.74); 18.08.2023 здійснив на своє ім`я реєстрацію спеціалізованого самоскида CARNEHL CHKS-H, чорного кольору, ДНЗ [NUMBER] , зареєстрованого в ТСЦ 3242, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.74, 85). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] у період часу з липня по вересень 2023 року продовжував працювати та вів досить активний спосіб життя. У судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка суду пояснила, що особисто знала [PERSON] , оскільки допомагала йому з оформленням будинку та підготувала йому необхідний пакет документів. Перед оформленням договору купівлі-продажу у нотаріуса, він розрахувався з нею. Їй було відомо, що [PERSON] хворіє, проте ознак хвороби не помічала. На укладання договору, [PERSON] приїхав за кермом автомобіля, поруч була [PERSON] , при цьому їй відомо, що у зареєстрованому шлюбі вони не перебували. Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на поховання після померлого [PERSON] , та свідоцтво на поховання було видано на ім`я [PERSON] (а.с.80). За змістом ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦК України необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-131цс14. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про неможливість усвідомлення [PERSON] своїх дій в момент укладання кредитного договору 19.12.2025 року. Крім цього, Верховний суд у постанові від 25.11.2021 по справі № 210/573/19 зазначає, що обов`язковість вимог ст. 105 ЦПК України щодо призначення судової-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 77 ЦПК України. У даній справі позивачем клопотання про призначення по справі судової психіатричної експертизи заявлено не було, а матеріали справи висновку такої експертизи не містять. Також, під час розгляду справи позивач не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, не довела належними і допустимими доказами, що продавець [PERSON] у момент підписання (укладання) оспорюваного договору не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними. Недостатність доказів, зокрема відсутність висновку судово-психіатричної експертизи, у даному випадку, свідчить про відсутність підстав для задоволення поданого позову. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивачем не доведено підстав, передбачених ст. 225 ЦК України для визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на неї. Відповідно до ч. 9,10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed