Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв`язку із зазначеним просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 06.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із викликом сторін. 17.02.2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги частково. Розуміє свій обов`язок утримувати дитину та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). При визначенні розміру аліментів просить врахувати, що він страждає на ряд важких серцевих захворювань таких, як аортосклероз, дискалацю аорти, аневризму, ішемічну хворобу, а також варикотромбофлебіт. Потребує систематичного прийому лікарських препаратів та періодичного стаціонарного лікування. Потребує постійних значних витрат на придбання ліків. Єдиним джерелом його доходів є заробітна плата, яка на дату подання позову становить 13399,00 грн. Крім того зазначив, що в добровільному порядку надає різні суми коштів на утримання сина, купуючи все необхідне в дні спілкування. Ці суми становлять не менше ніж 1/4 частина його заробітної плати. З сином спілкується регулярно, переймається його розвитком, вихованням, навчанням, станом здоров`я. Позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.04.2017 року по січень 2026 року. Від шлюбу мають малолітнього сина, який є особою з інвалідністю з дитинства. Відповідач їх фактично покинув. Ще в період спільного проживання, уваги дитині не приділяв, матеріально не утримував. Після припинення шлюбних відносин вони з сином проживають у її батьків. Два рази на тиждень син відвідує логопеда витрати на що становлять по 200 грн. за заняття. Крім того син відвідує 2 спец-клас 2 школи, учбове приладдя для чого вона купує самостійно. Також вона несе витрати на одяг, взуття, засоби гігієни, харчування та медичні препарати, яких потребує дитина. На даний час вона не працює, отримує соціальну допомогу на дитину в розмірі 2300,00 грн. на місяць. Відповідач офіційно працевлаштований на ТОВ «ЕММ ЮКРЕЙН», працездатний. Доказів того, що він несе витрати на лікування не надав. Підчас спільного проживання жодних препаратів на постійній основі не приймав. У зв`язку з тим, що відповідач не допомагає у вихованні і розвитку дитини просить стягнути 1/3 частку частки заробітку. Відповідач та його представник, в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.ст.77, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після припинення шлюбних відносин, дитина мешкає з матір`ю, що визнається сторонами. Відповідно до медичного висновку № 50 від 18.10.2023 року, [PERSON] , [INFO] , хворіє на дитячий аутизм з вираженням порушенням соціальної взаємодії та має інвалідність на строк до 12.08.2035 року». Відповідно до довідки від 19.11.2025 року №86 виданої ТОВ «ЕММ ЮКРЕЙН» [PERSON] , працює на посаді вантажника з 08.08.2025 року та має дохід з 08.08.2025 року по 31.10.2025 року в сукупному розмірі 51 818,85 грн. (виплачено 39900,51 грн.). Згідно виписки із медичної картки [PERSON] має діагноз аневризми вихідного відділу аорти, що також підтверджується, протоколом ехокардіографічного дослідження від 31.10.2025 року та ультразвуковим ангіоскануванням вен нижніх кінцівок від 01.10.2024 року. Згідно з ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов`язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, як на підставу для стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), посилається на те, що дитина має інвалідність, в зв`язку з чим вона несе додаткові витрати на лікування та розвиток сина. Суд не може погодитися з такою позицією позивача. Аліменти не є додатковою допомогою - це цільові кошти, які мають покривати базові потреби дитини. Разом з тим, законодавством врегульовано порядок участі того з батьків, який мешкає окремо від дитини, у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд бере до уваги вищенаведені обставини справи, та вважає, що розмір аліментів - 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, відповідатиме принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дитини в утриманні, фінансові можливості та стан здоров`я відповідача. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 24.09.2025 року, отже аліменти стягуватимуться з вказаної дати. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі ст. ст. 180 183, 191 СК України та

Outcome: partial