Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ майна - житлового будинку, загальною площею 86,6 кв.м. (житлова площа 56 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , покласти судові витрати на відповідача. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1967 року по 23 лютого 1993 року. У період перебування в шлюбі 16 травня 1988 року на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської районної ради народних депутатів від 08 квітня 1988 року №88 було набуто спільне майно житловий будинок загальною площею 86,6 кв.м. (житлова площа 56 кв.м.), що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу розділ спільної сумісної власності не здійснювався, протягом тривалого часу перешкоди в проживанні та/або користування таким майном з боку відповідача не вчинялись. 11 вересня 2025 року відповідач погрожував вигнати позивача з житлового будинку, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано на відповідача як на єдиного власника. Нещодавно позивач дізналась про те, що 17 жовтня 2023 року [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок вцілому. Такі дії відповідача порушують право спільної сумісної власності позивача на майно - житловий будинок загальною площею 86,6 кв.м. (житлова площа 56 кв.м.), тому є необхідність для відновлення права позивача у судовому порядку. Ухвалою судді від 06 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, від нього не надійшло клопоання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1967 року, який рішенням Чернігівського районного суд Чернігівської області від 23 лютого 1993 року розірвано. (а.с.7-8, 9). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав 17 жовтня 2023 року на підставі свідоцтва про право власності від 16 травня 1988 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] , розмір частки 1. (а.с. 16,10). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За статтею 63 СК України здійснення подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Статтею 69 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 цієї постанови визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За містом роз`яснень, викладених у п. 24, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За таких обставин, до складу майна, яке підлягає поділу, суд відносить майно колишнього подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною вартістю 1 296 246 грн. 73 коп.( а.с.30-31) Майно підлягає розподілу в ідеальних частках по 1/2 частині кожному з колишнього подружжя: у власність [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) слід виділити: частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , у власність [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) слід виділити: частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 6 481 грн. 24 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved