Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», Товариство) звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 120946,95 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк», первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №001/980/020981336/17, який за правовою природою є змішаним договором, а саме кредитним договором та договором про надання банківських послуг, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток в межах якого відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . 14.03.2025 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/03/25, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» відступило, а позивач прийняв належні первісному кредитору права грошової вимоги за вказаним вище картковим рахунком, відкритим в межах кредитного договору №001/980/020981336/17. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору факторингу №14/03/25 від 14.03.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 120946,95 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 69430,32 грн та заборгованості по відсоткам у сумі 51516,63 грн. Оскільки всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення про відступлення права вимоги, відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ані на рахунки первісного кредитора, то позивач з метою захисту свого порушеного права змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути з [PERSON] вказану заборгованість у сукупному розмірі 120946,95 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 для розгляду цивільної справи №752/24818/25 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Окрім того, вирішено здійснити повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі шляхом опублікування на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного оголошення. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи, або ж повідомлення про адресу іншого місця проживання, від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з додатками на його останню відому адресу місця проживання, відправлення повернулося на адресу суду з відміткою "адресат відсутній". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, то суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»підлягають задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як убачається з матеріалів справи, 27.11.2013 між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладений Кредитний договір №001/980/020981336/17, який за правовою природою є змішаним договором, а саме кредитним договором та договором про надання банківських послуг, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних видів послуг - кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток в межах якого відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Строк дії кредитного ліміту складав 365 днів, при цьому, строк дії кредитної лінії щорічно продовжувався ще на 365 днів, у разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення дії кредитного договору жодна із сторін не ініціювала розірвання кредитного договору. Максимальна сума кредиту може складати 60000 грн, форма видачі кредиту - шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку дебетної платіжної картки. Відсоткова ставка за користування кредитними коштами була визначена фіксованою та складала 33% річних. АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти у безготівковій формі шляхом встановлення кредитної лінії на картковий рахунок, відповідач користувався ними, здійснював витрати за рахунок кредитного ліміту, знімав готівку тощо, частково вносив грошові кошти в рахунок повернення кредиту, що підтверджується наданою суду випискою з рахунку №001/980/020981336/17 за період з 19.10.2017 по 14.03.2025. 14.03.2025 між АТ «ОТП Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу №14/03/25 відповідно до умов якого клієнт передав, а фактор прийняв право грошової вимоги, що належить клієнту, і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. У відповідності до пункту 1.3 вказаного договору фактор одержав право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами. На підтвердження факту переходу до позивача права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до позовної заяви долучило копію платіжної інструкції №676 від 14.03.2025 про сплату клієнту коштів за договором факторингу, а також копію відповідного витягу з реєстру боржників. У наданому суду витязі з реєстру боржників №2 до договору факторингу №14/03/25 від 14.03.2025 значиться інформація про передачу позивачеві від АТ «ОТП Банк» права вимоги щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №001/980/020981336/17 від 19.10.2017, за яким наявна заборгованість у загальному розмірі 120946,95 грн, з яких 69430,32 грн - сума заборгованості за тілом кредиту та 51516,63 грн - заборгованість за відсотками. Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено положеннями статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, у частині першій статті 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Перевіривши надані в ході судового розгляду докази, суд уважає встановленою ту обставину, що відповідач отримав грошові кошти відповідно до умов договору, оскільки позивачем доведено наданою випискою факт надання кредитором грошових коштів відповідачу, який у свою чергу взяв на себе зобов`язання повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. У той же час відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за кредитним договором, що підтверджується відповідним розрахунком за період з 27.11.2017 по 03.03.2025 року, відповідно до якого загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №001/980/020981336/17 становить 120946,95 грн, з яких 69430,32 грн - сума боргу по тілу кредиту та 51516,63 грн - сума боргу по нарахованих відсотках. При цьому, зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що всі нарахування, які відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «ОТП Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Вирішуючи спір у даній справі, суд враховує ту обставину, що відповідач не спростував розміру нарахованої суми заборгованості, не надав власного контррозрахунку щодо нарахування відсотків за таким кредитним договором, так само як і не довів виконання належним чином своїх грошових зобов`язань перед первісним кредитором або позивачем. Також, згідно зі статтею 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Таким чином, оскільки до позивача, як нового кредитора, у встановленому порядку перейшло право вимоги до [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] в межах кредитного договору №001/980/020981336/17 у розмірі 120946,95 грн, з яких 69430,32 грн - сума заборгованості за тілом кредиту та 51516,63 грн - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, наявні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості, розмір якої підтверджено наданими позивачем доказами та відповідачем не спростовано, а саме заборгованості у загальному розмірі 120946,95 грн. Частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У тому числі, суд ураховує вимоги статті 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином. Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, позивачем доведено неналежне виконання відповідачем умов договору та наявність заборгованості, що стороною відповідача спростовано не було, а відтак суд уважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved