Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся в грудні 2025 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 6753384 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 12 000 грн. строком на 360 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачем виконало та надало йому кредит в розмірі 12 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25.07.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена та становить 27 039,15 грн. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом. Відповідач в судові засідання не з`являлась, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Про судове засідання відповідач повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №6753384 про надання споживчого кредиту, згідно з яким відповідач отримав суму кредиту у розмірі 12 000 грн. на строк 360 днів, тобто до 05.06.2024 року зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,99 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С4081», також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту з аналогічними умовами кредитування, 11.06.2023 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С4081». ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконав, надав йому кредит в сумі 12 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , вказану відповідачем в заяві про отримання кредиту, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.07.2024 року №7/5478. Згідно розрахунку заборгованості наданого первісним кредитором, заборгованість відповідача перед позивачем складає: сума кредиту 10 147,72 грн, сума процентів за користування кредитом 16 891,43 грн. (за період з 11.06.2023 року по 05.06.2024 року, тобто в межах строку кредитування). У період з 11.06.2023 року по 24.07.2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 5 600 грн., що спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 1 852,28 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 3 747,72 грн. 25.07.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.07/24-Ф, згідно якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором №6753384 про надання споживчого кредиту від 11.06.2023 року. Своїх зобов`язань відповідач не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 27 039,15 грн., з якої сума кредиту в розмірі 10 147,72 грн., сума процентів за користування кредитом в розмірі 16 891,43 грн. Будь яких нарахувань позивачем не здійснювалось. За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України, передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктами 5-7 статті 3Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Зокрема, передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з частинами 1, 2статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Частинами 1-3 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Статтями 525,526 ЦК України, визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено укладення між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] договору №6753384 про надання споживчого кредиту від 11.06.2023 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. Перерахування [PERSON] грошових коштів в сумі 12 000 грн. на підставі договору №6753384 про надання споживчого кредиту від 11.06.2023 року, підтверджується п. п.1.3 вищевказаного договору, листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 29.07.2024 року №7/5478. Враховуючи, що позивачем доведено факт, укладення між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] договору №6753384 про надання споживчого кредиту від 11.06.2023 року, видачі йому кредитних коштів у розмірі 12 000 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором на позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості, вбачається, що у період з 11.06.2023 року по 05.06.2024 року, утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору у сумі 16 891,43 грн. Так, відповідно до розрахунку заборгованості, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та [PERSON] , ТОВ «Авентус Україна» у період з 11.06.2023 року по 11.07.2023 року здійснено нарахування процентів за зниженою процентною ставкою (0,597%%); а з 12.07.2023 року по 05.06.2024 року нараховувались проценти за стандартною процентною ставко. (1,99%). Разом з тим, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи вищевикладене , згідно з вказаним Законом, максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року - 2,5 %; протягом наступних 120 днів, тобто з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 1,5 %; починаючи з 21 серпня 2024 року, - 1%. Враховуючи, що договір №1047164 від 09.10.2023 року укладений до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», але на момент набуття чинності даним законом вказаний договір діє, а тому строк дії пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» поширюється на нього. Однак, зважаючи на те, що позивачем заявлено до стягнення 27 039,15 грн., з яких: 10 147,72 грн. заборгованість за тілом кредиту та 16 891,43 грн. заборгованість за нарахованими відсотками в період з 11.06.2023 року по 05.06.2024 року, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок та враховуючи вимоги Закону України «Про споживче кредитування», встановив, що фактичний розмір заборгованості за відсотками за вказаний період є більшим, ніж заявлено у позові. Зокрема, за розрахунком суду, розмір відсотків за період з 11.06.2023 року по 11.07.2023 року розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача, відповідно до розрахунку зниженої процентної ставки в розмірі 0,597% % складає 2 149,2 грн.(яка розрахована вірно); з 12.07.2023 року по 22.04.2024 року відсоток нараховується за стандартною процентною ставкою 1,99% складає 68 535,60 грн.; з 23.04.2024 року по 05.06.2024 року відсоток нараховується відповідно до вказаного закону 1,5% складає 7 920 грн., що в загальному розмірі становить 76 455,60 грн. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, згідно з якими суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Оскільки право визначення обсягу позовних вимог належить виключно позивачу, суд не може виходити за межі заявленої суми, навіть якщо фактична заборгованість є вищою. За таких обставин, встановивши обґрунтованість вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позов у межах заявлених вимог в цій частині та стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 27 039,15 грн., з яких: 10 147,72 грн. тіло кредиту, 16 891,43 грн. заборгованість за нарахованими відсотками (за період з 11.06.2023 року по 01.10.2023 року). Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024р, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. та Акту №13550 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024р. на суму 10 000 грн., рахунку на оплату від 16.12.2025 року Водночас, суд вважає, що така вартість правової допомоги є неспівмірною, зокрема витрачено адвокатом за звітом на дану позовну заяву зі збором документів 12 годин є значно завищеною в часі, оскільки адвокат достеменно володіючи знаннями права та оформлюючи позовні заяви про стягнення заборгованості за кредитними договорами (однотипність справ) міг використати значно менше часу, а тому суд приходить до переконання про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4 000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача в сумі 4 000 грн. понесених витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: approved