Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Огородник Володимир Васильович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що позивачка та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідач є сином позивачки, однак у зв`язку з тим, що вказана квартира знаходиться у спільні сумісній власності без визначення часток, позивачка в повному обсязі позбавлена можливості використовувати свої права власника. Між співвласниками не укладались угоди щодо спільного майна та не було домовленості про визначення розмірів часток у спільному сумісному майні. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду адвоката позивачки із вимогою про визначення, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становлять по . Ухвалою суду від 20.10.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою відповідачу запропоновано надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 15.01.2026 підготовче провадження було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України, приймаючи до уваги встановлені ухвалою суду від 20.10.2025 обставини, у зв`язку із чим виклик відповідача в засідання здійснювався через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Від відповідача на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та/або розгляд справи у його відсутність його представника не надходили. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Адвокат позивачки не заперечував щодо проведення судового засідання у відсутність відповідача. Враховуючи думку адвоката позивачки та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутність відповідача та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання). У судовому засіданні адвокат позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та просив їх задовольнити. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про прав власності на житло від 25.04.1996, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (квартира становить 3/200 частки будинку). (а.с. 9) Відповідно до повідомлення КП ВМР «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 3665 від 17.06.2025, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 94796 на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 квартира на праві спільної сумісної власності в цілому зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1996, виданого згідно рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 25.04.1996 № 303. (а.с. 10) Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання, крім клопотання представника про витребування копії спадкової справи, до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 20.10.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені адвокатом позивачки в позовній заяві, заслухавши його пояснення в судовому засіданні та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У ході розгляду справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вінницької міської ради від 24.06.2016 № 333 змінено назву вулиці «Червоноармійська» на «Стрілецька». Дана інформація є публічно доступною. Згідно із ст. 112 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи те, що права на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми чинного ЦК України. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Належних доказів про те, що між співвласниками була домовленість про визначення розмірів часток у спільному сумісному майні, матеріали справи не містять. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири [ADDRESS] , є рівними - по . Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачки шляхом визначення, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становлять по . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень за подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією від 22.07.2025. (а.с. 4) Враховуючи клопотання адвоката позивачки викладене у позовній заяві та підтримане в ході розгляду справи, понесені позивачкою судові витрати в сумі 1 211, 20 гривень суд вважає за можливе залишити за нею. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved