Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У червні 2025 року позивач, в особі свого представника [PERSON] , звернувся до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовуєтим, що 25 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір позики № 2947383, який підписано електронним підписом позичальника. Згідно з п. 1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у властність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1. п. 5 договору позики). А також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на вище вказаному сайті та перебувають у загальному доступі. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №14/06/21. Згідно п. 9.1. Договору факторингу, зі змінами та доповненнями відповідно до Додаткової угоди № 7 від 13 червня 2022 року, даний договір є дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяця до закінчення строку дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік. Відповідно до реєстру боржників № 37 від 26 листопада 2024 року до Договору факторингу №14/06/21, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 16513,50 грн, з них: 5050,00грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1363,50 грн - заборгованість по відсоткам та 10100,00 грн сума заборгованості за пенею. Відповідач не виконав зобов`язання за договором позики № 2947383 від 25 червня 2024 року, право вимоги за яким набуло ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вважаючи себе кредитором за договором позики № 2947383 від 25 червня 2024 року (боржником за якими є відповідач) ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість: на суму 16513,50 грн, з них: 5050,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1363,50 грн - заборгованість по відсоткам та 10100,00 грн сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року цивільну справу передано до Рокитнянського районного суду Київської області за підсудністю. 8 грудня 2025 року матеріали справи надійшли до Рокитнянського районного суду Київської області. Ухвалою судді від 7 січня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні. В прохальній частині позову представник позивача просив розгляд справи провести без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали за зареєстрованим місцем її проживання, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини 8 статті 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За змістом частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Суд, на підстав істатті 280 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд справи. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 25 червня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 2947383, розмір кредиту складає 5050,00 грн, строком на 30 днів, дата повернення кредиту 25 липня 2024 року, процентна ставка 0,90 за кожен день користування, проценти за понадстрокове користування позикою за день 2,70 % (п. 2.1 п. 2.3 договору). Вказаний договір [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором х237Yt (п. 29 договору). Відповідно до пункту 1 договору, кошти надаються ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» на погоджений умовами договору строк, для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Номер електронного платіжного засобу [PERSON] [NUMBER] , що вказаний у пункті 29 договору позики. 14 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Додатковою угодою № 7 від 13 червня 2022 року сторони виклали пункт 9.1. Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року в новій редакції, відповідно до якої: даний договір є дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяця до закінчення строку дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік. 26 листопада 2024 року цими ж сторонами укладено додаткову угоду № 44 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до умов якої права вимоги відступаються згідно з реєстром боржників № 37 від 26 листопада 2024 року. Відповідно до реєстру боржників № 37 від 26 листопада 2024 року до Договору факторингу №14/06/21, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2947383 від 25 червня 2024 року на суму 16513,50 грн, з них: 5050,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1363,50 грн - заборгованість по відсоткам та 10100,00 грн сума заборгованості за пенею. Відповідно до розрахунку заборгованості від 25 червня 2024 року наданим ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» встановлено, що [PERSON] 23 липня 2024 року вносив оплату в сумі 1060,50 грн, яку було зараховано в рахунок погашення процентів за користування кредитом. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частинами 1, 2, 3, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частино 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З матеріалів справи вбачається, що позикодавець свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушив взяті зобов`язання. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором в розмірі 5050,00 грн. Щодо нарахування процентів за договором позики Судом встановлено, що договір позики № 2947383 від 25 червня 2024 року було укладено на строк 30 днів, тобто до 25 липня 2024 року. Загальні витрати за споживчим кредитом за весь строк дії Договору складають: 1363,50 грн. З розрахунку заборгованості долученим позивачем до матеріалі справи встановлено, що проценти за користування кредитом нараховувались після 25 липня 2024 року, однак суду не надано доказів, що сторони укладали додаткову угоду про зміну строку договору. В постанові від 5 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, позивач не скористався. Отже, нарахування позивачем відсотків поза межами строку кредитування понад 30 днів є необґрунтованим та не відповідає практиці Верховного Суду. З урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, суд розраховує їх наступною формулою: 5050,00 грн (сума кредиту) х 0,90 % х 30 (строк кредитування) = 1363,50 грн. Також з наданого розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив часткову оплату заборгованості за процентами в сумі 1060,50 грн, отже заборгованість відповідача за процентами становить: 1363,50 грн (проценти за користування позикою) 1060,50 грн (оплата за 23 липня 2024 року) = 303,00 грн. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) сплата яких передбачена договором, нараховані позивачем під час дії в Україні воєнного стану. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею у розмірі 10100,00 грн суперечать вимогам закону та задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 5353,00 грн, що складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу - 5050,00 грн; суми заборгованості за процентами - 303,00 грн. Висновки суду щодо розподілу судових витрат У силу приписів статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 16513,50 грн. Водночас судом вирішено стягнути 5353,00 грн, що становить 32,42 %. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, як передбачено статтею 4 ЗУ «Про судовий збір». Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 3028,00 грн х 32,42 % = 981,68 грн.

Outcome: partial