Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», від імені якого діє представник, пред`явило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 07.07.2024 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» було укладено кредитний договір №14946, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 6000,00 грн. строком на 365 днів і зобов`язався повернути його. ТОВ «Фінансова компанія «Процент» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 38850 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом 6000,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами 32850,00 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2025 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано за клопотанням представника позивача у АТ «Універсалбанк» докази. Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, поштові відправлення, направлені за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача, повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідач суду не повідомив, тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Відповідач клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд постановив про розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] укладено кредитний договір №14946, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 6000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547.50%) користування кредитом. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів (а.с.12-16). Договір було підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, що було погоджено розділом 6 Договору. Також 07 липня 2024 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні умови кредитування, що викладені в вищезгаданому договорі (а.с.19-21). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» №20250731-24 від 31.07.2025 року(а.с.22) та випискою АТ «УніверсалБанк» по картковому рахунку відповідача(а.с.81), з яких вбачається, що 07.07.2024 року на картковий рахунок [PERSON] зараховано 6000,00 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість за договором №14946 від 07 липня 2024 року в розмірі 38850,00 грн, що складається із: 6000,00 грн основний борг; 32850,00 грн залишок відсотків (а.с. 23-28). Доказів на підтвердження визнання зазначеного договору у встановленому законом порядку недійсним, матеріали справи не містять, та відповідачкем до суду надано не було. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного «повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором №14946 від 07 липня 2024 року, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, а саме 6000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 4050,00 грн. заборгованість за відсотками за період з 07 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року. Водночас суд не може погодитися із нарахованими відсотками за період з 21 серпня 2024 року по 07 липня 2025 року виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що Закон № 3498-IX установив певний порядок його застосування і поступове зменшення максимальної денної процентної ставки за користування кредитом. Така дія закону у часі передбачає його безумовне застосування (з моменту набрання ним чинності) незалежно від умов, встановлених у договорах, строк дії яких не закінчився на момент набрання чинності змін до законодавства, у тому числі й тих договорів, строк дії яких продовжено після набрання чинності цими змінами. Це обґрунтовується тим, що умови договору в будь-якому разі не можуть суперечити вимогам закону. Відповідно для усіх діючих договорів про споживче кредитування максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: у період з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (включно) 2,5%; у період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (включно) 1,5%; у період після 21 серпня 2024 року 1%. У даному випадку кредитний договір №14946 від 07 липня 2024 року укладений після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали законної сили 24 грудня 2023 року, а тому за вказаних обставин до правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору №14946 від 07 липня 2024 року, підлягають застосуванню вищезазначені положення законодавства. Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №14946 від 07 липня 2024 року, кредитором у період з 21 серпня 2024 року по 07 липня 2025 року здійснювалося нарахування відсотків за процентною ставкою, яка становить 1,5% в день. Тобто з 21 серпня 2024 року по 07 липня 2025 року кредитор мав нараховувати максимальний розмір денної процентної ставки 1%, водночас в порушення зазначених норм законодавства здійснював нарахування відсотків у розмірі 1,5% в день. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом у період з 21 серпня 2024 року по 07 липня 2025 року у загальному розмірі 19260,00 грн. (6000,00 грн х 1% х 321 день). Таким чином, заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 29310,00 грн., що складається із 6000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 23310,00 грн. заборгованість за відсотками. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 03 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та фізичною особою-підприємцем Руденком К.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018 року, укладено договір про надання юридичних послуг №03/06/2024 (а.с.39-40). З витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 48 до договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 30 червня 2025 року вбачається, що фізичною особою-підприємцем Руденком К.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018 року, підготовано позовну заяву для ТОВ «Фінансова компанія «Процент» щодо боржника [PERSON] на суму 10000 гривень (а.с.53). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю. Матеріали справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 23 жовтня 2018 року №18 на ім`я Руденка Костянтина Васильовича (а.с. 41). Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина 1 статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності (підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). За таких обставин, реєстрація адвоката як фізичної особи-підприємця та надання правової допомоги як ФОП, на переконання суду, не впливає на розподіл судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved