Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Котькорло О.А., звернулася до [PERSON] про поділ спільного майна. Позовна заява аргументована тим, що між позивачкою та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб 25.01.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] виданим Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану 26.01.1997 року, про що 25.01.1997 року було здійснено відповідний актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження № ІІІ. Шлюб між сторонами у справі було розірвано на підставі рішення Дзержинський районного суду м. Харкова № 638/8069/24 від 05.07.2024 року. Під час перебування сторін у шлюбі було придбано нерухоме майно і передано в іпотеку третій особі - ПАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (ЄДРПОУ: 14305909) за Договором іпотеки № 014/1932/74/75158/1 від 21.08.2006 року із внесеними до нього змінами від 21.03.2015 року за реєстровим № 1564. Відповідно до Договору іпотеки, іпотечним майном визначене нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу у справі, а саме: 1. чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить відповідачу у справі на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого 21.08.2006 року за № 1559. Реєстрація права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 1518901, виданим 21.08.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. (номер правочину 2789767); 2. нежитлове приміщення цоколю № 39 місце для паркування літ. А-18, площею 17,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу у справі на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого 21.08.2006 року за № 1559. Реєстрація права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 1518891, виданим 21.08.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. (номер правочину 2789699); 3. нежитлове приміщення цоколю № 38 місце для паркування літ. А-18, площею 17,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу у справі на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого 21.08.2006 року за № 1561. Реєстрація права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 1518936, виданим 21.08.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. (номер правочину 2789784). Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін визначено в сумі 746 267,00 грн. Майно, що передано в іпотеку за іпотечним договором було набуте спільно, під час перебування сторін у шлюбі. Оскільки, шлюб розірвано, позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Третя особа пояснення по справі не надавала. 26 січня 2026 року від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно змісту вказаної заяви відповідач повністю визнає заявлені позивачкою вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення її позову в повному обсязі. В судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Від третьої особи в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачкою та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб 25.01.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] виданим Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану 26.01.1997 року, про що 25.01.1997 року було здійснено відповідний актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження № ІІІ. Шлюб між сторонами у справі було розірвано на підставі рішення Дзержинський районного суду м. Харкова № 638/8069/24 від 05.07.2024 року. Під час перебування сторін у шлюбі було придбано нерухоме майно і передано в іпотеку третій особі - ПАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (ЄДРПОУ: 14305909) за Договором іпотеки № 014/1932/74/75158/1 від 21.08.2006 року із внесеними до нього змінами від 21.03.2015 року за реєстровим № 1564. Відповідно до Договору іпотеки, іпотечним майном визначене нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу у справі, а саме: 1. чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить відповідачу у справі на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого 21.08.2006 року за № 1559. Реєстрація права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 1518901, виданим 21.08.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. (номер правочину 2789767); 2. нежитлове приміщення цоколю № 39 місце для паркування літ. А-18, площею 17,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу у справі на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого 21.08.2006 року за № 1559. Реєстрація права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 1518891, виданим 21.08.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. (номер правочину 2789699); 3. нежитлове приміщення цоколю № 38 місце для паркування літ. А-18, площею 17,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу у справі на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрованого 21.08.2006 року за № 1561. Реєстрація права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за № 1518936, виданим 21.08.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. (номер правочину 2789784). Вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін визначено в сумі 746 267,00 грн. Майно, що передано в іпотеку за іпотечним договором було набуте спільно, під час перебування сторін у шлюбі Під час розірвання шлюбу між сторонами не було вирішено питання щодо поділу майна, набутого за час шлюбу. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Квартира [ADDRESS] , не житлове приміщення цоколю № 39 місце для паркування літ. А-18, площею 17,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не житлове приміщення цоколю № 38 місце для паркування літ. А-18, площею 17,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до ст.60СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє квартиру, не житлове приміщення № 39 та не житлове приміщення № 38 на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частини квартири, частини нежитлового приміщення [ADDRESS] . Позивачем сплачено судовий збір у сумі 12687 грн. 75 коп. При цьому, суд звертає увагу, що згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачеві підлягає поверненню з државного бюджету 50% від суми сплаченого судового збору при поданні позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved