Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Основний зміст позову. 22.12.2025 ТОВ «Деал Фінанс Груп» звернулося до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що 05.11.2024 між ТОВ «ФК «Майбіз» і [PERSON] укладено договір про надання кредиту № ДП 0008438, відповідно до умов якого останній отримав у кредит 5000 грн, строком на 112 днів, зі сплатою комісії за надання кредиту у сумі 1500 грн, відсотків у розмірі 0,9% в день на залишок заборгованості за кредитом. 14.10.2025 між ТОВ «ФК «Майбіз» і ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу, відповідно до якого останнє набуло право вимоги грошових коштів від [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 11540 грн, з яких: 5000 грн тіло кредиту, 5040 грн проценти, 1500 комісія. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь товариства вказану суму, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 06.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, за клопотанням представника позивача витребувано в АТ «ПриватБанк» інформацію про зарахування кредитних коштів та банківську картку та її належність відповідачу. Заяви, клопотання. У судове засідання представник позивача ТОВ «Деал Фінанс Груп» не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 2, 16). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо своєї адреси суду не надав, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 17). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник позивача проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. 05.11.2024 між ТОВ «ФК «Майбіз» і [PERSON] у електронному вигляді укладено договір про надання кредиту № ДП 0008438, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у кредит 5000 грн на строк 112 днів, з 05.11.2024 по 24.02.2025, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 30% від суми кредиту, що складає 1500 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 0,9% за кожний день користування кредитом на фактичний залишок заборгованості за кредитом, які сплачюються періодичними платежами кожні 14 днів у дати визначені сторонами у графіку платежів (копія договору зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі). У пункті 4 кредитного договору сторони погодили, що кредитодавець надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з п. 36 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтвердив, що він не заперечує проти права кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію, що включена в відповідний державний реєстр колекторських компаній, у разі невиконання зобов`язань за цим договором. Також, позичальник ознайомлений з правом кредитодавця передавати іншій особі свої права кредитора за правочином відступлення права вимоги без згоди позичальника. При цьому кредитодавець зобов`язаний попередити позичальника про таке відступлення прав вимоги протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення в спосіб передбаченим цим договором Цього ж дня між ТОВ «ФК «Майбіз» і [PERSON] було підписано додаток до договору про надання кредиту № ДП 0008438 від 05.11.2024, а саме: «Графік платежів» (копія додатку зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі). У кредитному договорі та додатку до нього позичальником зазначений [PERSON] і вказано, що вони підписані ним електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також судом встановлено, що 19.03.2024 між ТОВ «ФК «Майбіз» і ТОВ «ПрофітГід» було укладено договір про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-922, згідно з яким ТОВ «ПрофітГід» зобов`язалося надавати фінансові платіжні послуги з переказу коштів від ТОВ «ФК «Майбіз» та/або на користь ТОВ «ФК «Майбіз» в якості повернення (сплати) платниками сум кредитів / позик / фінансових кредитів / відсотків (інших платежів) за кредитами / позиками / фінансовими кредитами та іншими товарами / послугами (а. с. 10-13). Відповідно до 3.1 вказаного договору за надання послуг ТОВ «ПрофітГід» має право отримувати винагороду у розмірі, передбаченому у додатку №1 до цього договору. 05.11.2024 ТОВ «ФК «Майбіз» за посередництва ТОВ «ПрофітГід» перерахувало на банківську картку [NUMBER] 5000 грн. Вказана картка емітована на ім`я [PERSON] (копія довідки ТОВ «ФК «Майбіз», квитанції №43081-81686-29604 зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, а. с. 20-22). 14.10.2025 між ТОВ «ФК «Майбіз» і ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 14/10/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Майбіз» відступило права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Деал Фінанс Груп» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (копія договору факторингу зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі). Відповідно до п. 2.1.3 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. 14.10.2025 між ТОВ «ФК «Майбіз» і ТОВ «Деал Фінанс Груп» підписано реєстр прав вимог №14/10/25 до договору факторингу № 14/10/25, з якого вбачається, що ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] у розмірі 11540 грн за кредитним договором №ДП 0008438 від 05.11.2024, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 5040 грн заборгованість за відсотками, 1500 грн - комісія (копія реєстру прав вимоги зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі). Згідно з розрахунком позивача заборгованість [PERSON] за кредитним договором обрахована станом на 24.02.2025, тобто на останній день строку кредитування за договором, та складає 11540 грн (копія розрахунку зберігається в електронному вигляді в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Висновки суду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Аналізуючи вище наведені норми матеріального права та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що між первісним кредитором і відповідачем у справі було укладено кредитний договір у встановленій законом формі з визначенням усіх істотних умов та правил такого договору. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредитні кошти [PERSON] . Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором порушив, по теперішній час не повернув заборгованість за кредитом. ТОВ «Деал Фінанс Груп» у встановленому законом порядку набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ТОВ «Деал Фінанс Груп» задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 11540 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 5040 грн заборгованість за відсотками, 1500 грн - комісія. Що стосується вимоги про стягнення 4500 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Таким чином відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 5422 грн 40 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат, які складаються з 2422 грн 40 коп. судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved