Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позов мотивовано тим, що позивач є ліцензованим постачальником електричної енергії та здійснює відповідну діяльність на підставі постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №429. Особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] . З березня 2024 року оплата за електроенергію, що постачалася за адресою: [ADDRESS] , припинилася, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 20 884,72 грн за період з 01.01.2019 по 31.12.2025. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками будинку за вказаною адресою є [PERSON] та [PERSON] . Як власники нерухомого майна, відповідачі зобов`язані забезпечувати належне утримання об`єкта та своєчасну оплату спожитих комунальних послуг. У зв`язку з невиконанням обов`язку щодо оплати спожитої електричної енергії позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 20 884,72 грн заборгованості та 2 422,40 грн судового збору. 10.02.2026 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що з 2015 року проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та не споживає електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Також вказує, що абонентська книжка за особовим рахунком № [NUMBER] та довідка про спожиту й оплачену електричну енергію від 17.12.2025 оформлені на ім`я [PERSON] , яка є споживачем відповідних послуг та відповідальною за їх оплату. З огляду на викладене, [PERSON] просить у задоволенні позову в частині вимог до нього відмовити. У відповіді на відзив позивач зазначає, що доводи [PERSON] є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права й суперечать усталеній судовій практиці. Позивач вказує, що [PERSON] є співвласником 1/2 частки житлового будинку, а тому відповідно до статей 322, 360 ЦК України зобов`язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна, незалежно від факту проживання у ньому. Обов`язок утримання майна виникає з моменту набуття права власності, а не з моменту фактичного користування. Також позивач наголошує, що відкриття особового рахунку на ім`я іншого співвласника не звільняє [PERSON] від обов`язку сплачувати витрати за спожиту електричну енергію, оскільки електроенергія постачається в об`єкт нерухомості, співвласником якого він є. Посилання на непроживання за адресою та на розірвання шлюбу позивач вважає юридично нерелевантними, оскільки такі обставини не припиняють права спільної часткової власності та не звільняють від передбачених законом обов`язків. Крім того, позивач зазначає про наявність підстав для солідарної відповідальності співвласників відповідно до статей 541, 543 ЦК України та просить суд відхилити відзив і задовольнити позов у повному обсязі. Представник [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, у яких зазначив про необґрунтованість доводів ТОВ «Закарпаттяенергозбут». У запереченнях вказано, що позивач не надав жодних доказів існування договірних правовідносин між ТОВ «Закарпаттяенергозбут» та [PERSON] , а також не довів факту проживання чи споживання електричної енергії відповідачем за адресою виникнення заборгованості. Представник наголосив, що сам по собі факт співвласності на житловий будинок не створює автоматичного обов`язку оплачувати електроенергію за відсутності її споживання. Також зазначено, що [PERSON] з 2015 року зареєстрований та фактично проживає за іншою адресою, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами. Посилаючись на статтю 714 ЦК України та положення Правил роздрібного ринку електричної енергії, представник вказав, що обов`язок оплати покладається на споживача особу, яка фактично використовує електричну енергію. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала. Інші процесуальні дії у справі 26.12.2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді цього суду Голяні О.В. Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позиції учасників справи. Представник позивача, а також відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача Барна М.Ю. в судовому засіданні категорично заперечив проти задоволення позовних вимог, заявлених до [PERSON] , з підстав, викладених у відзиві. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (інформація №457522416 від 19.12.2025), будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Абонентська книжка за особовим рахунком № [NUMBER] оформлена на [PERSON] щодо об`єкта за адресою: [ADDRESS] . Містить дані про 2-зонний облік електроенергії, договір від 01.01.2019, помісячні нарахування та оплати за 20192025 роки. Станом на 31.12.2025 заборгованість (сальдо) становить 20 884,72 грн. З довідки №1146/501-16 від 17.12.2025 вбачається, що вона сформована щодо [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за особовим рахунком № [NUMBER] по об`єкту за адресою: [ADDRESS] . У довідці наведено помісячні дані про обсяг спожитої електроенергії та нарахування за період з 01.01.2019 по 31.12.2025. Загальний обсяг споживання становить 25 533 кВт*г, нараховано 39 642,72 грн, сплачено 18 758 грн. Заборгованість станом на 31.12.2025 складає 20 884,72 грн. Водночас із відомостей реєстру територіальної громади №2026/001904055 від 05.02.2026 та Єдиного державного демографічного реєстру №2187809 від 29.12.2025 убачається, що [PERSON] з 11.11.2025 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру №2187804 від 29.12.2025, [PERSON] з 28.12.2016 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оцінка суду. Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом його регулювання є, зокрема, відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання та розподілу електричної енергії. Згідно зі статтею 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання та розподілу електричної енергії. За визначенням статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, що здійснюється на підставі відповідних договорів та спрямований на забезпечення умов проживання осіб у житлових приміщеннях. Пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону передбачено право споживача отримувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги, а пунктом 5 частини другої статті 7 обов`язок оплачувати їх за встановленими тарифами у строки, визначені договором. Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Такий договір є публічним договором приєднання та розробляється постачальником на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір на своєму офіційному веб-сайті. Відповідно до абзацу 13 пункту 1.1.2 ПРРЕЕ договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг це домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем за цінами постачальника універсальних послуг. Положеннями пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», а також пунктом 7 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його волю на укладення договору, зокрема подання заяви-приєднання, оплата рахунка та/або факт споживання електричної енергії. У зв`язку з реформою у сфері енергетики всі побутові споживачі, які станом на 31.12.2018 отримували електричну енергію від постачальника за регульованим тарифом, автоматично, без додаткової згоди, почали отримувати послуги від нового постачальника на умовах раніше укладених договорів. Такий порядок прямо врегульований пунктом 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» та постановою НКРЕКП №312. Судом встановлено, що ТОВ «Закарпаттяенергозбут» здійснює постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Абонентська книжка та довідка №1146/501-16 від 17.12.2025 підтверджують факт постачання електричної енергії до об`єкта у період з 01.01.2019 по 31.12.2025, загальний обсяг споживання 25 533 кВт*г, нарахування 39 642,72 грн, оплату 18 758 грн та наявність заборгованості станом на 31.12.2025 у сумі 20 884,72 грн. Правильність розрахунку заборгованості відповідачами не спростована, контррозрахунок суду не надано. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України невиконання або несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є його порушенням та свідчить про прострочення боржника. З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати належне йому майно. Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна та нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з таким майном. Оскільки електрична енергія постачається безпосередньо до об`єкта нерухомості, що перебуває у спільній частковій власності відповідачів, витрати на її оплату є витратами, пов`язаними з утриманням такого майна. Відповідно до статей 541, 543 ЦК України у разі неподільності предмета зобов`язання боржники можуть нести солідарний обов`язок, а кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що між сторонами склалися правовідносини з постачання електричної енергії, відповідачами не виконано обов`язок щодо її оплати, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 20 884,72 грн, яка підлягає стягненню. Щодо доводів відповідача [PERSON] суд зазначає таке. Частиною другою пункту 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено обов`язок споживача сплачувати за електричну енергію відповідно до укладених договорів. Пункт 1.1.2 ПРРЕЕ визначає індивідуального побутового споживача як фізичну особу, що використовує електричну енергію для побутових потреб. Разом з тим, ці норми підлягають застосуванню у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» та нормами Цивільного кодексу України. Договір постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання, а факт споживання електричної енергії є підтвердженням приєднання до його умов. Електрична енергія постачалася до будинку, який перебуває у спільній частковій власності відповідачів. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласники зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних зі спільним майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання спільного майна незалежно від того, хто фактично здійснює такі витрати, а співвласник, який їх сплатив, має право регресної вимоги. Отже, обов`язок [PERSON] брати участь у витратах на оплату електричної енергії виникає з факту його права спільної часткової власності на будинок, а не з факту особистого підписання договору чи фактичного користування електроенергією. Посилання відповідача на положення пунктів 5.5.5 та 1.1.2 ПРРЕЕ не спростовують його обов`язку як співвласника та не звільняють його від відповідальності перед позивачем. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. З цих підстав,

Outcome: approved