Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

І. Суть справи: 1.1 Адвокат Бульба Р.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. Позов мотивований тим, що після смерті її брата - [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майна. Відповідач [PERSON] , яка є офіційною дружиною померлого, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги. Позивач вважає даний шлюб фіктивним, оскільки з 2012 року подружжя спільно не проживало, відповідач тривалий час перебувала за кордоном, не підтримувала з [PERSON] жодних зв`язків, не виявляла турботи про його стан здоров`я та не брала участі у його похованні. Натомість померлий з 2013 року проживав однією сім`єю з іншою особою. Враховуючи вказані обставини, позивач на підставі ст.40 СК України, просить визнати шлюб недійсним. 1.2 Представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи їх необґрунтованістю та безпідставністю. ІІ. Процедура та позиція сторін. 2.1 Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2026 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 2.2 Протокольною ухвалою суду від 17.03.2026 р. підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. 2.3 Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що з моменту реєстрації шлюбу до 2008 р. померлий рідний брат позивача [PERSON] та відповідач спільно проживали як подружжя в с. Погреби, Прилуцького р-ну. Проте в подальшому, їх взаємовідносини почали видозмінюватись, і сторони подружжя поступово припинили ведення спільного господарства. В 2013 р. відповідач переїхала до м. Прилуки, де почала самостійно проживати, а її чоловік [PERSON] , залишившись проживати в с. Погреби, продовжував вести побут самостійно. З 2013 р. і до дня своєї смерті [PERSON] та відповідач фактично припинили сімейні відносини, проживали за різними адресами, не мали спільного бюджету та не були пов`язані спільним побутом. Більше того, [PERSON] мав наміри розлучитись та одружитись з [PERSON] , однак через раптову смерть не встиг реалізувати свої наміри. Вказані обставини на думку представника позивача, свідчить про припинення фактичних шлюбних відносин без розірвання шлюбу в установленому законом порядку та є підставою для визнання шлюбу недійсним. 2.4 Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що окреме проживання подружжя, обумовлене характером роботи [PERSON] в м. Прилуки, не є правовою підставою для визнання шлюбу недійсним. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 3.1 21.12.1996 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого повторно, серії [NUMBER] . Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». 3.2 Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] 3.3 Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] позивач [PERSON] та померлий [PERSON] мають спільних батьків, а отже є рідними сестрою та братом. Зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 3.4 Згідно довідок старости Погребівського старостинського округу №15, [PERSON] з 2013 р. до дня смерті проживав зі співмешканкою [PERSON] , та разом вели спільне господарство. ІV. Оцінка суду. 4.1 Відповідно до ст.45 Кодексу про шлюб та сім`ю, який діяв під час укладення між [PERSON] та [PERSON] шлюбу - шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15 - 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). 4.2 Суд підкреслює, що ознакою фіктивності є дефект волі сторін (або однієї з них) саме під час державної реєстрації шлюбу. Якщо шлюб був укладений з наміром створити сім`ю, а згодом стосунки між подружжям зіпсувалися, що призвело до припинення спільного проживання, такий шлюб не може бути визнаний фіктивним. 4.3 В сімейному праві діє презумпція правомірності шлюбу. Обов`язок доказування відсутності наміру створити сім`ю (фіктивності) покладається виключно на позивача. У даній справі позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував відсутність волі [PERSON] та відповідачки на створення сім`ї саме у 1996 р. Твердження представника позивача про те, що відповідач з 2013 р. проживала окремо та не брала участі в похованні, не спростовують того факту, що з 1996 по 2008 рік (протягом 12 р.) подружжя спільно проживало в с. Погреби та вело спільне господарство, що підтверджено поясненнями самого представника позивача (п.2.3). Тривале спільне проживання після реєстрації шлюбу саме по собі виключає можливість визнання такого шлюбу фіктивним. Неучасть відповідачки у похованні [PERSON] чи перебування її за кордоном під час його хвороби можуть бути оцінені з морально-етичної точки зору, проте в силу ст.45 КпШС України, ці обставини не є правовою підставою для визнання шлюбу недійсним. 4.4 Наявність у [PERSON] іншої фактичної сім`ї з [PERSON] з 2013 р. (п.3.4) є підставою для розірвання шлюбу за життя обох з подружжя, проте не є законною підставою для визнання шлюбу недійсним після смерті одного з них. Чинне законодавство України не передбачає можливості визнання шлюбу недійсним лише на тій підставі, що подружжя тривалий час проживало окремо або припинило спілкування. 4.5 Враховуючи, що позивачем не надано жодного доказу відсутності наміру [PERSON] та [PERSON] на створення сім`ї у 1996 році, а навпаки, матеріали справи свідчать про реальність шлюбних відносин протягом тривалого часу, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 4.6 Інші аргументи представника відповідача не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі, оскільки не стосуються предметом доказування і не впливають на спірні правовідносини. V. Розподіл судових витрат. 5.1 Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed