Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухвали Соборного районного суду міста Дніпра від 29.12.2025 року, за підсудністю, надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що шлюб між сторонами зареєстрований 23.11.2002 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 981. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає відсутність спільних інтересів з відповідачем, відсутність взаєморозуміння, наявність різних поглядів на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що проживання однією сімєю для неї є неможливим, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Спільних неповнолітніх дітей у шлюбі подружжя не має. Крім того, позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у шлюбі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена та передана в провадження головуючого судді Чирського Г.М. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2026 року у зазначеній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позову просила розгляд справи провести без її участі, не заперечуючи проти заочного розгляду. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст. 280, 282 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 23 листопада 2002 року зареєстрували між собою шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис № 981, що вбачається та підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 07.11.2025. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час судового розгляду встановлено, що сторони, про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, спору про поділ спільного майна не мають, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Суд вважає, оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до заявлених вимог позивача, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище набуте у шлюбі. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved