Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

17.11.2025 року до суду звернувся Перший заступник директора Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради Швець Ю. з позовом до [PERSON] про стягнення коштів надміру виплаченої державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. В позові посилалися на те, що на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради знаходиться особова справа по призначенню допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . Згідно рішення Запорізької міської ради від 07.12.2022 №71 Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради є правонаступником, серед іншого, Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району 29.08.2022 року [PERSON] звернулась до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи себе та своїх дітей ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ). Відповідачу видано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб на неї особисто від 29.08.2022 №2303-5002057012 та на дітей від 29.08.2022 №2303-5002057617, від 29.08.2022 № 2303-5002057123. Після отримання довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, 29.08.2022 року відповідач подала до управління заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на себе особисто та на дітей. Рішенням від 12.09.2022 року відповідачу було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на неї особисто та на дітей, починаючи з 01.08.2022 року у розмірі 8000 грн. щомісячно. Згідно даних верифікації Міністерства соціальної політики виявлено подвійні виплати починаючи з грудня 2022 року по липень 2023 року. Як вбачається з матеріалів справи, з грудня 2022 у доньок [PERSON] змінено місце реєстрації до іншого місця проживання та поставлено на облік як внутрішньо переміщених осіб в УСЗН Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області. Допомогу на проживання внутрішньо переміщених осіб на них з 01.12.2022 по 31.07.2023, як на підопічних, отримував [PERSON] . За результатами верифікації Міністерства соціальної політики України, що надійшла до Департаменту у липні 2023 року, виявлено, що з грудня 2022 року доньки [PERSON] змінили місце фактичного проживання як внутрішньо переміщені особи в іншому районі, а відповідач продовжувала отримувати допомогу на доньок по липень 2023 року включно. Інформацію про одночасне отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з метою відпрацювання рекомендацій в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери, наданих Мінфіном, управлінням отримано листом від 10.10.2023 № 07-13/2692 «Про надання інформації» від управління соціального захисту населення Запорізької державної адміністрації Запорізької області. Рішенням від 20.10.2023 року за даними верифікації від липня 2023 року виплата допомоги була зупинена, та на підставі п.29 Порядку 332 сформовано довідку від 28.11.2023 року про переплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі [PERSON] та Повідомлення про проведену верифікацію внутрішньо переміщеним особам. Відповідно розрахунку суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 16.06.2025 року, яка підлягає поверненню відповідачем, за період з грудня 2022 року по липень 2023 року включно становить 48000 грн. Департаментом, як правонаступником, на адресу місця проживання відповідача направлено Повідомлення про припинення надання та повернення державної соціальної допомоги від 08.01.2024 №04.01-06/98 з пропозицією повернути переплачену суму державної соціальної допомоги добровільно, але переплачені кошти відповідач у добровільному порядку станом на подання позову не повернула. Департамент намагався вирішити цей спір з відповідачем в досудовому порядку, однак повідомлення про повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги залишились без реагування, в добровільному порядку надмірно нараховані кошти відповідачем не повернуті. Прохали стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради надміру виплачену допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 48000 грн. та судовий збір в сумі 3028 грн. 20.11.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 29.12.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник відповідача: адвокат Шершакова М.С. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що дійсно, відповідач 29.08.2022 року звернулась до УСЗН ЗМР по Дніпровському району з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи себе та свої дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] було видано довідки про взяття на облік ВПО на неї особисто від 29.08.2022 №2303-5002057012 та на дітей №2303-5002057617 від 29.08.2022,№2303-5002057123 від 29.08.2022. Після отримання довідки про взяття на облік ВПО на себе та дітей відповідач подала до УСЗН ЗМР по Дніпровському району заяву про надання допомоги на проживання ВПО на себе та на дітей. Рішенням від 12.09.2022 відповідачу призначено допомогу на проживання ВПО на неї особисто та на дітей. В подальшому, 19.12.2022 Службою у справах дітей Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області винесено наказ №01.1-8/30 про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в родину дядька [PERSON] , [INFO] , та наказ №01.1-8/29 про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в родину дядька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернувся до органу соціального захисту населення з заявою про надання допомоги на проживання ВПО на дітей, останніх поставлено на облік як ВПО в УСЗН Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області. На дітей було видано нові довідки про взяття на облік ВПО від 21.12.2022 №2311-7001668256 та від 21.12.2022 №2311-7001668326 відповідно. [PERSON] було виконано вимоги законодавства в частині повідомлення про зміну місця проживання дітей у зв`язку з тимчасовим влаштуванням останніх до його сім`ї та отримано нові довідки про взяття на облік ВПО дітей. Як вбачається з історій руху по РНОКПП дітей, які долучені позивачем до позовної заяви, останні зняті 21.12.2022 з обліку в УПСЗН «Запоріжжя «2303» Запорізька обл.» та з тієї самої дати перебувають на обліку в УПСЗН «Запоріжжя «2311» Запорізька обл.». З огляду на викладене, позивач знав та не міг не знати, починаючи з 21.12.2022 (дата видачі нових довідок про взяття на облік ВПО), про те, що діти змінили фактичне місце проживання, оскільки такі відомості були внесені до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та було видано нові довідки. Окремо варто зауважити, що при зміні місця проживання внутрішньо переміщена особа має повідомити про нове місце проживання саме уповноважений орган за новим місцем проживання, а не попереднім. Крім того, при поданні [PERSON] (29.08.2022) заяви про надання допомоги на проживання ВПО останньою було подано достовірні відомості, оскільки дійсно діти, на час подання заяви, мали місце проживання з відповідачкою, а в подальшому [PERSON] . Зловживанням або недобросовісністю з боку набувача соціальної допомоги, в розумінні норм цивільного законодавства, зокрема, Порядку №332, є подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Тобто, переплата за грудень 2022 року-липень 2023 року виникла не з вини відповідача або внаслідок її недобросовісних дій, а через недосконалість механізму призначення/припинення соціальної допомоги та його належної інтеграції з іншими базами даних, зокрема, базою даних про внутрішньо переміщених осіб, та фактично свідчить про недотримання принципу належного урядування. Позивачем не доводиться факту зловживань з боку відповідача, винність її дій чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання соціальних виплат, а отже позивачем не надано належних та допустимих доказів, що переплата за сумою призначеної допомоги виникла з вини відповідача. Також не вбачається рахункової помилки з боку позивача, оскільки допомога виплачувалась у встановленому Порядком №332 розмірі. Прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 14.01.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник позивача за довіреністю [PERSON] з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що під час подачі заяви від 29.08.2022 №5659 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідач була повідомлена під розпис, що усвідомлює, що наведені нею відомості, які впливають на надання допомоги, будуть перевірені згідно з законодавством та те, що вона ознайомлена з умовами надання допомоги. Але про влаштування її залишених батьківського піклування дітей під опіку в сім`ю дядька [PERSON] , тобто про зміни обставин, які впливають на розмір допомоги, не повідомила позивача, що призвело до переплати. Механізм слідкування позивачем, як органом влади, за зміною обставин, що впливають на продовження відповідачу виплат, на етапі коли допомога вже призначена і виплачується, регулюється Законом України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» та Порядком здійснення верифікації та моніторингу державних виплат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 136. Департаментом під час обґрунтування позовних вимог зазначено, що у липні 2023 року від Міністерства соціальної політики України ним отримано дані верифікації надані Мінфіном. Повернення надмірно виплаченої суми щомісячної допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. За результатами верифікації, що надійшла до Департаменту у липні 2023 року, виявлено, що з грудня 2022 року доньки [PERSON] змінили місце фактичного проживання як внутрішньо переміщені особи в іншому районі, а відповідач продовжувала отримувати допомогу на доньок по липень 2023 року включно. Відповідач беззаперечно знала про влаштування її неповнолітніх дітей під опіку в сім`ю дядька [PERSON] , тобто про обставини, що можуть вплинути на отримання нею допомоги та не повідомила позивача про них, що є зловживанням з її боку, внаслідок чого нею надміру отримані кошти державної допомоги. Прохали позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 21.01.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник відповідача: адвокат Шершакова М.С. з запереченнями на відповідь на відзив, в яких посилалися на те, що відповідач дійсно 29.08.2022 року звернулась до УСЗН ЗМР по Дніпровському району з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи себе та своїх дітей. Станом на зазначену дату діти проживали з матір`ю, а рішення про тимчасове влаштування дітей до родини дядька винесено 19.12.2022, тобто майже через 4 місяці після подання відповідачем відповідних заяв про взяття на облік ВПО та виплати допомоги. Отже, при поданні заяви про надання допомоги на проживання ВПО останньою було подано достовірні відомості, оскільки дійсно діти, на час подання заяви, мали місце проживання з відповідачем, а вже в подальшому з дядьком [PERSON] . Звертають увагу, що ані Порядок №332, ані Порядок №509 не містять вимоги щодо повідомлення отримувачем допомоги уповноваженому органу про зміну місця проживання за попереднім місцем проживання. Позивач фактично перекладає власну помилку на відповідача шляхом безпідставних тверджень та доводів про те, що остання мала обов`язок повідомити попередній орган, де остання перебувала з дітьми на обліку як внутрішньо переміщена особа, про зміну місця проживання своїх дітей, водночас не беручи до уваги той факт, що законодавством України чітко визначено порядок взаємодії між уповноваженими органами при проведенні зняття/постановки на облік як внутрішньо переміщену особу у зв`язку зі зміною місця проживання та порядок дій внутрішньо переміщеної особи при зміні місця проживання. Прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 21.01.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 19.03.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, 19.03.2026 року подали заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. 19.03.2026 року відповідач та її представник: адвокат Шершакова М.С. в судове засідання не з`явилися, 19.03.2026 року представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, прохали відмовити у задоволенні позову. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №2019483 від 18.11.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 року №71 «Про реорганізацію управлінь соціального захисту населення Запорізької міської ради та перейменування управління соціального захисту населення Запорізької міської ради в Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради» Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради є правонаступником, серед іншого, Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району. 29.08.2022 року [PERSON] звернулась до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи себе та своїх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 29.08.2022 року відповідачу видано довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб на неї особисто №2303-5002057012 та на дітей №2303-5002057617, № 2303-5002057123, фактичне місце проживання: [ADDRESS] . 12.09.2022 року Рішенням Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району відповідачу призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на неї особисто в розмірі 2000 грн. та на дітей в розмірі по 3000 грн., загальна сума допомоги на сім`ю 8000 грн. щомісячно, починаючи з 01.08.2022 року. 19.12.2022 року Наказом №01.1-8/29 Служби у справах дітей Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області тимчасово влаштовано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , в родину дядька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 19.12.2022 року Наказом №01.1-8/30 Служби у справах дітей Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області тимчасово влаштовано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , в родину дядька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . З 01.12.2022 року доньки [PERSON] знаходяться на обліку як внутрішньо переміщені особи в УСЗН Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області в родині дядька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , допомогу на проживання внутрішньо переміщених осіб на них з 01.12.2022 року по 31.07.2023 року, як на підопічних, отримував [PERSON] 10.10.2023 року Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області листом №07-13/2692 повідомило Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про те, що під час відпрацювання рекомендацій в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери, наданих Мінфіном по коду 442 (двійники), встановлено, що [PERSON] отримує кошти на проживання як ВПО на себе та свою дитину [PERSON] з 29.08.2022 року у розмірі 8000 грн., одночасно з цим, законний представник доньки [PERSON] [PERSON] в їх управлінні отримує кошти на проживання як ВПО на дитину з 21.12.2022 року в розмірі 3000 грн. 20.10.2023 року Рішенням Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради за даними верифікації від липня 2023 року [PERSON] припинено нарахування і здійснення державної виплати за кодом невідповідності 442. 28.11.2023 року Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради сформовано довідку про те, що у [PERSON] у зв`язку з зняттям з обліку довідки ВПО на двох дітей 21.12.2022 року за період з 01.12.2022 року по 31.07.2023 року виникла переплата в розмірі 48000 грн. 08.01.2024 року Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради на адресу місця проживання відповідача направлено Повідомлення про припинення надання та повернення державної соціальної допомоги №04.01-06/98 з пропозицією повернути переплачену суму державної допомоги в розмірі 48000 грн. добровільно. Відповідач суму державної допомоги в розмірі 48000 грн. у добровільному порядку не повернула. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, у ст.1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц, Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 607/4570/17-ц. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначає Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою КМУ від 20.03.2022 №332. Так, п.2 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року № 204. Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Відповідно абз.1-3 п.3 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року, для осіб з інвалідністю та дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно, для інших осіб у розмірі 2000 грн. Згідно абз. 6,7 п.3 Порядку допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється. Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо перемішені особи до 24 лютого 2022 року, крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року. Пунктами 8, 9 Порядку визначено, що перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою в заяві, проводиться органами соціального захисту населення, уповноваженою особою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг під час формування та подання заяви засобами Порталу Дія. Список внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, за формою згідно з додатком 2 формується органами соціального захисту населення та Мінцифри на підставі поданих заяв після проведення перевірки інформації та подається державному підприємству «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики». Пунктом 11 Порядку передбачено, що у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Враховуючи зазначені положення, грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15, відповідно якого правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вимоги законодавства, суд вважає позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, між сторонами виник спір щодо повернення надміру виплаченої відповідачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з грудня 2022 року по липень 2023 року у розмірі 48000 грн., яка, на думку позивача, була виплачена їй безпідставно. Водночас, аналіз положень ст.1215 ЦК України дає підстави для висновку, що за загальним правилом безпідставно набута особою допомога не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, повернення надмірно виплаченої суми допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо є рахункова помилка позивача при виплаті допомоги та така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Отже, виходячи із характеру та суті даного спору, вимог діючого законодавства, суд вважає, що обов`язковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає факт рахункової помилки позивача при виплаті допомоги відповідачу та недобросовісності (зловживань) з його боку. Матеріали справи не містять належних доказів наявності навмисного подання відповідачем недостовірних відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, натомість, призначення, нарахування та виплата допомоги здійснювалась Управлінням соціального захисту населення за територіальністю фактичного проживання [PERSON] та її дітей з використанням дискреційних повноважень під час прийняття відповідного рішення. Суд вважає, що зловживанням або недобросовісністю з боку набувача соціальної допомоги в розумінні норм цивільного законодавства, зокрема, Порядку №332, є подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. При цьому, ані Порядок №332, ані Порядок №509 не містять вимоги щодо повідомлення отримувачем допомоги уповноваженому органу про зміну місця проживання за попереднім місцем проживання. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, вони не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. Так, у рішенні ЄСПЛ від 26.04.2018 року у справі «CAKAREVIC v. CROATIA» суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії», у справі «Трґо проти Хорватії»). Таким чином, підстав, передбачених ст.1215 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь позивача надміру виплаченої допомоги за період з грудня 2022 року по липень 2023 року у розмірі 48000 грн., як безпідставно отриманої, суд не знаходить. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19). Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та наданих доказів, дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed