Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.04.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2110024554483, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 3700 грн., строком на 365 днів, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. 01.12.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110024554483. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110024554483. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 2110024554483 належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 65885,70 грн. з яких: 3700 грн. заборгованість по тілу кредиту, 62185,70 грн. - заборгованість по відсотках. На підставі наведеного, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 2110024554483 від 10.04.2021 року в сумі 46587,98 грн., з яких: 3700 грн. заборгованість по тілу кредиту, 42887,98 грн. - заборгованість по відсотках та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.04.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2110024554483, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 3700 грн., строком на 365 днів, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, РНОКПП, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, електронна пошта. Згідно п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`емною його частиною. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пунктом 1.4. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: a) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орінтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначено у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений кредитнй договір в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ ««Служба миттєвого кредитування» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 3700 грн. відповідно до умов укладеного договору № 2110024554483, що підтверджується довідкою щодо підтвердження переказу грошових коштів ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 04.11.2025 року. Отже, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 01.12.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110024554483. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2110024554483. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 65885,70 грн. з яких: 3700 грн. заборгованість по тілу кредиту, 62185,70 грн. - заборгованість по відсотках. Однак, позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 2110024554483 від 10.04.2021 року в сумі 46587,98 грн., з яких: 3700 грн. заборгованість по тілу кредиту, 42887,98 грн. - заборгованість по відсотках. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 2110024554483 від 10.04.2021 року в розмірі 46587,98 грн., з яких: 3700 грн. заборгованість по тілу кредиту, 42887,98 грн. - заборгованість по відсотках. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 16000 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, прайс листом АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 1685 від 03.11.2025 року, витягом з акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року. Проте позивачем не надано належних доказів, що підтверджують надання правової допомоги, сплату гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені відповідачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з позивача. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved