Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

17 вересня 2024 року [PERSON] звернуласяь до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із даним позов, яким просила визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , яка народиласяу місті Васильків (свідоцтво про народ-ження серія [NUMBER] , зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 178 від 25 травня 2007 року); зобов`язати Васильківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Васильків (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 178 від 25 травня 2007 року), а також видати нове свідоцтво про народження; стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на мою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позову і до повноліття дитини.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовийзбір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] з 2006 по 2010 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , в яких [INFO] народилась дочка [PERSON] . При реєстрації народження дочки, відомості про її батька були записані зі слів матері [PERSON] . Позивач стверджує, що насправді її біологічним батьком є [PERSON] . Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подати заяву до органів державної реєстрації актів цивільного стану про включення даних про нього як про батька, а тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року клопотання позивача задоволено та призначено в цивільній справі судову молекулярно-генетичну експертизу для визначення батьківства. Провадження у даній цивільній справі на час проведення експертного дослідження зупинено. Ухвалою суду від 20 червня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання з викликом і повідомленням сторін. Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Підтвердила той факт, що реєстрація народження доньки здійснена за її заявою на підставі ст. 135 СК України. Оскільки [PERSON] не ходів подавати відповідного змісту заяву до органів РАЦСу. Доказів того, що саме відповідач є батьком доньки, окрім вказаних у описовій частині позову, не має і надати до суду не може. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідач [PERSON] та представник третьої особи Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник третьої особи подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність. Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, відзиву на позов, пояснень, клопотань чи заяв на адресу суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , про що 25 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області складено актовий запис №178 та видано відповідне свідоцтво. Батьком дитини записаний [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, та поданої матір`ю [PERSON] заяви. Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною 1 статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначає-ться за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ч. 1, 2, 4 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлю-ються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed