Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 30.03.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №28.03.2025-100001166, відповідно до умов якого: дата видачі кредиту -30.03.2025, сума кредиту - 4000 грн, строком на який надається кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 16.08.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 800 грн, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка 40 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит. Відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 03.12.2025 (дату подання позову), утворилась заборгованість у розмірі 12400,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000,00 грн, по процентам в розмірі 5600,00 грн, комісії пов`язаної з наданням кредиту - 800,00 грн, неустойка - 2000,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ "Споживчий центр". Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 28.03.2025-100001166 від 30.03.2025 у розмірі 12400,00 грн та понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.12.2025 справу передано за підсудністю на розгляд Тиврівського районного суду Вінницької області. 02.02.2026 справа надійшла до Тиврівського районного суду Вінницької області. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 09.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви заявив клопотання, в якому просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи була належно повідомлена в силу приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки її зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме. Відзив до суду не надходив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом установлено, що 30.03.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 28.03.2025-100001166, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. Пропозицію про укладання кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявку, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №28.03.2025-100001166 (кредитної лінії), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 28.03.2025-100001166 (кредитної лінії), інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] (а.с.14-17) - підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором - Е425. Відповідно до умов договору дата надання (видачі) кредиту - 30.03.2025, сума кредиту - 4000 грн, строк кредитування 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту - 16.08.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 800 грн, неустойка 40 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Орієнтована реальна річна процентна ставка за кредитом становить 7910,07 %. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача - 8890,91 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом - 4890,91 грн. [PERSON] погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Без реєстрації відповідача на сайті Товариства, без створення особистого кабінету, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без подання заявки на отримання кредитних коштів, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі відповідача. ТОВ "Споживчий центр" умови договору виконало, надавши відповідачеві кредит у розмірі 4000 грн, що стверджується повідомленням ТОВ "УПР" від 24.11.2025 № 6-2411 (а.с.18). Водночас відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 28.03.2025-100001166 від 30.03.2025 (а.с.8зворот) вона має заборгованість у розмірі 12400,00 грн, яка складається із: 4000,00 грн - основний борг, 5600,00 - відсотки, 800,00 грн - комісія за надання, 2000,00 грн - неустойка. До цього часу вказане зобов`язання не виконано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Водночас суд зазначає, що [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подала, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості. Разом з тим подані позивачем докази підтверджують, що [PERSON] уклала кредитний договір № 28.03.2025-100001166 від 21.06.2024 від 30.03.2025,отримала кредит, користувалась кредитними коштами й допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, суд, перевіривши довідку - розрахунок, дійшов висновку, що позивачем підтверджено заборгованість відповідача у розмірі 10400,00 грн, яка складається із: 4000,00 грн - основний борг, 5600,00 - відсотки, 800,00 грн - комісія за надання, тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення з відповідача неустойки в сумі 2000,00 грн. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідно до якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Отже, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2031,69 грн (10400*2422,40/12400).

Outcome: approved