Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2014 року, в якому спільних дітей не мають (слідує зі змісту позову). Заявляючи, про припинення подружніх стосунків з 2023 року, - коли відповідач регулярно і на тривалий час почала виїжджати за межі України, представник позивача адвокат Топольський В.М.з цим позовом про розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] 02 вересня 2025 року звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області. 04 вересня 2025 року на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддею було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Снітків Могилів-Подільського (раніше - Мурованокуриловецького) району Вінницької області (а.с. 14), а тому постановлено ухвалу (а.с. 15) про передачу справи до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 06 жовтня 2025 року (а.с. 24) справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. Справа надійшла до Мурованокуриловецького районного суду 19 січня 2026 року. Ухвалою від 20 січня 2026 року (а.с. 33) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвала про відкриття провадження з копією позовної заяви та додатками до неї 23 січня 2026 року були направлені для відома відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання та адресу, яка зазначена в позові, однак, поштові відправлення повернулися без вручення відповідно 04 та 18 лютого 2026 року, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 36-37, 39). Ухвалою від 20 лютого 2026 року (а.с. 40) прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09-ту годину 10 хвилин 13 березня 2026 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Топольський Вадим Миколайович (повноваження на а.с. 3) повідомлений про розгляд справи шляхом отримання судової повістки-повідомлення до електронного кабінету 22 лютого 2026 року (а.с. 43). У день судового засідання від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про його участь в засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 46). Такого самого змісту клопотання адвокат 13 березня 2026 року направив на електронну адресу суду (а.с. 45). Питання участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції урегульовано нормами ст. 212 ЦПК України. Зокрема, частиною другою цієї статті ЦПК України встановлений порядок подання учасником справи заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, відповідно до якого таку заяву учасник повинен подати до суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Розгляд заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, навіть якщо остання надійшла з порушенням строків, встановлених ч. 2 ст. 212 ЦПК України, має здійснюватися до судового засідання, крім випадків подання такої заяви в день проведення судового засідання (постанови ВС від 27 липня 2022 року у справі № 580/1802/20 (провадження № К/990/8511/22), від 22 березня 2023 року у справі № 466/4418/21 (провадження № 61-763св23). Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Положеннями статті 126 ЦПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що клопотання про проведення судового засідання режимі відеоконференції поза межами приміщення суду надіслано до суду в день судового засідання, відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, таке клопотання слід залишити без розгляду. Така позиція суду ґрунтується на правових позиціях Верховного Суду, висловлених, наприклад, у постановах від 27 травня 2021 року у справі № 752/17491/17 (провадження № 61-161св19), від 20 березня 2020 року у справі № 184/1401/16-ц (провадження № 61-6167св18), від 14 липня 2021 року у справі № 910/11884/19. Судова повістка-повідомлення разом з ухвалою про відкриття провадження, ухвалою про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін та копією позовної заяви з доданими документами направлені відповідачу на зареєстровану адресу місця проживання 23 лютого 2026 року та вручено адресату 27 лютого 2026 року (а.с. 44). Також 20 лютого 2026 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 42). Таким чином, відповідач, в силу положень ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи. Відзиву у справі не подано. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Тому, з урахуванням положень ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, за відсутності клопотань про відкладення справи, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, зі свідоцтва про шлюб (а.с. 20) слідує, що сторони із 26 грудня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У позовній заяві стверджується, що спільних дітей сторони не мають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу припиненням подружніх стосунків з 2023 року, - коли відповідач регулярно і на тривалий час почала виїжджати за межі України. У позові заявляється, що збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] . Відповідач заперечень проти таких обставин суду не подала. На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved