Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 14 серпня 2024 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна, у якій, з урахуванням заяви про усунення недоліків від 01.04.2025 року, позов подано у оновленій редакції та позивач заявив позовні вимоги до відповідача Державна судова адміністрація України, третя особа: Білозерський відділ ДВС у Херсонському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса) та просив зняти арешт з майна будинку за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови №б/н 25.05.2009 року ВДВС Білозерського РУЮ. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є спадкоємицею майна чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на день смерті її чоловіку належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . З метою прийняття спадщини вона звернулася до Білозерської державної нотаріальної контори де їй стало відомо про наявність арешту на спадковому майні. З метою зняття арешту вона звернулася до Білозерського ВДВС, на що отримала лист у якому повідомлено про те, що за перевіркою бази АСВП, встановлено, що на виконанні відділу перебували виконавчі провадження відносно [PERSON] .. Разом з тим, повідомлено про неможливість зняття арешту та надання копій постанов про накладення арешту, з огляду на сплив строків зберігання виконавчих проваджень. За викладених обставин, арешт накладений на будинок за адресою: [ADDRESS] , порушує її спадкові права на користування, розпоряджання та володіння своїм майном у повному обсязі на власний розсуд. ІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІІ. Виклад позиції третьої особи у заяві щодо заявленого позову. 30.04.2025 року від представника Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса) через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи у відсутності особи, яка бере участь у справі, відповідно до якої, через неможливість прийняття участі у судовому засіданні представник третьої особи письмово виклав позицію щодо заявленого позову, у якій вказав, що перевіркою АСВП( пошук ВП/ВД-спецрозділ) встановлено, що на виконанні Білозерського ВДВС перебували наступні ВП відносно боржника [PERSON] : ВП 7424549 з виконання постанови від 14.02.2008 №3-1535 виданої Білозерським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн. Виконавче провадження відкрито 08.05.2008 та 31.12.2010 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». ВП 23417334 з виконання постанови від 01.11.2010 №334882 виданої ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави 255 грн. Виконавче провадження відкрито 13.12.2010 та 28.01.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». ВП 4781222 з виконання постанови від 17.10.2006 №3-5451 виданої Білозерським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави 34 грн. Виконавче провадження відкрито 24.12.2006 та 15.03.2008 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». ВП 23035175 з виконання постанови від 21.102010 №2372295 виданої ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави 425 грн. Виконавче провадження відкрито 19.11.2010 та 08.02.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». ВП 4790917 з виконання постанови від 05.12.2006 №2-А-88 виданої Білозерським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави 51 грн. Виконавче провадження відкрито 16.12.2007 та 15.03.2006 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». ВП 24848512 з виконання постанови від 10.01.2011 №256279 виданої ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави 425 грн. Виконавче провадження відкрито 14.02.2011 та 14.06.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Та посилаючись на п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, який регулює порядок зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву, зазначав, що після спливу 3 років зберігання, виконавчі провадження підлягають знищенню, з огляду на що надати відомості та матеріали виконавчого провадження неможливо, оскільки архів завершених виконавчих проваджень, книги вихідної кореспонденції та реєстри відправлень за 2006-2011 роки знищено. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.08.2024 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано 5-ти денний строк на усунення недоліків позову з дня отримання ухвали суду про залишення заяви без руху. 05.09.2024 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позову, у якій позивач подав позовну заяву у оновленій редакції вказавши відповідачем ДСА України, третьою особою відділ ДВС. Встановивши, що позивачем недоліки позову у повному обсязі не усунуто, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2024 року позивачу продовжено строк на усунення недоліків заяви строком на 5 днів з дня отримання ухвали. 01.04.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позову. Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції матеріали заяви передано Головуючому 02.04.2025 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання, яке неодноразово відкладалось у зв`язку із неявкою представника відповідача та відсутності відомостей про належне повідомлення про судовий розгляд справи відносно нього. 30.04.2025 року від представника Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса) через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи у відсутності особи, яка бере участь у справі. Чергове судове засідання призначено на 19.03.2026 року. 16.03.2026 року позивача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У час призначений для розгляду справи позивач не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, у поданій до суду заяві клопотав про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач/представник повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, у поданій до суду заяві клопотав про розгляд справи без його участі. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, у судове засідання повторно не з`явився відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 24 лютого 1979 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.02.1979 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2020 року. За життя, [PERSON] належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4835495 від 23.09.2004 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №380712228 від 29.05.2024 р. 07 червня 2021 року державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме автомобілі марки ВАЗ 21074, ГАЗ 3306, автобуса марки БАЗ А079.07. Листом-розясненням від 17.02.2022 року №105/02-14 Білозерська державна нотаріальна контора Херсонської області на заяву [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] повідомила, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови №б/н від 25.05.2009 року ВДВС Білозерського РУЮ, номер обтяження 8743218. Білозерська державна нотаріальна контора Херсонської області немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №380712228 від 29.05.2024 р. вбачається, що на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8743218, зареєстрований 25.05.2009 р. реєстратором Херсонська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови б/н, 25.05.2009, ВДВС Білозерського РУЮ. 19.03.2024 року [PERSON] звернулася до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про зняття арешту з майна, крім того, просила повідомити номер виконавчого провадження, у якому було накладено арешт, надати матеріали виконавчого провадження. Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) листом від 25.03.2024 р. №12924 повідомлено, що перевіркою бази АСВП встановлено, що на виконанні відділу перебували наступні виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] : ВП 7424549 з виконання постанови від 14.02.2008 №3-1535 виданої Білозерським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн. Виконавче провадження відкрито 08.05.2008 та 31.12.2010 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП 23417334 з виконання постанови від 01.11.2010 №334882 виданої ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави 255 грн. Виконавче провадження відкрито 13.12.2010 та 28.01.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП 4781222 з виконання постанови від 17.10.2006 №3-5451 виданої Білозерським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави 34 грн. Виконавче провадження відкрито 24.12.2006 та 15.03.2008 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП 23035175 з виконання постанови від 21.10.2010 №237295 виданої ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави 425 грн. Виконавче провадження відкрито 19.11.2010 та 08.02.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП 4790917 з виконання постанови від 05.12.2006 №2-А-88 виданої Білозерським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави 51 грн. Виконавче провадження відкрито 16.12.2007 та 15.03.2008 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП 24848512 з виконання постанови від 10.01.2011 №256279 виданої ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави 425 грн. Виконавче провадження відкрито 14.02.2011 та 14.06.2011 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Додатково повідомлено, що матеріали виконавчих проваджень знищені за спливом терміну їх зберігання. Відповідно до Довідки від 24.03.2025 року за №299/02-18 виданої Киселівським старостинським округом Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області в с. Киселівка назва вулиці «Жовтнева» змінено на « [PERSON] ». З 31.12.2025 року у зв`язку зі зміною назви Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України змінилося підпорядкування Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у зв`язку із чим було змінено назву на Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Приписами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. За ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №826/12775/15. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу, його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі, належному відповідачеві. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (провадження № 14-61цс18)). Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Отже, у спірних правовідносинах відповідачем / співвідповідачем у справі має бути боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки вирішення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі № 522/21027/20 (провадження № 61-3607св24). Позивачкою до матеріалів справи самої постанови б/н від 25.05.2009 вданої ВДВС Білозерського РУЮ про арешт майна боржника не додано, клопотань про витребування судом доказів не заявлено. Надана на звернення позивачки відповідь Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 25.03.2024 р. №12924 також не містить посилань на постанову, якою накладено арешт на майно боржника та в межах якого саме виконавчого провадження. На примусовому виконанні у виконавчій службі перебувало 6 виконавчих проваджень де боржником був спадкодавець, а стягувачами держава (постанови Білозерського районного суду Херсонської області та ВДАІ), в той же час, суд не наділений повноваженнями збирати докази та з`ясовувати в межах якого саме виконавчого провадження та на користь якої саме організації відбувалось стягнення. За відсутності наданих позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин та клопотань про їх витребування, зокрема, підстав застосування арештів на житловий будинок, та зважаючи, що за змістом позову не вбачається спору між сторонами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на його подання до неналежного відповідача у справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи по суті заявленого позову суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, правових підстав для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed