Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.10.2024 року ТОВ «Кредіплюс» та [PERSON] в електронній формі уклали Кредитний договір №157956 на суму 9334 грн. 00 коп. 23.10.2024 року ТОВ «Кредіплюс» перерахувало зазначені грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , що належить відповідачу. 16.04.2025 року року ТОВ «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №16042025, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №157956. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №157956, тобто не здійснював часткові та своєчасні платежі за ним, то позивач змушений звернутися із цим позовом до суду. Посилаючись на наведені та положення ст.ст.512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за Кредитним договором №157956 у розмірі 12732 грн. 95 коп., із яких заборгованість по тілу кредиту 8267 грн. 71 коп., заборгованість за відсотками 4064 грн. 24 коп. та заборгованість по комісії 401 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 00 коп. (а.с.1-5). Ухвалою судді від 13.01.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.77-79). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України відзиву до суду чи клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд ухвалює рішення на підставі доказів, наданих позивачем ( а. с. 84-87). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 23.10.2024 року ТОВ «Кредіплюс» та [PERSON] в електронній формі уклали Договір про споживчий кредит №157956 (далі Кредитний договір). Згідно із п.2.2.1 Кредитного договору сума кредиту становить 9334 грн. 00 коп., яка надається не пізніше наступного дня після підписання договору в наступному порядку: у розмірі 7000 грн. 50 коп. на картку позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2333 грн. 50 коп. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 договору. За п.2.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних, які нараховуються протягом строку кредитування, зазначеного в п.2.6 договору. Згідно із п.2.5 Кредитного договору комісія за надання кредиту становить 2333 грн. 50 коп., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 договору. Відповідно до п.2.6 Кредитного договору загальний строк кредитування складає 84 дні з 23.10.2024 року по 15.01.2025 року (а.с.39-42). Згідно із Графіком платежів за Кредитним договором відповідачка мала сплатити комісію за надання кредиту в сумі 2333 грн. 50 коп. в день підписання Кредитного договору, тобто 23.10.2024 року, та відсотки за користування кредитом в сумі 5464 грн. 34 коп. (а.с.62 зворот). Згідно із листом АТ КБ «Приватбанк» від 13.02.2026 року на [PERSON] відкрито картку № [NUMBER] (а.с.89). Згідно із випискою по особовому рахунку, наданою АТ КБ «Приватбанк», 23.10.2024 року на картку № [NUMBER] було перераховано кредит на суму 7000 грн. 50 коп. (а.с.90). За карткою обліку виконання Договору №157956 у відповідачки [PERSON] наявна заборгованість в сумі 12732 грн. 95 коп., із яких: 8267 грн. 71 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4064 грн. 24 коп. сума заборгованості за відсотками, 401 грн. 00 коп. сума заборгованості по комісії (а.с.56-57). Згідно із виписки з особового рахунку за Кредитним договором №157956 заборгованість відповідачки становить 12732 грн. 95 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8267 грн. 71 коп.; за процентами в розмірі 4064 грн. 24 коп., комісія за надання кредиту - 401 грн. 00 коп. (а.с.55). 16.04.2025 року року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №16042025, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки (а.с. 6-10). Згідно із платіжною інструкцією №420 від 16.04.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» 985041 грн. 27 коп. плати за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 року (а.с.58). Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 року Реєстр прав вимог №1 від 16.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором №157956 в сумі 12732 грн. 95 коп., із яких: 8267 грн. 71 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4064 грн. 24 коп. сума заборгованості за відсотками, 401 грн. 00 коп. сума заборгованості по комісії (а.с.60). Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням спірного кредитного договору регламентуються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію» та інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, належить зробити висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодеу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, відповідачка шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора f1ha65f7, отриманого від ТОВ «Кредіплюс», прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала Кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Вказаним Кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та комісії. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У справі встановлено, що до позивача на підставі Договору факторингу, укладеного із ТОВ «Кредіплюс» прейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 8267 грн. 71 коп., суд виходить із того, що за матеріалами справи відповідачу було надано в користування частину грошових коштів (кредиту) в сумі 7000 грн. 50 коп., які були перераховані на її банківську картку № [NUMBER] . Водночас, за рахунок іншої частини тіла кредиту відповідачкою на підставі пунктів 2.2.1, 2.5 Кредитного договору було сплачено комісію за надання кредиту в розмірі 2333 грн. 50 коп. Із Картки обліку виконання Кредитного договору слідує, що відповідачкою 06.11.2024 року було сплачено частину тіла кредиту в сумі 1066 грн. 29 коп. Отже, із відповідачки підлягає стягненню на користь позивача тіло кредиту в сумі 5934 грн. 21 коп. (7000 грн. 50 коп. - 1066 грн. 29 коп.). Визначаючись із позовними вимогами щодо стягнення процентів за користування кредитом в сумі 4064 грн. 24 коп., суд ураховує, що згідно із Графіком платежів за Кредитним договором відповідачка мала сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 5464 грн. 34 коп. Із Картки обліку виконання Кредитного договору вбачається, що відповідачкою 06.11.2024 року було сплачено частину відсотків за користування кредитом в сумі 1400 грн. 10 коп. Отже, із відповідачки підлягає стягненню на користь позивача відсотки за користування кредитом в сумі 4064 грн. 24 коп. (5464 грн. 34 коп. - 1400 грн. 10 коп.). В той же час не підгялає задоволенню вимога про стягнення комісії в сумі 401 грн. 00 коп. оскільки, як зазначено вище, комісію за надання кредиту в розмірі 2333 грн. 50 коп. було нею сплачено під час укладання Кредитного договору. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково та із відповідачки на користь позивача слід стягнути 9998 грн.45 коп. (5934 грн. 21 коп. + 4064 грн. 24 коп.), що становить 78,53 відсотка від ціни позову. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, із відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1902 грн. 31 коп. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп., суд виходить із наступного. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial