Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно та просить суд: встановити факт, що має юридичне значення - факт родинних відносин, а саме те, що позивачка, є дочкою [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та визнати за позивачкою, право власності на квартиру, загальною площею: 36,68 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що [INFO] помер її рідний батько - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 19607 від 28.11.2024, видане Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.11.2024, уродженця с. Романівка, Саратовської області, Російська Федерація, що підтверджується паспортом серія [NUMBER] , виданим Залізничним РУ ГУ МВС України у м. Києві від 24.10.1996 року, який на момент смерті мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира за адресою: [ADDRESS] , якою померлий володів на праві приватної власності. Позивачка вказала, що окрім неї інші спадкоємці відсутні. Вказує, що для отримання свідоцтва про право на спадщину та на виконання ст. 1269 Цивільного Кодексу України, звернулась у встановлені законодавством строки до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Наталії Володимирівни подавши, 04.12.2024, нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини. Однак, 11.06.2025, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В., була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено, у видачi свiдоцтва про право на спадщину за законом пiсля смертi батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка посилається на те, що без встановлення такого факту, вона не зможе оформити свідоцтво про право на спадщину, а тому в неї не має іншого виходу, як звернутися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів у зв`язку із спадкуванням. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 08.10.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження. 27.10.2025 на адресу суду від відповідача - Київська міська рада, надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву, відповідач - Київська міська рада, просить суд ухвалити рішення згідно чинного законодавства, зважаючи на докази в матеріалах справи та розглядати справу за відсутності представника відповідача. Ухвалою суду від 08.10.2025 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Наталії Володимирівни, копію спадкової справи № 30/2024 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач та представник позивача, у судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. 11.02.2026 подали до суду заяву, в якій просили суд розглядати справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. У поданому до суду відзиві представник відповідача Київської міської ради просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, просила слухати справу у її відсутність та винести рішення згідно чинного законодавства. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача, представника відповідача та третьої особи, оскільки вони належним чином повідомлені про судове засідання та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно вимог діючого законодавства, родинні відносини можуть підтверджуватися будь-якими документами, які містять необхідні відомості. До заяви про встановлення факту родинних відносин, у якій зазначається мета, для якої заявник просить встановити цей факт, повинні додаватися докази, які підтверджують наявність даного юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів РАЦСу про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; покази свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого з заявником (сусіди, куми, друзі, інші родичі і т.д.). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1, 7 постанови від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.11.2024, яке видано Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від [INFO] помер [PERSON] , актовий запис 19607 від 28.11.2024. З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , на підставі даної заяви була відкрита спадкова справа № 30/2024 до майна померлого [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В від 11.06.2025 у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено. На підтвердження факту родинних відносин [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу [PERSON] ) надала суду наступні копії документів: - Свідоцтво про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , актовий запис № 1902 від 23.08.1972, батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; - Свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON] , серія [NUMBER] від 12.11.1999; - Свідоцтво про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] , актовий запис № 9004 від 08.05.2007; - Свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 09.04.2011; - паспорт на ім`я [PERSON] і, серія [NUMBER] , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України у м. Києві від 24.10.1996; - Експертний висновок №056/896-n від 02.07.2025 Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, про те, що українські записи прізвища [PERSON] /[PERSON] (свідоцтво про одруження, запис [PERSON] / [PERSON] ; свідоцтво про народження, записи [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] ), [PERSON] /[PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] , паспорт громадянина України, запис [PERSON] ) і [PERSON] /[PERSON] (свідоцтво про право власності на житло, запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Досліджені судом докази беззаперечно свідчать про родинні стосунки між родичами прямої лінії споріднення, а саме те, що позивачка [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] , є дочкою і батьком відповідно. Так, суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1, ч.10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно із п.п.4.15, 4.18 п.4 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи, що спадкодавець, за життя не розпорядився належним йому майном шляхом складання заповіту, спадкування здійснюється за законом. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових. Судом встановлено, те, що після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.06.2007 № [NUMBER] . Як зазначає позивачка, оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку виявилося неможливим у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна від 11.06.2025 № 02-14/187, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так, на запит нотаріуса надано копію відповіді КП Київське міське бюро технічної інвентаризації, відповідно до якої право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.06.2007 № [NUMBER] , виданого відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, однак дублікат зазначеного правовстановлюючого документа видати неможливо, що унеможливлює оформлення спадщини у позасудовому порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. На підставі наведеного та ст. 1216-1218,1222,1223,1258,1261 ЦК України,

Outcome: approved