Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У грудні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду із позовом про стягнення із [PERSON] 145396 грн 94 коп заборгованості за угодою про надання кредиту №500828621 від 17 березня 2020 року, укладеного між АТ «Альфа Банк» і відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач отримала 144934 грн 58 коп кредитних коштів, строк кредиту 60 місяців, процентна ставка 23,00% річних, умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29 вересня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 145396 грн 94 коп, з якої 117356 грн 95 коп заборгованості по тілу кредиту, 28939 грн 99 коп заборгованості за відсотками. 12 серпня 2022 року прийнято рішення про зміну назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» та 30 листопада 2022 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано зміну назви банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Представник позивача адвокат Цимбал В.І. просить справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до заяви від 06 лютого 2026 року (отриманої судом 11 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку) відповідач [PERSON] не заперечує про укладення кредитного договору, але просить застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж здійснений 15 вересня 2020 року, тому просить в позові відмовити. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ст.ст.526, 599, 629, 1046, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні встановлено, що між АТ «Альфа Банк» (після зміни найменування АТ «Сенс Банк») та відповідачем [PERSON] 17 березня 2020 року укладено угоду про надання кредиту №500828621 у формі акцепт пропозиції на укладення угоди, анкети-заяви від 17 березня 2020 року про акцепт публічної пропозиції, паспорту споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала банківські послуги. Згідно виписки позивача по рахунку щодо відповідача-встановлений ліміт 144934 грн 58 коп, які виплачені банком відповідачу згідно меморіального ордеру від 18 березня 2020 року за №881871, призначення платежу надання кредиту за кредитним договором №500828621 від 17 березня 2020 року, строк кредиту 60 місяців, процентна ставка 23,00% річних. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] має заборгованість за даним кредитним договором, - 145396 грн 94 коп, з яких 117356 грн 95 коп заборгованості по тілу кредиту, 28939 грн 99 коп заборгованості за відсотками. Під час судового розгляду відповідач не надала суду у встановленому порядку заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, зокрема щодо розрахунку заборгованості та заявлених позивачем процентів, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів та для застосування до даних відносин сторін правил згідно з ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Що стосується заявленої відповідачем застосування позовної давності, суд зазначає, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентами). Позивач просить стягнути з відповідача 145396 грн 94 коп заборгованості за угодою про надання кредиту №500828621 від 17 березня 2020 року, з яких 117356 грн 95 коп заборгованості по тілу кредиту, 28939 грн 99 коп заборгованості за відсотками, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку утворилась станом на 18 березня 2025 року, про що заперечення відповідача відсутні. Позивач звернувся до суду з даним позовом 30 грудня 2025 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який тривав до 30 червня 2023 року. Відповідно до положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, 17 лютого 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесені зміни до Цивільного кодексу України. Так, у п.19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04 вересня 2025року, виключено п.19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України. Отже, з 04 вересня 2025 року було поновлено перебіг позовної давності. Враховуючи, що відповідачем внесено останній платіж 15 вересня 2020 року, зважаючи про призупинення перебігу позовної давності з 12 березня 2020 по 03 вересня 2025 року, позивач звернувся з даним позовом до суду 30 грудня 2025 року, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк для звернення з даним позовом до суду (три роки, коли тривав перебіг позовної давності), тобто позивачем заявлено вимоги в межах строків позовної давності, у зв`язку з чим заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 145396 грн 94 коп заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 2422 грн 40 коп судового збору в порядку ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представництво АТ «Сенс Банк» здійснюється адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс» на підставі договору №1006 про надання правової допомоги від 28 січня 2025 року, відповідно до якого позивач сплачує винагороду (гонорар) за складання позовної заяви- 375 грн, отримання рішення суду- 225 грн, комісійну винагороду від стягнутих коштів -7,5 % (145396,94х7,85), що становить 12013, 66 грн. Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи малозначність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 12013,66 грн, який є завищеним, в даному випадку розумним та співмірним розміром є 3000 грн витрат на правничу допомогу. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: approved