Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії (Надійний) № 8272663 від 14.01.2025 року (надалі - кредитний договір). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклав кредитний договір з ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (надалі - кредитор). Кредитор свої обов`язки виконав надав кредит. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконав , що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу. 05 лютого 2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 26.02.2026 року, суд відклав на 12.03.2026 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином і який не проінформував суд про причини неявки. Судову повістку отримав 11.02.2026 року. Відзиву відповідач не подав. В судове засідання, призначене на 12.03.2026 рік, сторони не з`явилися. Суд не визнавав явку учасників справи обов`язковою. Позивач та його представник були повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься заява про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач повідомлений про місце, дату та час судового засідання шляхом скерування судової повістки про виклик поштовим рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» R067110198865). Судова повістка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з зазначенням «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду (див. постанову Верховного Суду по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) від 10.05.2023 року). Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді їх справи вжив всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 12.03.2026 рік, вони не з`явилася. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 14.01.2025 року кредитор та відповідач уклали кредитний договір. Відповідно до умов якого кредитор зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «кредит»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк кредиту») шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитору таку ж суму грошових коштів або достроково та сплатити кредитору плату (проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту (п.2.1.). Сума кредиту 6000,00 грн, строк кредитування - 360 днів, процентна ставка - 0,95% в день (фіксована), комісія за надання кредиту 17.25% від суми наданого кредиту, неустойка 300 гривень в день. В розлілі 4 кредитного договору визначено порядок укладення кредитного договору та ідентифікації і верифікації позичальника. Дата надання кредиту 14.01.2026 рік. Дата повернення кредиту 08.01.2026 рік. Період сплати мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати позичальником процентів за користування кредитом та становить 30 календарних днів, що означає , що всі проценти за користування кредитом нараховані за 30 календавних днів користування підлягають сплаті в останні з 30 днів користування. Кількість мінімальних обов`язкових платежів становить 11. Номер електронного платіжного засобу відповідача [NUMBER] . Кредитор підписав кредитний договір кваліфікованим електронним цифровим підписом 14.01.2025 року. Відповідач підписав кредитний договір електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором 736565) 14.01.2025 року. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. ТОВ »Фінансова компанія »Фінекспрес» підтвердило прийняття до виконання та завершення наступної платіжної операції ( ініціатор платіжної операції -кредитор): 1) дата 14.01.2025 року; 2) номер платежу 0ed13f01-d415-4e73-ac0c-9caa4d9b0cdd; 3) сума - 6000,00 грн; 4) отримувач Стиранка Михайло - ЕПЗ номер [NUMBER] , що підтверджується паперовою копією довідки №КД-000087157/ТНПП від 19.11.2025 року, виданої ТОВ »Фінансова компанія »Фінекспрес». Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором станом на 15.10.2025 рік становить 24222,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 6000,00 грн, по процентам 5187,00 грн, по неустойці 12000,00 грн та по комісії - 1035,00 грн. На підставі математичних дій суд констатує, що нарахування відсотків здійснювалось за процентною ставкою 0,95 % в день з 14.01.2025 року до 14.04.2025 року включно. Відповідач погашень не здійснював. 27 березня 2025 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 27/03/25, за яким новий кредитор зобов`язався передати (сплатити) кредитору грошові кошти, а кредитор зобов`язався відступити новому кредитору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.2 перехід права вимоги до позивача відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 27 травня 2025 року кредитор та новий кредитор уклали додаткову угоду №1 до договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року, за якою було відступлено право вимоги згідно реєстрів боржників № 5 та 6 від 27.05.2025 року. В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників № 5 від 27.05.2025 року за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року. 30.05.2025 року новий кредитор сплатив фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 723 від 30.05.2025 року. Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі, позивач набув 27.05.2025 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників №5 від 27.05.2025 року до договору факторингу 27/03/25 від 27.03.2025 року згідно якого заборгованість за кредитним договором становить 24222,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 6000,00 грн, по процентам 5187,00 грн, по неустойці 12000,00 грн та по комісії - 1035,00 грн Копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу із статуту та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ІК № 146 від 20.10.2015 року підтверджується, що кредитор є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання послуг з кредитування. Копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №624024 від 12.01.2010 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 року, розпорядження № 691 від 23 березня 2017 року, витягу із статуту підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Згідно копій рішення Загальних зборів засновників від 26.06.2014 року, оформленого протоколом №41, та наказу №ФК125-к від 02.07.2014 року Генеральним директором позивача є [PERSON] . Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Сторони підписали договір за допомогою електронних підписів, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Відповідач отримав кредит в строки та в розмірі, обумовленими в кредитному договорі. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту та процентам, оскільки відповідач не надав доказів щодо їх повного чи часткового погашення. Суд погоджується із розрахованою сумою комісії за надання кредиту. Як вже встановлено судом, комісія за надання кредиту становить 1035 (6000 х17,25%/100%=1035) грн. У кредитному договорі зазначено, що до загальних витрат включено комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 1035,00 грн. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансових установ встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом (ч.6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно послідовності дій при укладення кредитного договору позивач вчиняв дії щодо підготовки та оброблення документів, а тому позивач має право на отримання комісії з позичальника за ініціювання кредиту. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 756/6038/20 від 12 квітня 2022 року. А тому вимоги в частині стягнення несплаченої комісії за видачу кредиту в розмірі 1035,00 грн є підставними. Суд не погоджується з аргументами позивача, що кредитор мав право нараховувати та стягувати неустойку та вважає, що вона не підлягає стягненню з відповідача з таких підстав. Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: " У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ". Цим же законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону". Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Цим же Законом п. 6-1 був виключений. Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено. Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року). А тому суд вважає, що до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 14.01.2025 року, застосуванню підлягає п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Отже, неустойка в розмірі 12000,00 грн підлягала списанню кредитором. Суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 12222,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 6000,00 грн, по процентам 5187,00 грн, та по комісії - 1035,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3328,00 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 12222,00 грн, що становить 50,46 % (12222 х 100 %/24222), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 1679,31 грн потрібно покласти на відповідача.

Outcome: partial