Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] , звернулась до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований на території Грузії 18 травня 2022 року Тбіліською службою цивільного реєстру АРДС, актовий запис № 01223004387. Від шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим державою Ізраїль. Спільне життя з відповідачем не склалося. Внаслідок різних поглядів на життя позивач та відповідач втратили почуття любові один до одного. Фактично шлюбні відносини між ними припинились в квітні 2025 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, відповідач проживає окремо, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою суду від 23.01.2026 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та її представник до суду не з`явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовної заяви. Відповідач, який був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, 18 травня 2022 року Тбіліською службою цивільного реєстру АРДС зареєстровано шлюб між громадянкою України [PERSON] , [INFO] та громадянином Ізраїлю [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу жінці надано прізвище « [PERSON] », чоловікові « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 23.10.2023 року державою Ізраїль. На нотаріально засвідченій копії Свідоцтва про укладення шлюбу від 18.05.2022 року, виданого Тбіліською службою цивільного реєстру АРДС, актовий запис № 01223004387, країна Грузія, проставлено апостиль 19.05.2022 року. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про Міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном. Відповідно до наказу Мін`юсту № 52/5 від 18.10.2000 року «Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України. Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Відповідно до ст. ст. 2, 3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. На нотаріально засвідченій копії Свідоцтва про укладення шлюбу № 01223004387 від 18.05.2022 року, виданого Тбіліською службою цивільного реєстру АРДС, країна Грузія, проставлено апостиль 19.05.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. За час перебування у шлюбі сімейні стосунки між позивачем і відповідачем не склалися через різні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Примирення між сторонами неможливе. Враховуючи, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть сумісного господарства, позивач не бажає зберегти шлюб та сім`ю, відповідач відзив на позов не надав, тому суд вважає за можливе позов задовольнити, шлюб розірвати, що не суперечить ст. ст. 110, 112 СК України.

Outcome: approved