Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

У січні 2026 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Рішко С. І., звернувся до суду з позовом до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позовна заява обґрунтована тим, що він народився в сім`ї [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що 19.11.1982 виконкомом Синевирсько-Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зроблено відповідний актовий запис за № 37. 30 січня 1966 року виконкомом Синевирсько-Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між його батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 3, в результаті чого дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У цьому шлюбі у подружжя [PERSON] народилося семеро дітей: 1) [PERSON] , [INFO] ; 2) [PERSON] , [INFO] ; 3) [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] ; 4) [PERSON] , [INFO] ; 5) [PERSON] , [INFO] ; 6) [PERSON] /відповідач/, [INFO] ; 7) [PERSON] /позивач/, [INFO] . У 1990 році його батьки збудували житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - Спадковий будинок). Рішенням Синевирсько-Полянської сільради від 23.11.1993 «Про приватизацію земельних ділянок» було вирішено передати у приватну власність його батьку [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,6051 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовані в урочищах «Н. Кінець» та «Голиця» села Синевирська Поляна. На підставі цього рішення Земельно-кадастровим бюро за замовлення [PERSON] було виготовлено та погоджено в установленому законом порядку технічну справу з видачі державного акту на право приватної власності на землю, на підставі якої Синевирсько-Полянською сільрадою було видано його батьку [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033758 від 22.05.2000, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 123, яким посвідчувалося його право власності на земельні ділянки загальною площею 0,6051 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовані в с. Синевирська Поляна, а саме: в урочищі «Н. Кінець- Біля хати» площею 0,1375 га; в урочищі «Н. Голиця» площею 0,1380 га; в урочищі «Н. Голиця - Біля толоки» площею 0,2480 га; в урочищі «Н. Заріка» площею 0,0816 га (надалі - Держакт № 033758). Його батько [PERSON] помер [INFO] в с. Синевирська Поляна Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 12.12.2025. Згідно з довідкою виконкому Синевирської сільради від 27.02.2025 за № 436 померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] та разом із ним на день його смерті у цьому будинку проживали і були зареєстровані: [PERSON] , 1945 р. н., - дружина померлого; [PERSON] /відповідач/, 1980 р. н., - син померлого; [PERSON] /позивач/, 1982 р. н., - син померлого. Попри таку інформацію сільради, то станом на 21.04.2005 [PERSON] , 1980 р. н., фактично проживав у [ADDRESS] , а не разом із батьками в [ADDRESS] . Зазначав, що на випадок своєї смерті його батько [PERSON] заповітів не складав, спадкові справи до його майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 83756682 та № 83756685 від 27.12.2025. Отже, після смерті його батька [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на частку у праві власності на Спадковий будинок та на земельні ділянки, зазначені у Держакті № 033758. Дане нерухоме майно у рівних частинах було успадковане дружиною померлого - [PERSON] та ним як спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як наслідок, частка [PERSON] у праві власності на Спадковий будинок збільшилася до 3/4 часток, а його частка склала частку. Натомість, оскільки земельні ділянки, що зазначені у Держакті № 033758, належали померлому батьку [PERSON] на праві особистої власності, тому ці ділянки були успадковані [PERSON] та ним у рівних частках по частці кожен. Однак ані його матір [PERSON] , ані він не отримували свідоцтв про право на спадщину до майна померлого [PERSON] [INFO] його матір [PERSON] теж померла у с. Синевирська Поляна Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 13.05.2022. Згідно з довідкою виконкому Синевирської сільради від 27.02.2025 № 435 померла [INFO] [PERSON] , 1945 р. н., була постійною мешканкою [ADDRESS] та разом із нею на день її смерті у цьому будинку проживав і був зареєстрований лише її син [PERSON] , 1973 р. н., а також були зареєстровані, але фактично не проживали: [PERSON] /позивач/, 1982 р. н., - син померлої; [PERSON] , 1988 р. н., - невістка померлої; [PERSON] , 2008 р. н., - онука померлої; [PERSON] , 2011 р. н., - онук померлої. На випадок своєї смерті його мати [PERSON] заповітів не складала, спадкові справи до її майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що стверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 83756689 та № 83756692 від 27.12.2025. Отже, після смерті його матері [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на частки у праві власності на Спадковий будинок та на частку у праві власності на земельні ділянки, які зазначені у Держакті № 033758. Це нерухоме майно у повному обсязі було успадковане сином померлої [PERSON] як спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак за життя [PERSON] не оформив свої спадкові права в установленому законом порядку. Його брат [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Синевирська Поляна Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 16.01.2025. Відповідно до довідки виконкому Синевирської сільради від 27.02.2025 № 434 померлий [INFO] [PERSON] , 1973 р. н., був постійним мешканцем [ADDRESS] та разом із ним на день його смерті у будинку ніхто не проживав, але були зареєстровані: [PERSON] /позивач/, 1982 р. н., - брат померлого; [PERSON] , 1988 р. н., - дружина брата померлого; [PERSON] , 2008 р. н., - племінниця померлого; [PERSON] , 2011 р. н., - племінник померлого. На випадок своєї смерті [PERSON] заповітів не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 04.03.2025 за № 80319809. Стверджував, що 4 березня 2025 року в межах строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, він звернувся до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаева Ю. М. із заявою про прийняття спадщини за майном померлого [INFO] брата [PERSON] , [INFO] , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 40/2025 (номер у Спадковому реєстрі 73741929). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на частки у праві власності на Спадковий будинок та на частку у праві власності на земельні ділянки, що зазначені у Держакті № 033758. Зазначене нерухоме майно у повному обсязі було успадковане ним як спадкоємцем другої черги за законом, який прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк. Як наслідок, він став єдиним повноправним власником Спадкового будинку та земельних ділянок, зазначених у Держакті № 033758. Водночас ним було встановлено, що за життя його батьки не оформляли правовстановлюючі документи на Спадковий будинок, а оригінал Держакту № 033758 був утрачений. 27 грудня 2025 року його представник звернувся до приватного нотаріуса Дунаева Ю. М. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на майно померлого [INFO] брата [PERSON] , [INFO] . Як було встановлено нотаріусом, він прийняв спадщину за майном померлого [PERSON] як спадкоємець за законом шляхом подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлого [PERSON] до приватного нотаріуса не надходили. Однак приватним нотаріусом Дунаевим Ю. М., на підставі п. 4.18 глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 за № 296/5, було відмовлено йому у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із відсутністю оригіналу Держакту № 033758, відсутності правовстановлюючих документів на Спадковий будинок, відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо Спадкового будинку, а також розбіжностей у датах народження його батька в актовому записі про шлюб та актовому записі про народження [PERSON] . Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд визнати за ним право власності на: 1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; 2) земельні ділянки загальною площею 0,6051 га, що розташовані на території Синевирсько-Полянської сільської ради Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області, призначені для будівництва й обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033758, виданого 22.05.2000 Синевирсько-Полянською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 123 - в урочищі «Н. Кінець - Біля хати» площею 0,1375 га, в урочищі «Н. Голиця» площею 0,1380 га, в урочищі «Н. Голиця - Біля толоки» площею 0,2480 га, в урочищі «Н. Заріка» площею 0,0816 га, в порядку спадкування за законом до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.01.2026 відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідачі Синевирська сільська рада Хустського району Закарпатської області та [PERSON] не скористалися. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.03.2026 закрито підготовче провадження в цій справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Рішко С. І. не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення були належним чином повідомлені. Водночас представником позивача [PERSON] адвокатом Рішком С. І. подано до суду 24.03.2026 заяву, в якій він просив розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, додаткових заяв і клопотань не має (а.с.112). Представник відповідача Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області у судове засідання також не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце його проведення був належним чином повідомлений. Проте Синевирський сільський голова Чуп І. подав до суду 13.01.2026 заяву, в якій зазначив, що Синевирська сільська рада визнає позовні вимоги [PERSON] , а також просив розглянути дану справу за відсутності представника цієї сільської ради (а.с.82). Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився повторно, хоча повідомлявся належним чином про дату, час і місце його проведення, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав (а.с.99,102,110,111). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що батьками позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить повторно видане свідоцтво про народження позивача серії [NUMBER] від 24.08.1989 (а.с.17). 30 січня 1966 року виконкомом Синевирсько-Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між батьками позивача - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 3, в результаті чого дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00054370751 від 24.10.2025 (а.с.18). Відповідно до повторно виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.12.2025 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.19). З довідки виконкому Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 27.02.2025 за № 436 убачається, що померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] та разом із ним на день його смерті у цьому будинку проживали і були зареєстровані: [PERSON] , 1945 р. н., - дружина померлого; [PERSON] , 1980 р. н., - син померлого; [PERSON] , 1982 р. н., - син померлого (а.с.20). Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 83756682, виданою 27.12.2025 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] є відсутньою (а.с.21). Як видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 83756685, виданою 27.12.2025 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо наявності заповіту чи спадкового договору, складеного [PERSON] , є відсутньою (а.с.22). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2022 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.23). Як слідує з довідки виконкому Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 27.02.2025 № 435 померла [INFO] [PERSON] , 1945 р. н., була постійною мешканкою [ADDRESS] та разом із нею на день її смерті у цьому будинку проживав і був зареєстрований її син [PERSON] , 1973 р. н., а також були зареєстровані, але не проживали: [PERSON] , 1982 р. н., - син померлої; [PERSON] , 1988 р. н., - невістка померлої; [PERSON] , 2008 р. н., - онука померлої; [PERSON] , 2011 р. н., - онук померлої (а.с.24). Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 83756689, виданою 27.12.2025 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] є відсутньою (а.с.25). Як убачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 83756692, виданою 27.12.2025 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо наявності заповіту чи спадкового договору, складеного [PERSON] , є відсутньою (а.с.26-35). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.01.2025 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.36). Водночас як видно зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.37). З довідки виконкому Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 27.02.2025 № 434 видно, що померлий [INFO] [PERSON] , 1973 р. н., був постійним мешканцем [ADDRESS] та разом із ним на день його смерті у будинку ніхто не проживав, але були зареєстровані: [PERSON] , 1982 р. н., - брат померлого; [PERSON] , 1988 р. н., - дружина брата померлого; [PERSON] , 2008 р. н., - племінниця померлого; [PERSON] , 2011 р. н., - племінник померлого (а.с.38). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 80319968, виданою 04.03.2025 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] є відсутньою (а.с.39). Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 80319809, виданою 04.03.2025 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо наявності заповіту чи спадкового договору, складеного [PERSON] , є відсутньою (а.с.40). Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 80320458 від 04.03.2025, наданого приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., убачається про реєстрацію спадкової справи № 73741929 за спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] (а.с.41). Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю. М. від 27.12.2025 за № 308/0-31 відмовлено в учиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі [PERSON] (позивачу) свідоцтва про право на спадщину за майном померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на земельні ділянки загальною площею 0,6051 га, що розташовані на території Синевирсько-Полянської сільської ради Хустського району Закарпатської області, оскільки відсутні правоустановчі документи на житловий будинок із господарськими будівлями, відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю, відсутні витяги з Державного земельного кадастру на земельні ділянки, відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна, наявна суперечлива інформація в Даних державного реєстру актів цивільного стану, наявний ще один спадкоємець за майном померлого, який прийняв спадщину шляхом спільного проживання. Також нотаріусом установлено, що [PERSON] /позивач/ прийняв спадщину за майном померлого брата [PERSON] як спадкоємець за законом шляхом подання заяви про прийняття спадщини, ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався (а.с.42). З виписки з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 428 від 25.02.2025 видно, що за померлою [INFO] [PERSON] , яка була зареєстрована в будинку [ADDRESS] , згідно з погосподарською книгою № 3 дійсно був закріплений особовий рахунок (номер об`єкту погосподарського обліку) [NUMBER] . [PERSON] дійсно була власницею цього будинку [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,10 га, яка знаходиться у користуванні. Даний будинок побудований до 1990 року. Свідоцтво про право власності на зазначений будинок сільською радою не видавалося (а.с.43). З довідки КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» від 11.11.2025 за № 292 слідує, що станом на 31.12.2012 право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.44) З технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] видно, що він має загальну площу 67,60 кв. м (а.с.45-50). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033758 від 22.05.2000, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 123, [PERSON] належить на праві приватної власності земельні ділянки загальною площею 0,6051 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Синевирсько-Полянської сільської ради, а саме: в урочищі «Н. Кінець- Біля хати» площею 0,1375 га; в урочищі «Н. Голиця» площею 0,1380 га; в урочищі «Н. Голиця - Біля толоки» площею 0,2480 га; в урочищі «Н. Заріка» площею 0,0816 га (а.с.55). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч. 1 ст. 1262 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За приписами пункту «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved