Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

31.12.2025 року адвокат Верченко О.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , подала до Дніпровського районного суду міста Кам`яського позовну заяву до [PERSON] про розірвання спадкового договору. В обґрунтування позову зазначила, що 13 листопада 2024 року між моєю Довірителькою, [PERSON] та [PERSON] було укладено Спадковий договір. Правочин посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріально округу Кравченко С.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1881. За умовами цього Договору, Відповідач зобов`язалася виконувати розпорядження Позивача немайнового характеру, а саме - забезпечувати догляд та допомогу, в яких Позивач має гостру потребу через похилий вік (1940 року народження), незадовільний стан здоров`я. Взамін за належне виконання цих обов`язків, Відповідач мала набути право власності на квартиру Позивача за адресою: квартиру [ADDRESS] , після її смерті. Єдиною метою укладення цього Договору з боку Позивача було отримання реальної фізичної допомоги та соціальної захищеності, оскільки самостійне обслуговування у побуті для неї є непосильним тягарем. Позивач є особою похилого віку, має низку хронічних захворювань. Ситуація критично погіршилася після того, як Позивач впала та отримала тяжку травму хребта. Внаслідок цього ушкодження фактично втратила мобільність: вона не може виходити на вулицю (в магазин, аптеку, викинути сміття), а в межах квартири пересувається з великими труднощами, болем виключно за допомогою ходунків. У такому стані Позивач повністю залежит від сторонньої допомоги, яку, згідно з п. 3.3.1 Договору, зобов`язалася надавати Відповідач. Всупереч взятим на себе зобов`язанням, Відповідач, достовірно знаючи про безпорадність Позивача, проявила злочинну недбалість та байдужість. Порушения умов договору носять не разовий, а системний і тривалий характер: 1.Умисне залишення без догляду: Відповідач зникала на 3-4 дні поспіль, не відповідала на телефонні дзвінки та не повідомляла про причини своєї відсутності. У ці періоди Позивач залишалася відрізаною від світу, не маючи змоги придбати продукти чи ліки. 2.Доведення до голодування: Внаслідок дій Відповідача Позивач неодноразово залишалася без їжі. Відповідач не купувала продукти і не готувала їжу, що призводило до фізичного виснаження організму. 3.Створення аварійної ситуації (загроза життю): Відповідач своїми діями створила в помешканні Позивача небезпечні для життя умови. З невідомих мотивів вона пошкодила (розтрощила) стіни в місцях розташування електричних розеток, внаслідок чого електричні дроти опинилися оголеними. Для Позивача, як людини, що пересувається на ходунках і має порушену координацію, це створювало смертельну небезпеку ураження електричним струмом або виникнення пожежі, від якої вона не змогла б врятуватися самостійно. 4.Психологічне та фінансове насильство: Замість піклування Позивач отримувала від Відповідача образи, приниження та погрози, що вона «залишить її без квартири». Крім того, Відповідач зловживала довірою Позивача, позичаючи гроші та відмовляючись їх повертати. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Кам`яського від 12.01.2026 року, цивільну справу №209/10560/25 передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Кам`яського. Протоком автоматизованого розподілу судової спраив між суддями від 10.02.2025 року, цивільну справу №209/10560/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 13.02.2026 року відкрито провадження у справі №209/10560/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 16.03.2026 року у підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що визнає позовні вимоги, не заперечує щодо їх задоволення та винесення рішення. 16.03.2026 року у підготовчому судовому засіданні адвокат Верченко О.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , не заперечувала щодо винесення рішення на стадії підготовчого судового засідання. 16.03.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме мвйно від 23.09.2010 року, Фонд комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, видане обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», витяг №27737062 від 22.10.2010 року, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . Відповідно до спадкового договору від 13.11.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Кравченко С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1882, [PERSON] зобов`язується виконувати передбачені в данному договорі дії немайнового характеру і в разі смерті [PERSON] набуває правло власності на належне їй майно квартиру [ADDRESS] . 20.12.2025 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] претензію щодо невиконання умов спадкового договору від 13.11.2024 року. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 651 ЦК України визначається, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до ст.1303 ЦК України відчужувачем успадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа. Відповідно до ст. 1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі впорядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Положення статті 1307 ЦК України передбачають, що на майно,визначене успадковому договорі, нотаріус, який посвідчивцей договір, накладає заборону відчуження. Заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі ,є нікчемним. Відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру (постанова Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 761/2536/18 (провадження № 61-11690св21). З матеріалів справи встановлено, що позивач вважає, що відповідач, достовірно знаючи про безпорадність позивача, проявила злочинну недбалість та байдужість. Систематично та тривало порушувала умови спадкового договору. У зв`язку з зазначеним позивач просить розірвати спадковий договір, укладений 13 листопада 2024 року між [PERSON] та [PERSON] . Судом враховано, що у підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, не заперечувала щодо розірвання спірного спадкового договору. Відповідно до п.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Отже, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе винести рішення у підготовчому судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання спадкового договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. Дана сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved