Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.12.2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладено договір № 5160255 про надання споживчого кредиту у розмірі 35000 грн. строком на 360 днів. 31.07.2025 року ТзОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги до відповідача ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» згідно договору факторингу № 31/07/2025. Зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 117032,32 грн., з яких: 23147,22 грн. - тіло кредиту, 47914,29 грн. - нараховані відсотки первісним кредитором, 28470,81 грн. - нараховані відсотки ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 123 календарних дні, 17500,00 грн. - штрафні санкції. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь товариства вказану заборгованість, а також понесені судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2026 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 12 січня 2026 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних і достовірних доказів стосовно укладення кредитного договору, відсутні докази про надходження коштів на її рахунок, відсотки та штрафні санкції нараховані безпідставно, позивачем не доведено перехід до нього права вимоги за договором. У зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно ухвали суду від 23.01.2026 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданих позовній заяві та відповіді на відзив просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, також подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, при вирішенні справи просила врахувати доводи, викладені у відзиві та запереченнях. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 15. 06.12.2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладено договір № 5160255 про надання споживчого кредиту у розмірі 35000 грн. строком на 360 днів (а.с. ). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст.526,612,625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З договору № 5160255 від 06.12.2024 року вбачається, що кредитний договір укладений в електронній формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1ст. 642 ЦК України). Згідно п.1.1 Договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Закону України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Таким чином, позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такої форми, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 39929, який був надісланий на номер телефону +380994879921 відповідача, про що свідчить п. 10 договору, реквізити та підписи сторін (а.с. ). Отже, посилання відповідача, що при укладенні договору в електронній формі сторони не дотримались порядку його оформлення, не заслуговують на увагу та спростовуються наданими доказами. Крім того, у поданому відзиві, відповідач заперечує щодо отримання кредитних коштів в розмірі 35000,00 грн. Разом з тим, як слідує із інформації АТ КБ «Приватбанк», на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 06.12.2024 року здійснено переказ коштів на суму 35000,00 грн. (а.с. ). При цьому, у період з 06.12.2024 року по 31.07.2025 року відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 21841,39 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. ). 31.07.2025 року ТзОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги до відповідача ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» згідно договору факторингу № 31/07/2025, згідно з підпунктом 1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. ). Відповідно до реєстру боржників від 31.07.2025 року до вказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 5160255 від 15.06.2024 року в сумі 88561,51 грн., з яких: 23148,22 грн. - основана сума боргу, 47914,29 грн. - нараховані проценти, 17500 грн. - штрафні санкції (а.с. ). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] . Таким чином, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором №5160255 від 06.12.2024 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , і він вправі пред`являти відповідні вимоги про стягнення коштів Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 117032,32 грн., з яких: 23147,22 грн. - тіло кредиту, 47914,29 грн. - нараховані відсотки первісним кредитором, 28470,81 грн. - нараховані відсотки ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 123 календарних дні, 17500,00 грн. - штрафні санкції (а.с. ). Відповідно до умов строк дії п. 1.3 кредитного договору № 5160255 строк кредиту 360 днів: з 06.12.2024 року по 01.12.2025 року і станом на дату укладання договору факторингу від 31.07.2025 року №31/07/2025, строк дії договору не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 01.08.2025 року по 01.12.2025 року (123 календарних днів) вірно здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 28470,81 грн. : 23147,22 грн * 1% = 231,47 грн*123 календарних дні = 28470,81 грн. Отже, проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. кредитного договору № 5160255 від 06.12.2024 року, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 76385,1 грн. (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 47914,29 грн. + проценти нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у сумі 28470,81 грн.) Щодо позовних вимог про стягнення штрафу (неустойки), то суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року. В подальшому, він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного кредитного договору, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, неустойка йоїйму не може бути нарахована у будь-якому випадку, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед кредитором за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України не виконала взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 5160255 від 06.12.2024 року, а тому прийшов до висновку, що заборгованість за тілом кредиту та відсотками на загальну суму 99532,32 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується заявкою №14158 на виконання доручення до договору про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, ордером про надання правничої допомоги від 22.12.2025 року, актом прийому-передачі виконаних робіт від 22.12.2024 року (а.с. ). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 99532,32 грн., тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у пропорційному розмірі, що становить 2060,17 грн. ((99532,32/117032,32) * 2422,40). Проте, враховуючи, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ-ї групи, то на підставі ч. 6 ст.141 ЦПК України, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2060,17 грн слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial