Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позов мотивовано тим, що 04.11.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 477331, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 7000 грн. строком на 365 днів зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором. Вказаний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. ТОВ «Селфі Кредит»умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. ТОВ «Селфі Кредит» виконало свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 43960 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36960 грн. - заборгованість за відсотками. 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ "ФК" Кредит - капітал" укладено договір факторингу № 01022024, згідно умов якого ТОВ ФК "Кредит-Капітал" набуло право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 477331 від 04.11.2022 року. Просять стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 2927861 від 20.11.2029 року в розмірі 43960 грн., та понесені судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.. Ухвалою суду від 29.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Автозаводського районного суду м.Кременчука відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Ухвалою суду від 28.01.2026 року за клопотанням представника позивача витребувано від АТ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності у [PERSON] карткових рахунків відкритих у банку та виписки по рахункам. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками відповідачу направлено засобами рекомендованого поштового зв`язку та повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Про дату розгляду справи відповідач повідомлений оголошенням на сайт Судової влади України За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8ст.178ЦПК України зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку Судом встановлено, що 04.11.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 477331 (а.с.13-24), згідно умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 7000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно з п. 1.4 договору кредит надано строком 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Пунктом 1.5.1. договору встановлено, що стандартна процентна ставка становить 2.2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. Факт перерахування відповідачу грошових коштів підтверджується листом ТОВ «пейтек» за № 20251020-2291 від 20.10.2025 року, за яким, на банківську картку відповідача 04.11.2022 року о 20:28:10 були перераховані грошові кошти у розмірі 7000 грн. Крім того, факт перерахування кредитних коштів в розмірі 7000 грн. підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 03.03.2026 року, відповідно до якого, на ім`я [PERSON] банком емітовано картку № [NUMBER] , на яку 04.11.2024 року зараховані грошові кошти у розмірі 7000 грн. та випискою по картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] . 01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» укладено договір факторингу № 01022024, згідно умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» набуло право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 477331 від 04.11.2022 року. Згідно розрахунку, наданого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» загальна сума заборгованості за кредитним договором № 477331 становить 43960 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36960 грн. - заборгованість за відсотками. Першою та третьою частинами статті 512 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, на підставі договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло прав кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 477331 від 04.11.2022. Вищевказаний договір укладений між первісним кредитором та відповідачем у формі електронного документа з відповідними електронними підписами сторін. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявм про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем перераховано грошові кошти. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами та йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. З огляду на викладене, враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачем правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Зі змісту кредитного договору, встановлено, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Тоді як без отримання позичальником повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Судом враховано, що договір містить податковий номер [PERSON] , його паспортні дані, відомості про місце проживання. Факт одержання кредитних коштів у розмірі встановленому кредитним договором, підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами, витребуваною інформацією - листом АТ КБ «ПриватБанк»від 03.03.2026 р. про наявність відкритих банківських рахунків, випискою по картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] . Отже, позивачем надано належні та допустимі докази, не спростовані відповідачем, щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У строк, передбачений договором [PERSON] кошти, отримані в борг не повернув, безпідставно ухилившись від взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим за вищевказаним кредитним договором виникла заборгованість за тілом кредиту, що становить 7000 грн. Укладеним сторонами договором також передбачено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 2,20 % річних в день від суми заборгованості. Заборгованість відповідача за відсотками становить 36960 грн. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду не надано. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Оскільки за умовами кредитного договору строк кредитування становить 365 днів (п.1.4 договору), та право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку договору (кредитування), проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню в межах позовних вимог. За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованістьза договором про надання споживчого кредиту № 477331 від 04.11.2022 року у розмірі 43960 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 7000 грн.; заборгованість за відсотками 36960 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача здійснював адвокат Усенко М.І. на підставі договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Урахувавши обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру та виходячи з конкретних обставин справи, висновку про необхідність зменшення розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 4000 грн., яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved