Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слобідського районного суду міста Харкова з заявою, в якій просить встановити факт її перебування на утриманні [PERSON] ( [INFO] , померлого [INFO] ) на момент його смерті [INFO] . Посилалася на те, що заявник з [PERSON] , [INFO] , з 24.08.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Заявниця є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком довічно, її розмір доходів є незначним та таким, що не задовольняє повних потреб у життєдіяльності, харчуванні та лікуванні, вона перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] , котрий був військовим пенсіонером згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». [INFO] [PERSON] помер. Заявниця звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області за призначенням пенсії по втраті годувальника, в чому їй було відмовлено Рішенням Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.03.2025 року, оскільки нею не було додано відповідних доказів, що підтверджували би факт її спільного проживання з [PERSON] за однією адресою. Отримати довідку [PERSON] про проживання за однією адресою не має можливості, оскільки фактичним місцем проживання заявниці та її чоловіка було [ADDRESS] , але зареєстровані вони були за різними адресами. Зокрема, місцем реєстрації померлого [PERSON] є адреса, відмінна від його місця проживання, що вбачається з його копії паспорта, зокрема померлий був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, єдиним документом для підтвердження проживання за однією адресою для підтвердження факту перебування на утриманні і переходу на пенсію по втраті годувальника є рішення суду. Заявник позбавлена можливості будь-яким іншим способом, крім як в судовому порядку, довести даний юридичний факт, що створює їй перешкоди в оформленні нею пенсії по втраті годувальника після його смерті. Тобто метою встановлення юридичного факту є перехід на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка [PERSON] , у зв`язку із чим остання звернулася до суду з відповідною заявою. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження з викликом сторін. В судовому засіданні [PERSON] та її представник просили задовольнити заяву з підстав, викладених у ній. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, суд вважає, що заява задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] з 1990 року (з моменту одруження) як дружина та чоловік однією сім`єю. Шлюб між ними зареєстровано 24.08.1990 р. Палацом одруження «Центральний», про що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] внесено актовий запис. Після реєстрації шлюбу заявник [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом, однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 18.12.2025 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: заявник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно із відміткою у паспорт громадянина України [PERSON] останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Обставини спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджуються актом про проживання особи без реєстрації від 21.03.25 складеного Комітетом Слобідського району міста Харкова у присутності свідків та довідкою ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області від 18.02.2025. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що дружив із померлим чоловіком заявниці [PERSON] із дитинства, є сусідом родини протягом багатьох років. З 1990 року, після одруження [PERSON] із заявницею, родина спільно проживала за адресою: [ADDRESS] . Оскільки він є близьким другом родини, добре обізнаний, що до смерті [PERSON] джерелом доходів родини була переважно пенсія чоловіка, оскільки він був військовим пенсіонером. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] . Заявниця разом із чоловіком проживали спільно за адресою: [ADDRESS] після їх одруження. Знає, що родина жила за рахунок пенсії чоловіка, але детально щодо їх фінансового стану не обізнана. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] , які після одруження спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Останнім часом дружина та чоловік отримували пенсію, а доходи померлого [PERSON] були більші, ніж у дружини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було складено актовий запис №1834. Після смерті чоловіка заявник [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з метою оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідно рішення від 10.03.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області заявнику [PERSON] було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, у зв`язку із непідтвердженням в установленому законом порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника. Оскільки, заявнику [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника, тому остання звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка. За ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно норм ст.ст. 3, 4 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Встановлення факту перебування особи на утриманні померлого, має юридичне значення для призначення пенсії заявниці у разі втрати годувальника. Факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа має можливість довести у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням Довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; по-друге, подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, зокрема, непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до частини першої, другої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; один з батьків, або чоловік (дружина), незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати. Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. При цьому визначальним є вимога закону, за яким право на таку пенсію мають саме непрацездатні особи, непрацездатність яких існувала станом на час смерті годувальника. Згідно із п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 підкреслив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Також Верховний Суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 11.09.2025 [PERSON] перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фону України в Харківській області та отримала пенсію за 2025 рік, яка складає: січень 2725 грн., лютий -2725 грн., з березня по вересень - 3038 грн. Як вбачається із листів розрахунків Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області померлий [PERSON] отримував пенсію, як військовий пенсіонер згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Станом на 01.06.2024 розмір його пенсії складав 15644,31 грн. Наявні у справі докази свідчать про те, що дохід [PERSON] був для заявниці постійним і основним джерелом засобу існування, оскільки, вона є пенсіонеркою, та отримує мінімальну пенсію. Суд вважає, що наявні у справі докази беззаперечно підтверджують факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ч. ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що перебування [PERSON] на утриманні чоловіка, який помер, має для неї юридичне значення і потрібне для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, обґрунтування заявлених вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а відтак заява підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved