Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання дійсним Договору № 96/0446 купівлі-продажу нерухомого майна від 16 квітня 1996 року, який зареєстрований в Одеській універсальній товарній біржі GІP, який був зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості за реєстраційним № 96/0446, згідно якого [PERSON] купив, а [PERSON] продав 18/40 часток будинку, якій розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивується тим, що [PERSON] , купив, а [PERSON] продав 18/40 часток будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] про що свідчить Договір № 96/0446 купівлі-продажу нерухомого майна від 16 квітня 1996 року, який зареєстрований в Одеській універсальній товарній біржі GIP. Означений договір був зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості за реєстраційним № 96/0446 від 16/04/1996 р. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований [PERSON] , 18 квітня 1996 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості під номером 2513 на стор. 268 кн. 23 доп., що підтверджується штампом на зворотній стороні Договору купівлі-продажу. 18/40 часток будинку складається з двох кімнат житловою площею 26.1 кв.м., а також: веранда, коридор, кухня, загальною площею 62,0 кв.м. Відповідно до п. 6 Договору № 96/0446 купівлі-продажу нерухомого майна від 16 квітня 1996 року 18/40 часток було продано за 700 (сімсот) млн. крб., які були отримані продавцем до підписання Договору і частка перейшла у власність [PERSON] . При підписанні договору між позивачем та продавцем була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов цього правочину та вони повністю його виконали, але не оформили його нотаріально. В означеній частині будинку [PERSON] проживає та зареєстрований з 22 травня 1996 року по теперішній час, що підтверджується штампом у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданий Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 15.06.2011 року. Лише у серпні місяці 2025 року [PERSON] стало відомо, що біржові правочини з приводу нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, що і стало підставою для звернення із зазначеним позовом до суду. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі. Роз`яснено відповідачу, що у випадках ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд згідно вимог ч.8 ст. 178 та ч.2 ст. 191 ЦПК України розглядатиме справу за наявними матеріалами. (а.с. 26,27). Представником позивача адвокатом Бузовою Т. Г. подано заяву про підтримання позовних вимог, адвокат не заперечував проти винесення судом заочного рішення та розглядом справи за його відсутністю. (а.с. 43). Також адвокатом Бузовою Т. Г. 23 березня 20-26 року подано клопотання про долучення доказів - Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.03.2026 року та відповіді КП Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради. (а.с. 37-42). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надав, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. (а.с. 30,36). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою сторони позивача. (а.с. 43). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , купив, а [PERSON] продав 18/40 часток будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] про що свідчить Договір № 96/0446 купівлі-продажу нерухомого майна від 16 квітня 1996 року, який зареєстрований в Одеській універсальній товарній біржі GIP. Означений договір був зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості за реєстраційним № 96/0446 від 16/04/1996 р. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований [PERSON] , 18 квітня 1996 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості під номером 2513 на стор. 268 кн. 23 доп., що підтверджується штампом на зворотній стороні Договору купівлі-продажу. 18/40 часток будинку складається з двох кімнат житловою площею 26.1 кв.м., а також: веранда, коридор, кухня, загальною площею 62,0 кв.м. Відповідно до п. 6 Договору № 96/0446 купівлі-продажу нерухомого майна від 16 квітня 1996 року 18/40 часток було продано за 700 (сімсот) млн. крб., які були отримані продавцем до підписання Договору і частка перейшла у власність [PERSON] . При підписанні договору між позивачем та продавцем була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов цього правочину та вони повністю його виконали, але не оформили його нотаріально. В означеній частині будинку [PERSON] проживає та зареєстрований з 22 травня 1996 року по теперішній час, що підтверджується штампом у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданий Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 15.06.2011 року. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі продажу в 1996 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані. При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Outcome: approved