Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Адвокат Библів Ю. В. звернулася в інтересах позивачки [PERSON] в суд з позовом, в якому просила винести рішення про відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав; стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що позивачка [PERSON] є мамою [PERSON] , яка в січні 2021 року разом з відповідачем [PERSON] поїхали у Францію, де в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . В грудні 2021 року відповідач зателефонував до позивачки та повідомив, що її дочку терміново госпіталізували через психічне загострення хвороби, а малолітню дитину соціальні служби взяли на облік. Приїхавши у Францію, позивачка перебувала там близько трьох місяців, і в квітні 2022 року забрала свою дочку [PERSON] , і онуку та повернулася разом із ними в Україну. Батько дитини [PERSON] залишився у Франції. З того часу позивачка займається вихованням своєї онучки, оскільки мама дитини за станом здоров`я не може виконувати свої батьківські обов`язки, так як перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра, є особою з інвалідністю 3 групи. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, протягом чотирьох років не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дочки, не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду. Малолітня [PERSON] взята на облік за підставою ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, тимчасово влаштована у сім`ю баби [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Комісія з питань захисту прав дитини Калуської міської ради надала висновок 11.08.2025 про доцільність відібрання [PERSON] від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Крім того, враховуючи, що позивачка самостійно утримує дитину, а відповідач жодних коштів не надає для своєї дочки, хоча зобов`язаний утримувати її, тому з останнього слід стягувати аліменти у примусовому порядку. Представник позивачки в поданій суду заяві позов підтримала, просила його задоволити та розглянути справу у відсутності сторони позивачки, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в поданій суду заяві просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Установлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , мамою дитини є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 1617, виданого мерією міста Монфермей, Французька Республіка 25.10.2021 (а.с.16-17). Відповідно до довідки від 10.01.2022 № 61215-536-005, виданої Посольством України у Французькій Республіці, [PERSON] , [INFO] зареєстрована громадянкою України (а.с.19). Згідно до наказу служби у справах дітей Калуської міської ради від 23.06.2025 № 61/ 01-07 малолітня [PERSON] взята на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах за підставою ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.20). Відповідно до наказу служби у справах дітей від 23.06.2025 №62/01-07 малолітню [PERSON] влаштовано тимчасово у сім`ю бабусі [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.21, 22). Мама дитини - [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра (а.с.25), та згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №1363 [PERSON] проживає разом з [PERSON] , за рівнем обмеження життєдіяльності [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.26). Згідно консультаційних висновків КНП КМУПМСДКМР від 24.02.2025, 10.03.2025 [PERSON] хворіє хронічним психічним захворюванням (а.с.29, 30). Відповідач [PERSON] як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, не забезпечує матеріально, не спілкується, на даний час проживає за кордоном. Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 20.06.2025, 16.07.2025 для проживання малолітньої в будинку створені задовільні умови для повноцінного виховання та розвитку дитини, є місце для сну та відпочинку, вихованням дитини займається баба [PERSON] (а.с.23, 24). Відповідно до характеристики дитини [PERSON] , що надана ЗДО « [PERSON] », який відвідує дитина, бабуся бере активну участь у вихованні дитини, цікавиться її розвитком, спостерігається тісний зв`язок [PERSON] з бабусею та довірливі стосунки. Натомість батько [PERSON] перебуває за кордоном, у процесі виховання та розвитку дочки безпосередньої участі не приймає (а.с.31). Згідно висновку від 11.08.2025 № 01-23/519 комісія з питань захисту прав дитини Калуської міської ради вважає за доцільне відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав (а.с.33-34). Таким чином, відповідачем, який усунувся від виконання обов`язків щодо виховання та розвитку своєї малолітньої дочки, порушено право останньої на належне батьківське виховання. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з вимогами ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом; дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Згідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з вимогами п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до вимог ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. З огляду на встановлені судом обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, які підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, що визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми в їх сукупності, виходячи з інтересів малолітньої дитини, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову щодо відібрання малолітньої дитини у відповідача без позбавлення його батьківських прав, який підлягає до задоволення. Суд зазначає, що відібрання дитини у батька без позбавлення батьківських прав - це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Проте ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Також, згідно до частини четвертої статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд ураховує, що відповідач добровільно коштів на утримання дочки не надає, дитина перебуває на утриманні баби [PERSON] , відповідач є працездатним, розмір його доходу невідомий, стан його здоров`я, який суд уважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано та в судовому засіданні не здобуто, наявність у відповідача інших утриманців судом не встановлено. У зв`язку з наведеним, суд уважає необхідним та можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки [PERSON] , в сім`ю якої влаштована дитина, на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,4 грн (по 1211,20 грн за дві позовні вимоги) На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 150, 152, 155, 164 ч.1 п.2, ст.170 ч.1, 182, 191 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved