Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У липні 2025 року позивачі, в інтересах яких діє представник, адвокат Пуйда Є.Ю., звернулись до суду із вказаним позовом у якому просять визнати за ними право власності за кожним на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачами було приватизовано квартиру площею 63,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що було видано свідоцтво про право власності № [NUMBER] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, відповідно до законодавства, що діяло на той час. Вказав, що вищевказана квартира була пошкоджена внаслідок бойових дій та наразі позивач має намір отримати компенсацію за пошкодження житла. З метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач звернувся до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права було відмовлено у зв`язку з відсутністю зареєстрованого права власності на квартиру та неможливістю отримати інформацію у БТІ з тимчасово окупованої території. Тому, позивач змушений звернутися до суду та просив задовольнити його позов. Ухвалою суду від 15.07.2025 позовну заяву залишено без руху, з огляду на її невідповідність вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України. Представником позивачів подано позовну заяву в новій редакції, в які просив визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.07.2025 відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. До початку судового розгляду представником позивача подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимог з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та усіх процесуальних документів в особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідно до ч.5 ст.14 ЦПК України. Через підсистему «Електронний суд» надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, просив вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства. причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приватизовано квартиру, площею 63,9 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 09.07.1998, на підставі розпорядження від 07.07.1998 за № 980. На підставі зазначеного свідоцтва про право власності на житло, право власності позивачів на вищезазначену квартиру зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, записано у реєстрову книгу за № 651 від 15.12.1999. Технічним паспортом на вказану квартиру також підтверджується, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Представником позивача засобами поштового зв`язку до суду надано нотаріально посвідчену копію свідоцтва про право власності на житло від 09.07.1998 щодо спірної квартири. Співвласник квартири за вище вказаною адресою, [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.06.2020, серія [NUMBER] . Також, з матеріалів справи вбачається, що співвласник квартири [ADDRESS] ., [PERSON] кв. 71., у зв`язку з укладанням шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 31.05.2024. З матеріалів справи вбачається, що позивач, [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. На даний час позивач є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 12.07.2022 за № 5105-5001861463. Також внутрішньо-переміщеною особою, є позивач [PERSON] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 10.04.2022 за № 1602-5000906653. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту Одеської міської ради від 25.07.2024 за № 74272600 позивачам відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з відсутністю можливості здійснити запитування від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення або реєстрацію прав, оскільки територія Сеєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою, а приміщення КП Сєвєродонецького БТІ зазнало значних руйнувань. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), м. Сєвєродонецьк Луганської області віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Зі змісту рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій вбачається, що державним реєстратором не встановлено наявності зареєстрованого права власності на квартиру на спірну квартиру. Зробити запит до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, про надання інформації (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідної для такої реєстрації у державного реєстратора немає можливості, оскільки м.Сіверськодонецьк Луганської області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1-3 ст. 370 ЦПК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Частиною третьою ст.364 ЦК України установлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як установлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Будь-яких доказів щодо зміни розміру часток у праві власності позивачів не встановлено, протилежного не доведено. Відтак, заявлення позовних вимог про визнання права власності на належні позивачам частки квартири по 1/3 кожному, яка належала їм на праві спільної сумісної власності, набутому відповідно до закону не суперечить вищезазначеним вимогам цивільного законодавства. Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачами право власності набуте у 1998 році. Надане свідоцтво про право власності на житло,технічний паспорт, посвідчені та видані органом, що здійснював реєстрацію права власності на той час, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачкою було доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved