Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Комунальний заклад «Місцева пожежна охорона» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якому просив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь витрати пов`язані з регламентною виплатою у розмірі 47123 грн. 72 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент настання ДТП [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ здійснило регламентну виплату на користь потерпілої особи у сумі 44189 грн. 64 коп. У зв`язку з чим позивач звертається до суду для стягнення витрат пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 44189 грн. 64 коп. та витрат на збір документів у розмірі 2934 грн. 08 коп. 19 травня 2025 року представник відповідача подала до суду відзив в якому зазначила, що позовні вимоги МТСБУ є незаконними, а підстави для відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП відсутні. Вказала, що відшкодування шкоди завданої водієм, який керував автомобілем, що належить роботодавцю відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки, а не водієм транспортного засобу. У зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні позову. 19 травня 2025 року представником відповідача також було подано заяву про застосування строків позовної давності. Представник зазначила, що загальний строк позовної давності становить три роки та почав свій перебіг 09 червня 2020 року, при цьому сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Представник позивача в прохальній частині позову просила розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без їх участі, просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується повернутим поштовим відправленням №R067026534671. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Встановлено, 11 квітня 2020 року о 15-00 год. в смт. Обухівка по вул. Свердловій, водій [PERSON] керуючи автомобілем «ЗІЛ» державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримав дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення у задню частину автомобіля «Мерседес Віто» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду нього в попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду, постраждалих немає. Своїми діями [PERSON] скоїв правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року справа №175/1350/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у сумі 340 гривень. 15 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 квітня 2020 року за участю транспортного засобу «ЗІЛ» державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO» державний номерний знак [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Відповідно до Звіту №110420 з оцінки вартості збитків завданих внаслідок нанесених пошкоджень автомобілю, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO номерний знак [NUMBER] , становить 90189,64 грн., а вартість відновлювального ремонту 172420,48 грн. Згідно платіжної інструкції №1479279 від 09 червня 2020 року, позивач МТСБУ здійснив регламентну виплату потерпілому [PERSON] в розмірі 44189,64 грн. на підставі наказу №6173 від 05 червня 2020 року. Згідно платіжної інструкції №1479496 та №1479497 від 22 червня 2020 року позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 2934,08 грн. 09 червня 2021 року позивач звернувся з претензією до відповідача про відшкодування шкоди завданої потерпілому у розмірі 47123,72 грн. Оскільки відповідач витрати понесені позивачем не виплатив, МТСБУ були змушені звернутися до суду для захисту своїх прав. Відповідно до п.4 ч. 1 статті 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди водій, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди повідомити про дорожньо-транспортну пригоду страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу, яким він керував (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), а також надати відомості про місцезнаходження такого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та адресу, у тому числі електронну, для листування. Якщо водій з поважних причин не мав змоги виконати такі дії, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Касаційний цивільний суд Верховного Суду виснував, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Постанова КЦС ВС від 4 липня 2023 року у справі № 686/20281/21. Судом встановлено, що згідно відомостей з трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] працює в КЗ ДР «Місцева пожежна охорона» водієм пожежного автомобіля. Згідно технічного талону транспортного засобу та технічного паспорту транспортний засіб «ЗІЛ 431412» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] є спеціальним пожежним транспортним засобом та належить Дніпропетровській обласній базі матеріально-технічного забезпечення. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові. Згідно зі ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. (ст. 3 ЦПК України) Як передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ст. 15 та 16 ЦПК України кожна має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд має право за клопотанням позивача залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Залучення особи чи органу у якості співвідповідача та заміна первісного відповідача належним відповідачем здійснюється лише за згодою позивача у справі. Однак, позивач не скористався своїм правом та вважає, що саме відповідач є відповідальною особою за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальний заклад «Місцева пожежна охорона» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області в якому працює відповідач. При цьому позовних вимог до Комунального підприємства «Місцева пожежна охорона» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області позивач не пред`явив, клопотань про залучення його до участі у справі як співвідповідача не заявляв, незважаючи на вжиття судом всіх можливих процесуальних заходів сприяння позивачам у реалізації їх процесуальних прав. Лише при належному складі учасників справи судом встановлюються обставини справи та досліджується й вирішується спір по суті. Разом із тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Зважаючи на вищенаведене, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності та вважає за необхідне відмовити у позові у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] , третя особа: Комунальний заклад «Місцева пожежна охорона» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed