Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Асоціація журналістів «Думська» в особі керівника Гіманова О. М. про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання вилучити і спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що [INFO] розміщено матеріал під назвою: «Вічно активний [PERSON] , крипта [PERSON] і небезпечні «гагаузи»: як велика війна вплинула на кримінальну спільноту Одеси». Вважає, що у даній публікації міститься неправдива, нічим не підтверджена негативна інформація про позивача під заголовком: « [INFO] крадіжки добрив і комбайнів у Гагаузії, вивезення ухильників, грабежі на «сімці» і викрадення комбайнів». У публікації зазначено: «У 2024 році в Одесі та північній Бессарабії знову активізувався кримінальний клан з умовною назвою «гагаузька мафія». Його кістяк родом із гагаузьких сіл, але працює банда не тільки в рідних краях, а й в Одесі. ОЗУ сформували на початку 2010-х. До повномасштабної війни гагаузький кримінальний клан активно діяв на промринку «Сьомий кілометр», грабуючи місцевих комерсантів і заїжджих оптовиків, а також зламуючи склади. Однак найголовнішим і найвигіднішим напрямком були крадіжки дорогих добрив у фермерів, викрадення великої сільгосптехніки. Ватажки ОЗУ - 39-річний [PERSON] , відомий як Мана, і його помічник на прізвисько [PERSON] . Клан закритий для сторонніх, оскільки складається тільки з уродженців української Гагаузії, які розмовляють гагаузькою мовою. Ця обставина додає безпеки лідерам клану, оскільки впровадити в угруповання оперативників практично неможливо. Штаб угруповання налічує близько десяти осіб, пов`язаних родинними зв`язками. «Штатних» членів близько п`ятдесяти, проте ситуативно угруповання може поставити під рушницю понад сотню земляків, що і сталося кілька років тому під час конфлікту великого одеського охоронного агентства з «гагаузьким» ОЗУ. Охоронців було жорстоко побито. Після початку повномасштабної війни «гагаузький» клан також узяв під контроль ухильні стежки. Ну а традиційні кримінальні «теми» їхні незмінні крадіжки добрив і зерна, викрадення сільгосптехніки, грабежі підприємців і фермерів. А ще крадіжки зі складів і розбої на «Сімці». В 2024 році ОЗУ Ману почало активно шукати виходи на криптобіржі за кордоном і вкладатися в криптовалюту. Клан має великі зв`язки з одеськими політиками і правоохоронцями. Спочатку він не був пов`язаний із традиційною організованою злочинністю - «злодіями в законі», проте за останні два роки налагодив із ними зв`язки на правах автономного угруповання, що вносить частку від прибутків у злодійський общак. З ОЗУ Румуна підтримує нейтралітет». При цьому, автор цієї публікації - [PERSON] - [PERSON] звинувачує [PERSON] у низці кримінальних правопорушень: створенні та участі у стійкій злочинній групі, крадіжках, грабежах, викраденнях та інших тяжких злочинах. Публікація дає змогу необмеженому колу людей спроектувати негативну інформацію щодо наявності в м. Одесі злочинної групи, яку очолює позивач, та скласти про нього власну думку як про злочинця та особу, що захищає злочинців. Указує, що ця інформація є недостовірною та безумовно негативною, такою, що принижує його честь та гідність. Зазначає, що той факт, що викладена у публікації інформація щодо його причетності до кримінальних зв`язків є недостовірною, підтверджується тим, що станом на даний час він не є підозрюваним, обвинуваченим у будь-якому кримінальному провадженні, стосовно нього відсутні обвинувальні вироки суду та він не має судимості. Він є добропорядним громадянином, одружений та виховує трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Він є фізичною особою-підприємцем, мав бездоганну ділову репутацію, проте внаслідок вказаної публікації його репутація як суб`єкта підприємницької діяльності була знижена, у нього зменшився попит на надання послуг, він щомісячно втрачав заробіток, у зв`язку з відмовою його клієнтів укладати з ним договори з надання послуг (надання в оренду сільськогосподарської техніки), оскільки клієнти побоювалися укладати договори з особою, яка, зі слів автора публікації, є членом організованої злочинної групи. Вважає, що публікуючи матеріал стосовно його кримінальних зв`язків та нібито вчинених ним кримінальних правопорушень, що є неправдивою та голослівною інформацією, яка завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, ГО «Асоціація журналістів «Думська» порушила не лише всі принципи журналістської етики, а й чинне українське та міжнародне законодавство. Також позивач стверджує, що опублікуванням статті, яка містить в собі недостовірну та негативну інформацію, йому спричинена моральна шкода, яка полягає у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації як порядного громадянина, сім`янина та підприємця, яку він оцінює в розмірі 200 000 грн. Зазначає, що моральна шкода, завдана позивачу розповсюдженням щодо нього недостовірної інформації, полягає у тому, що його дітей почали дражнити в школі через те, що їхній батько, зі слів журналістів, злочинець, у дружини позивача всі її подруги цікавляться щодо достовірності опублікованої інформації відносно позивача. Після опублікування цієї статті від послуг позивача відмовилися деякі клієнти, які раніше користувалися його послугами регулярно, що він також пов`язує з погіршенням його ділової репутації зазначеною публікацією. Усе це завдає йому хвилювань та моральної шкоди, оскільки йому необхідно постійно виправдовуватись перед дітьми, дружиною, знайомими, друзями та клієнтами за події, до яких він не має жодного відношення. На підставі наведеного просить визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права та принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену [INFO] о 18:11 год. на сайті dumskaya.net під назвою (мовою оригіналу): «Вічно активний [PERSON] , крипта [PERSON] і небезпечні «гагаузи»: як велика війна вплинула на кримінальну спільноту Одеси» в частині звинувачень [PERSON] у низці кримінальних правопорушень під таким заголовком: « [INFO] »; зобов`язати Громадську організацію «Асоціація журналістів «Думська» в особі керівника [PERSON] вилучити протягом 5 діб недостовірну інформацію, поширену [INFO] о 18:11 год. на сайті [INFO] під назвою: «Вічно активний [PERSON] , крипта [PERSON] і небезпечні «гагаузи»: як велика війна вплинула на кримінальну спільноту Одеси» в частині звинувачень [PERSON] у низці кримінальних правопорушень під таким заголовком: « [INFO] крадіжки добрив і комбайнів у Гагаузії, вивезення ухильників, грабежі на «сімці» і викрадення комбайнів», всю подальшу інформацію в цьому розділі, яка стосується [PERSON] та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації; зобов`язати Громадську організацію «Асоціація журналістів «Думська» в особі керівника [PERSON] спростувати протягом 5 діб недостовірну інформацію, поширену [INFO] о 18:11 год. на сайті [INFO] під назвою (мовою оригіналу): « [PERSON] активний [PERSON] , крипта [PERSON] і небезпечні «гагаузи»: як велика війна вплинула на кримінальну спільноту Одеси» в частині звинувачень [PERSON] у низці кримінальних правопорушень під таким заголовком: « [INFO] крадіжки добрив і комбайнів у Гагаузії, вивезення ухильників, грабежі на «сімці» і викрадення комбайнів», всю подальшу інформацію в цьому розділі, яка стосується [PERSON] та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації; стягнути з Громадської організації «Асоціація журналістів «Думська» в особі керівника [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи. У відзиві на позовну заяву Громадська організація «Асоціація журналістів «Думська» у задоволенні позову просить відмовити, зазначає, що відповідач не є ані автором, ані особою, яка поширила оскаржувану інформацію, а відтак не є належним відповідачем у справі. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач поширив чи є власником ресурсу, де розміщена ця інформація. Позивач не наводить та не надає доказів причетності відповідача до веб-сайту dumskaya.net, натомість відповідач не значиться як реєстрант згаданного доменного імені, що підтверджується інформацією з відкритих реєстрів відповідних доменних зон. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (абзац 4 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у пунктах 9-12 роз`яснив судам, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. У постанові Верховного Суду у від 18 грудня 2019 року у справі № 742/286/17 (провадження № 61-14303св19) вказано, що відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 439/1469/15-ц, провадження № 61-5189св18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Отже, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. У даній справі позивач звернувся з позовом про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації, яка поширена 09.10.2024 о 18:11 на сайті dumskaya.net та визначив відповідачем Громадську організацію «Асоціація журналістів «Думська» в особі керівника Гіманова О. М. Водночас, як слідує з оспорюваної публікації автором інформаційного матеріалу є Георгій Ак-Мурза. Про те, що зазначена особа є автором інформаційного матеріалу позивач указав у позовній заяві, однак як відповідачем автора цієї статті не визначив. При цьому позивачем також не надано належних та допустимих доказів, що ГО «Асоціація журналістів «Думська» є власником вебсайта відповідного інформаційного матеріалу. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначити відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 199/1492/20 (провадження № 61-18880св20), Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Клопотання про залучення належного відповідача позивач не заявляв. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За таких обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Ураховуючи, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, у задоволенні цього позову слід відмовити з цих підстав. При цьому позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача за своїми позовними вимогами. Також слід зазначити, що позов [PERSON] пред`явлено до Громадської організації «Асоціація журналістів «Думська» в особі керівника Гіманова О. М. У прохальні частині позовної заяви позивач просить зобов`язати ГО «Асоціацію журналістів «Думська» в особі керівника Гіманова О. М. вчинити дії, а також стягнути з ГО «Асоціація журналістів «Думська» в особі керівника Гіманова О. М. моральну шкоду. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників). У постанові Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 511/1915/20 зазначено, що виступ в обороті від імені юридичної особи здійснюється, як правило, її виконавчим органом. При цьому виконавчий орган (наприклад, керівник колегіального виконавчого органу) діє не від свого імені, а від імені юридичної особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 554/7761/20 (провадження № 61-16724св21). Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пункт 3 ч. 2 ст. 23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, а також те, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про захист гідності, честі чи ділової репутації, які не підлягають задоволенню, суд дійшов висновку також про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed