Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 30200 грн за договором кредитної лінії № 00-10203852 від 10.11.2023 року, укладеної між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та відповідачкою було укладено договір кредитної лінії № 00-10203852. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачці кредит на споживчі потреби на наступних умовах: сума кредитного ліміту 5000 грн.; строк кредитування 240 днів; знижена % ставка 0,011% в день; стандартна % ставка 2,80 % в день. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. 22.01.2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024, за яким ТОВ «Макс Кредит» отримало право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10203852 від 10.11.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «Макс Кредит» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10203852 від 10.11.2023 року на загальну суму 15360 грн. 16.08.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, відповідно до якого позивач набув право вимоги за вказаним договором кредиту до відповідачки. Відповідно до Реєстру боржників позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10203852 від 10.11.2023 року на загальну суму 30200 грн. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитом. Зазначає, що станом на 23.12.2024 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 30200 грн, з яких: 5000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 25200 грн сума заборгованості за нарахованими процентами. Оскільки відповідачка у добровільному порядку заборгованість за вищевказаними договором не погасила, то просить позов задовольнити, стягнути з неї 30200 грн заборгованості, а також оплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. У поданих поясненнях представник відповідачки вимоги позову не визнав, вказав, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Зазначає, що позивачем не надано підтверджуючих документів про отримання відповідачкою вказаної в позові суми кредиту. Також відсутній детальний розрахунок заборгованості для можливості перевірити правильність нарахування розміру заборгованості, а наданий розрахунок є одностороннім арифментичним розрахунком банку. Не погоджується з тим, що другий кредитор проводив нарахування відсотків за договором після укладення договору факторингу. За таких обставин у задоволенні позову просив відмовити. Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлена у встановленому законом порядку, у поданих поясненнях представник позивача просив проводити розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 10.11.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-10203852. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачці кредит на споживчі потреби на наступних умовах: тип кредиту кредитна лінія; сума кредитного ліміту 5000 грн. (п.1.2 Договору); дата видачі кредиту 10.11.2023 року ( п.2.8 Договору); строк кредитування 240 днів до 07.07.2024 року (п.1.3Договору); знижена % ставка 0,011 % в день (п.1.4.2 Договору); стандартна % ставка 2,80 % в день (п.14.1 Договору) (а.с.31-35, 51-54) Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконал у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору, факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту, яке здійснювалося за допомогою платіжного сервісу Platon ТОВ «Платежі онлайн» на картковий рахунок, вказаний відповідачкою, платіжною інструкцією №9731982199492.128 від 10.11.2023 року та інформацією від 12.03.2006 року АТ «А-Банк» (а.с.56-63). 22.01.2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу №22-01/2024, за яким ТОВ «Макс Кредит» отримало право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10203852 від 10.11.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «Макс Кредит» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10203852 від 10.11.2023 року на загальну суму 15360 грн., з яких: 5000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 10360 грн сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 74-87). 16.08.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, відповідно до якого позивач набув право вимоги за вказаним договором кредиту до відповідачки. Відповідно до Реєстру боржників позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10203852 від 10.11.2023 року на загальну суму 30200 грн, з яких: 5000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 25200 грн сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 88-100). Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», загальна сума заборгованості станом на 23.12.2024 року становить 30200 грн., з яких: 5000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 25200 грн сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 69-73). Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з п.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з положеннями пунктів 12-13 ст. 11 цього ж Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копія, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Згідно з п. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Як видно з наданих позивачем розрахунків первісних кредиторів та зазначено представником позивача у додаткових поясненнях відсотки нараховані за період з 10.11.2023 року по 29.11.2023 року із застосуванням визначеної п.1.4.2 Договору денної процентної ставки 0,55%; з 30.11.2023 року по 27.05.2024 року із застосуванням визначеної п.1.4.1 Договору денної процентної ставки 2.8%. Суд вважає що кредиторами розмір процентів визначено невірно. З 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Цим Законом внесені зміни, зокрема і у Закон України «Про споживче кредитування». Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» доповнені пунктом 17, який визначає, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Кредитний договір було укладено до набрання чинності цим Законом. Разом з тим його дія продовжувалась після набрання ним чинності. Відтак, з 10.11.2023 року по 29.11.2023 року слід застосовувати визначену п.1.4.2 Договору денну процентну ставку 0,011%; з 30.11.2023 року по 23.12.2023 року слід застосовувати визначену п.1.4.1 Договору денну процентну ставку - 2,8%; з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року слід застосовувати визначену законом денну процентну ставку на рівні не більше 2,5 %; з 22.04.2024 року по 27.05.2024 слід застосовувати визначену законом денну процентну ставку на рівні не більше 1,5 %; Згідно з матеріалів справи сума заборгованості за тілом кредиту становить 5000 грн, строк кредитування 240 днів (по 07.07.2024 року включно) З урахуванням денної процентної ставки в розмірі 0,011% розмір нарахованих процентів за користування кредитом за період з 10.11.2023 року по 30.11.2023 року становить 11 грн (5000 х 0.011% х 20 днів), з урахуванням денної процентної ставки в розмірі 2,8% розмір нарахованих процентів за користування кредитом за період з 30.11.2023 року по 23.12.2023 року становить 3360 грн (5000 х 2.8% х 24 дні), з урахуванням денної процентної ставки в розмірі 2,5% розмір нарахованих процентів за користування кредитом за період з 24.12.2023 року по 21.04.2024 року становить 14875 грн (5000 х 2.5% х 119 днів), з урахуванням денної процентної ставки в розмірі 1,5% розмір нарахованих процентів за користування кредитом за період з 22.04.2024 року по 27.05.2024 року становить 2700 грн (5000 х 1.5% х36 днів), що разом становить 20946 грн. Суд не бере до уваги твердження представника відповідачки про безпідставність нарахування відсотків другим кредитором, оскільки за договором факторингу до фактора переходять всі права, що були у первісного кредитора, в тому числі і право нарахування відсотків за користування кредитом. Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору, договорів факторингу, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого справа розглядається в межах заявлених особою вимог, зважаючи на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню: з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором (договором кредитної лінії) № 00-10203852 від 10.11.2023 року в розмірі 25946 грн, з яких: 5000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 20946 грн сума заборгованості за нарахованими процентами. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки судом позов задоволено частково на суму 25946 грн, що становить 85,91% заявлених вимог (25946х100/30200), то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2081,08 грн (2422,40х85,91/100). За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору №2211/Е про надання правничої допомоги від 22.11.2024 року та додаткову угоду №19 до нього від 22.11.2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024 року. Із вищевказаних документів видно, що вартість наданих послуг становить 7000 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідачки. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що суму витрат позивача на правничу допомогу слід визначити в розмірі 4000 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг). Разом з тим, як уже зазначалося вище, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на суму 25946 грн, що становить 85,91% заявлених вимог, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 3436,40 грн (4000х85,91/100). На підставі наведеного, ст.11, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial