Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ «Іннова-Нова» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.06.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс», яке у вересні 2025 року було перейменоване на ТОВ «Іннова-Нова», та [PERSON] укладено Договір про надання грошових коштів у кредит № 8631520625 в письмовій формі у вигляді електронного документа. Вказаний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17.11.2024 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким позичальник була попередньо ознайомлена. За умовами договору кредитор надав позичальникові кредит у розмірі 8000 грн. на 360 днів у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит у погоджений умовами договору строк, сплатити проценти за користування позикою. Стандартна процентна ставка становить: 1,0 % за кожен день користування кредитом та застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення даного кредитного договору; 0,87 % за кожен день користування кредитом та застосовується, починаючи з 181 календарного дня з дати укладення даного кредитного договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, однак, відповідач свої зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 18880,00 грн., що складається із: заборгованості за тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 10 880,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також він просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 16.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. 21.01.2026 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що вона факт укладення нею кредитного договору (мікрозайму) 25.06.2025 року на суму 8000,00 грн. не заперечує. Разом з тим, вона не погоджується із розміром заявлених позовних вимог у сумі 18880,00 грн., вважаю їх завищеними та неспівмірними. За твердженням відповідача, позивачем заявлено до стягнення суму, яка суттєво перевищує розмір отриманого кредиту, що свідчить про нарахування надмірних процентів та/або штрафних санкцій. Такий розмір заборгованості не відповідає принципам справедливості, розумності та добросовісності, закріпленим у цивільному законодавстві України. Відповідно до ст. 551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо він є надмірно великим та неспівмірним із наслідками порушення зобов`язання. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що у справах щодо мікрокредитування суди мають перевіряти співмірність заявлених до стягнення сум, а штрафні санкції та проценти не можуть призводити до фактичного кабального становища боржника. Станом на сьогодні відповідач перебуває у складному фінансовому становищі, що стало причиною несвоєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором, однак, це не може бути підставою для стягнення з неї надмірних та несправедливих сум. Тому відповідач просить суд визнати обґрунтованою заборгованість лише в межах тіла кредиту у сумі 8000,00 грн., зменшити розмір нарахованих процентів та штрафних санкцій, застосувавши положення ст. 551 ЦК України, відмовити у стягненні з неї суми заборгованості в розмірі 18880,00 грн. як такої, що є неспівмірною та необґрунтованою. Аналогічні пояснення відповідачем були викладені також і в надісланих до суду 11.02.2026 двох додаткових поясненнях у справі (вх. №4675 та вх. № 4681). Також 21.01.2026 від відповідача [PERSON] надійшли до суду додаткові пояснення у справі, у яких вона висловила пропозицію врегулювання заборгованості, а саме: вона визнає за собою заборгованість за кредитним договором від 25.06.2025 на суму 8000,00 грн. У зв`язку з її фінансовим станом пропонує погашати заборгованість частинами (розстрочкою): сума щомісячного платежу: 2000,00 грн; термін погашення: 4 місяці; початок платежів: 06.02.2026 (дата). Тому вона просить суд та позивача врахувати її пропозицію та дозволити погашення боргу частинами, що забезпечить повне і добровільне виконання зобов`язання. 11.02.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких він вказав, що ТОВ «Іннова-Нова» не погоджується із наведеними відповідачем у відзиві запереченнями, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а пропозицію відповідача щодо сплати лише тіла кредиту (частинами) неприйнятною. Зокрема, він звертає увагу на те, що відповідач безпосередньо не заперечує факту укладення з позивачем кредитного договору, факту отримання від позивача кредитних коштів; жодним чином не стверджує та не надає будь-яких доказів укладення цього кредитного договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення. У той же час, позивач взагалі не нараховував відповідачу штрафні санкції чи пеню. Відсотки за користування кредитними коштами були нараховані відповідачу відповідно до п. 2.6., п.2.6.1. укладеного Кредитного договору. При цьому, підписуючи вказаний договір, відповідач погодилася з його умовами, в тому числі щодо розміру відсоткової ставки. Тому, оскільки відповідач самостійно погодилася на відповідну відсоткову ставку та сама вирішила не повертати позичені кошти такий тривалий час, то саме це обумовило тривалий строк нарахування відповідної заборгованості та її розмір. Крім цього, представник звернув увагу суду на те, що розмір відсоткової ставки не перевищує визначених Законом України «Про споживче кредитування» лімітів (не більше 1 % в день), а тому не може вважатись несправедливим. Ухвалою суду 12.02.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У відповідь на вказану ухвалу АТ «Укрсиббанк» 06.03.2026 надіслало до суду лист про надання інформації від 27.02.2026 №31-4-01/2789-БТ, відповідно до якого на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , повний номер якої [NUMBER] . На вказану картку 25.06.2025 дійсно було зараховано 8000,00 грн., але платіжний інструмент перерахунку не дозволяє визначити, що ці кошти дійсно надійшли від ТОВ «Іннова Фінанс». Також 16.03.2026 від [PERSON] надійшли додаткові пояснення, у яких вона звернула увагу на те, що відповідно до відповіді АТ «Укрсиббанк», наданої на запит суду, банк підтверджує лише факт зарахування коштів у розмірі 8000,00 грн. на її банківську карту. Разом з тим, у відповіді банку зазначено, що платіжний інструмент не дозволяє встановити, що зазначені кошти були перераховані саме ТОВ «Іннова Фінанс». Таким чином, у матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що грошові кошти були перераховані саме позивачем у межах спірного кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з таким. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] 25.06.2025 укладено Договір про надання грошових коштів у кредит № 8631520625. За умовами договору кредитор надав позичальникові кредит у розмірі 8000 грн. на 360 днів шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.2.1 договору укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в товаристві(в т.ч. через месенджери). Відповідно до п.2.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п.п. 2.3-2.5 договору сума кредиту складає 8000 грн, кредит надається строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Відповідно до п.2.6.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти за стандартною процентною ставкою, що застосовується у межах строку кредитування, вказаного у п.2.5 договору та становить: 1% за кожен день користування кредитом, що застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору; 0,87% за кожен день користування кредитом, що застосовується з період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат, яка настане раніше). Згідно з п.2.7 договору, комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту, та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.2.8 договору). Відповідно до п. 5.1.11 договору, товариство має право вимагати дострокове повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав в повному обсязі у порядку та випадках, передбачених в п. 6.4 договору. Згідно з п. 6.4 договору у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або комісії за надання кредиту та/або процентів за користування Кредитом, щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених даним договором), строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в особистий кабінет позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником товариству) та/або шляхом СМС-повідомлення на номер телефону позичальника, зазначений в договорі або в його особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб передбачений цим пунктом Договору на додаткові контактні дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником або зазначені ним в особистому кабінеті). Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання товариством електронного підтвердження про таке направлення. Відповідач підписанням кредитного договору підтвердила, що перед укладенням цього кредитного договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма Правилами надання грошових коштів в кредит, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (п.10.9 договору). Згідно квитанції до платіжної інструкції від 25.06.2025 ТОВ «Іннова Фінанс» через надавача платіжних послуг ТОВ ФК «Контактовий дім» здійснило переказ коштів у сумі 8000 грн за умовами договору про надання платіжних послуг на номер картки відповідача. Здійснення вказаного переказу і отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується також листом ТОВ ФК «Контактовий дім» №18612 від 16.12.2025 Рішенням єдиного учасника ТОВ «Іннова Фінанс» № 05-09/2025 від 05.09.2025, копія якого долучена до матеріалів справи, змінено найменування товариства на ТОВ «Іннова-Нова», відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.09.2025, що підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо обох цих юридичних осіб. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору і його форму, суд дійшов висновку, що кредитний договір №8631520625 від 25.06.2025 дійсно укладений сторонами правочину ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, він відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Договір містить повну інформацію щодо позичальника [PERSON] , її персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника «8520». Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Іннова Фінанс» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача [PERSON] зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «Іннова-Нова» свої зобов`язання за кредитним договором №8631520625 від 25.06.2025 виконало належним чином і згідно квитанції до платіжної інструкції від 25.06.2025, ТОВ «Іннова Фінанс» через надавача платіжних послуг ТОВ ФК «Контактовий дім» здійснило переказ коштів у сумі 8000 грн за умовами договору про надання платіжних послуг на номер картки відповідача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів у сумі 8000,00 грн. відповідач у відзиві та додаткових поясненнях не заперечувала. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Під час судового розгляду встановлено і відповідачем не оспорюється, що [PERSON] свої зобов`язання не виконує належним чином. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що у період з 25.06.2025 по 08.12.2025 позивачем було нараховано до сплати по тілу кредиту 8000,00 грн., по комісії 1200,00 грн., по процентах 13280,00 грн. На погашення кредитної заборгованості відповідач протягом вказаного періоду здійснила сплату у загальній сумі 3600,00 грн. Тому станом на 08.12.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 18880,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 10 880,00 грн. Щодо нарахування позивачем заборгованості по комісії за видачу кредиту у розмірі 1200,00 грн., на погашення якої було зараховано сплачені відповідачем кошти, суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що: «31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». 31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». 31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. 31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до п. 2.7. договору №8631520625 від 25.06.2025 комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту становить 0% (нуль процентів), це означає, що комісія за видачу кредиту відсутня. Так, аналізуючи матеріали справи, судом встановлено, що сторонами спірного правочину було узгоджено, що комісія за надання кредиту становить 1200,00 грн, що, в свою чергу, було відображено у графіку платежів та паспорті споживчого кредиту. Підписуючи договір №8631520625 від 25.06.2025, графік платежів та паспорт споживчого кредиту шляхом проставлення одноразового ідентифікатора, який було надано відповідачу, [PERSON] підтвердила свою проінформованість належним чином, зокрема, про необхідність сплати комісії за надання кредиту, а також сплати процентів за користування кредитом у порядку і в розмірах, які вказано у цих документах. Отже, нарахування позивачем відповідачу заборгованості зі сплати комісії у сумі 1200,00 грн., на погашення якої було зараховано частину сплачених відповідачем коштів, суд вважає правомірним. При цьому, суд враховує, що решта сплачених позивачкою коштів була зарахована на погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, розрахунок розміру яких проведено позивачем відповідно до наведених вище вимог чинного законодавства та умов кредитного договору. Оскільки відповідач не надала власного контррозрахунку суми боргу, не надала первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені нею платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів, суд вважає доведеним у повному обсязі розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 08.12.2025 за тілом кредиту і по процентам у загальній сумі 18880,00 грн., оскільки кожна із цих складових розрахована кредитором арифметично вірно у чіткій відповідності до умов договору. Тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що розмір заборгованості не відповідає принципам справедливості, розумності та добросовісності, закріпленим у цивільному законодавстві України, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У даному ж випадку сторонами було узгоджено розмір денної процентної ставки, який не суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, суд не враховує посилання відповідача на необхідність застосування у даному випадку положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки вказана норма передбачає можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У даному ж випадку позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з відповідача штрафу або пені за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором. Також суд не бере до уваги посилання відповідача на можливість сплати нею заборгованості по тілу кредиту частинами протягом 4 місяців у зв`язку з її скрутним становищем і її клопотання про надання їй можливості сплачувати заборгованість частинами, оскільки перебування відповідачки у скрутному матеріальному становищі жодними наданими нею доказами доведено не було. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Тому в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved