Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

адвокат Мицянка А.М. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , до часу відкриття спадщини, а саме по [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Заяву мотивує тим, що рідний брат заявника [PERSON] - [PERSON] 14 лютого 2002 року отримав Державний акт серії ІІІ-ЗК № 021864, відповідно до якого отримав право приватної власності на землю в розмірі 1.92 гектарів на території Ворочівської сільської ради, яка наразі входить до території Перечинської міської ради. Однак [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим на все його майно відкрилась спадщина. З метою прийняття спадщини за [PERSON] заявник [PERSON] , будучи спадкоємцем другої черги за законом, звернулась до нотаріуса, який рекомендував їй звернутися до суду так, як на день смерті спадкодавця вона разом з таким зареєстрована не була. Згідно довідки № 05/06-11 від 18 лютого 2026 року, на момент своєї смерті [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] ; одруженим не був; дітей та усиновлених дітей не мав; батьки його померли; протягом останніх років до дня його смерті з ним проживала [PERSON] , яка і проводила поховання. Інших осіб за вказаною адресою не було. Те, що заявник [PERSON] проживала разом зі своїм братом [PERSON] на момент його смерті у [ADDRESS] , також можуть підтвердити сусіди - [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , та [PERSON] , мешканка [ADDRESS] . Оскільки спадкоємців першої черги за законом за [PERSON] немає, тоді як у [PERSON] , як спадкоємця другої черги за законом, через відсутність реєстрації місця проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою існують перешкоди у реалізації права на спадщину, тому просить заяву задовольнити. У судове засіданні заявник [PERSON] та її представник - адвокат Мицянка А.М. не з`явилися, однак останній подав заяву про проведення розгляду справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як заінтересованої особи [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд встановив, що [INFO] помер рідний брат заявника [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 01 листопада 2024 року Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 2. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки площею 1,92 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Ворочівської сільської ради, що належала покійному на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 021864. Як вбачається з довідки № 05/06-11, виданої 18 лютого 2026 ороку старостою Сімерківського старостинського округу М.Ласкіним, на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Одруженим не був, дітей та усиновлених дітей не було. Батьки померли. Протягом останніх років до дня смерті за вказаною адресою проживала його рідна сестра [PERSON] , [INFO] , яка і проводила поховання. Інших осіб за вказаною адресою зареєстровано не було. У лютому 2026 року, бажаючи оформити спадщину за спадкодавцем [PERSON] на спадкове майно, заявник [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М., яка листом від 23 лютого 2026 року №4/01-16, з огляду на відсутність довідки відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем рекомендувала звернутись з позовною заявою до суду. Згідно повідомлення в.о. завідувача Перечинської державної нотаріальної контори Броді К.С. № 34/01-16 від 05 березня 2026 року за померлим [INFO] [PERSON] спадкова справа не заведена. Заявник [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає, що будучи зареєстрованою у [ADDRESS] , фактично без реєстрації проживала разом зі своїм рідним братом [PERSON] до моменту його смерті у [ADDRESS] . Разом з цим, відсутність реєстрації місця її проживання за останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] створює їй перешкоди у оформленні спадкового майна. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких за виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відтак суд, дослідивши зібрані в справі докази вважає, що факт постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за таким за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved