Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (далі ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП») Ткаченко Ю. О. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8132669 від 02 серпня 2025 р. у розмірі 25 370,00 грн, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8132669 в електронній формі із застосуванням електронного підпису. Відповідно до умов зазначеного договору, відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн строком на 360 днів із процентною ставкою 0,95 % за користування кредитом, шляхом перерахування коштів на банківську картку. Комісія за надання кредиту становить 17,25 % від суми кредиту, що складає 1 725,00 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується неустойка у розмірі 500 грн за кожен день прострочення користування кредитом. Позивач зазначає, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у встановлений строк кредитні кошти не повернув та проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 16 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. На підтвердження заявлених вимог позивач посилається на умови кредитного договору та поданий до суду розрахунок заборгованості. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно судом витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо надходження грошових коштів на рахунок відповідача. 05 березня 2026 року до суду з АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом матеріали, які підтверджують надання кредитних коштів відповідачу. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, а також не подав клопотань, заяв або відзиву на позов. За таких обставин, відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі статей 280 та 281 ЦПК України суд вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також окремо на предмет достатності, належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 02 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договір № 8132669, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти, а останній зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування ним, а також інші передбачені договором платежі. Факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн підтверджується матеріалами справи, зокрема відомостями про перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача, що свідчить про належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за договором. Умовами договору передбачено строк користування кредитом 360 днів, а також обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 0,95 % на день від залишку заборгованості та комісію за надання кредиту у розмірі 17,25 % від суми кредиту, що у грошовому виразі становить 1 725,00 грн. У разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань договором передбачено нарахування неустойки у розмірі 500 грн за кожен день прострочення. Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у визначений договором строк кредитні кошти не повернув та передбачені договором платежі не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 16 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25, за умовами якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Відповідно до положень статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу. Отже, позивач набув права вимоги до відповідача щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на день звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 25 370,00 грн, яка складається з: основної суми боргу 10 000,00 грн, нарахованих процентів 8 645,00 грн, комісії 1 725,00 грн та неустойки 5 000,00 грн. Оцінюючи поданий розрахунок, суд враховує, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, не надав доказів на спростування наведених позивачем обставин та не висловив заперечень щодо розміру заявленої заборгованості, у зв`язку з чим суд приймає наведений позивачем розрахунок як такий, що відповідає умовам договору та матеріалам справи. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, обов`язок доказування покладається на сторони, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, перевіривши поданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що він є належним та допустимим доказом у справі, а заявлена до стягнення заборгованість підтверджується матеріалами справи. Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення неустойки, суд враховує положення законодавства, що регулює відповідальність позичальника у період дії воєнного стану. Враховуючи встановлені обставини справи, досліджені докази та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню частково. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені за домовленістю сторін, а також ті, що є обов`язковими відповідно до вимог законодавства (стаття 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону, звичаїв ділового обороту, а також принципів розумності та справедливості. Як встановлено судом, спірний кредитний договір укладено в електронній формі. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір є домовленістю сторін, оформленою в електронній формі, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних і який містить обов`язкові реквізити. Відповідно до частини першої статті 6 цього Закону електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа та використовується для ідентифікації його підписувача, а накладення такого підпису підтверджує волевиявлення особи та завершення створення документа. Таким чином, електронний документ, підписаний електронним підписом, є належною формою вираження волі сторін, забезпечує їх ідентифікацію та підтверджує цілісність змісту правочину. Згідно з частиною першою статті 7 зазначеного Закону оригіналом електронного документа вважається його електронний примірник із обов`язковими реквізитами, зокрема з електронним підписом, який прирівнюється до власноручного підпису відповідно до закону. Отже, укладення кредитного договору в електронній формі саме по собі не свідчить про його недійсність та відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до статей 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит у визначений договором строк та сплатити проценти за користування ним у розмірі й порядку, встановлених договором. Проценти за користування кредитом є платою за користування грошовими коштами кредитора та становлять істотну умову кредитного договору, що визначається за домовленістю сторін. Як убачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору № 8132669 передбачено порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, з яким відповідач погодився під час укладення договору шляхом електронного підтвердження його умов. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження оспорення умов договору чи заявлення вимог про визнання їх недійсними, що свідчить про прийняття ним умов кредитування, у тому числі щодо порядку нарахування процентів. Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 8132669 станом на день звернення до суду становить 25 370,00 грн. Подані позивачем докази, зокрема кредитний договір, договір факторингу та розрахунок заборгованості, у своїй сукупності підтверджують наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношенням, у якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від його виконання не допускається. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором у визначений строк не виконав, отримані кредитні кошти та передбачені договором платежі не сплатив, що свідчить про порушення ним умов договору. Щодо вимог позивача в частині стягнення штрафних санкцій у розмірі 5 000,00 грн, суд зазначає таке. З 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, яким передбачено, що у період дії воєнного стану, а також протягом тридцяти днів після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При цьому неустойка (штраф, пеня), нарахована починаючи з 24 лютого 2022 року, підлягає списанню кредитодавцем. Аналогічні за змістом положення передбачені пунктом 6? розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких у період дії воєнного стану споживач звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, зокрема від обов`язку сплати неустойки та інших платежів, пов`язаних із таким простроченням. Оскільки заявлені до стягнення штрафні санкції нараховані у період дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону. У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог у зазначеній частині слід відмовити.. Враховуючи встановлені обставини справи, досліджені докази та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість. З урахуванням виключення суми штрафних санкцій, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 20 370,00 грн. Саме у цій частині позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судовий збір у розмірі 2 137,68 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 613,12 грн.

Outcome: partial