Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

[PERSON] через представника-адвоката Басараб Н.В. звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є зареєстрованою та постійно проживає в гуртожитку по [ADDRESS] з 2006 року. Позивач вказала, що була заселена, до гуртожитку із дотриманням вимог чинного законодавства попереднім власником гуртожитку ПрАТ «АТЕК» і в подальшому [PERSON] на кімнату [ADDRESS] видано ордер №16-2412/2018 від 24.12.2018 року, де вона з сім`єю і проживає постійно до цього часу, відповідно ПАТ «АТЕК» визнав за нею право користування даним жилим приміщенням в гуртожитку, проте спеціальний ордер на заняття жилого приміщення їй так і не було видано. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 року, було задоволено позов Київської міської ради та зобов`язано ПрАТ «АТЕК» передати безоплатно гуртожиток за адресою: [ADDRESS] загальною площею 7 233 кв.м. до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.15.12.2022 року прийнято Рішення Київської міської ради №5907/5948 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитку та зовнішніх інженерних мереж ПрАТ «АТЕК» та внесення змін у додаток до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва». На виконання рішення Київської міської ради від 13.11.2013 року №73/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24.05.2012 року №596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» було розглянуто на засіданнях наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій та 10.04.2025 року (протокол №1) прийнято рішення про відмову у видачі ордеру з підстав реєстрації в кімнаті №627, [PERSON] , [PERSON] , які в кімнаті не проживають з 2017 року і про їх реєстрацію в кімнаті позивачу відомо не було, оскільки з 2017 року за договором оренди всі платежі здійснює лише позивач за кількістю своїх членів сім`ї. Позивач вказує, що відповідачі з 2017 року не проживають у гуртожитку в кімнаті 627, про їх зареєстроване місце проживання позивачу відомо не було, усі комунальні послуги вона сплачувала лише за себе та членів своєї родини. Причини чому попередній власник гуртожитку не зняв відповідачів з реєстрації позивачу не відомо, речей відповідачів у кімнаті не має. Ухвалою судді від 29.08.2025 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслав, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до витягу з протоколу №16 від 05.09.2024 року засідання громадської комісії з житлових питань Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації взято на квартирний облік за місцем проживання громадян [PERSON] з сім`єю з 4-х осіб, чоловік [PERSON] , син [PERSON] ,2004 р.н. [PERSON] ,2009 р.н., як такі що проживають з 2013 року в гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідно до акту про проживання особи, складеного Громадською організацією «Голос Чистяківської» 31.05.2025 року, [PERSON] проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з 2006 року, весь час сплачує за житлово-комунальні послуги. За користування кімнатою [ADDRESS] [PERSON] сплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується квитанціями. При цьому житлово-комунальні послуги сплачуються позивачем відповідно до кількості зареєстрованих у гуртожитку членів її сім`ї, до яких не входить відповідач. Разом з тим, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у гуртожитку [ADDRESS] по теперішній час. Відповідно до ст. 127 ЖК України та п. 2 Примірного положення про гуртожитки, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або -навчання. Відповідно до вимог ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Згідно з ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не має право бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Частиною 3 ст. 71 ЖК України передбачено вичерпний перелік випадків за наявності яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем понад шість місяців. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Разом з тим, згідно з ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Змінами до Законів України від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», від 04.03.1992 року № 2163- XII «Про приватизацію державного майна» передбачено, що гуртожитки включено до об`єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 3 березня 2005 року № 2453-ІУ «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках»). Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст. ст. 71, 72 ЖК України. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015. За таких обставин, судом встановлено, що відповідачі з 2017 року без поважних причин не проживають у кімнаті [ADDRESS] , в якій вони зареєстровані, витрат на утримання вказаної кімнати відповідачі не несуть. Будь-яких доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять. Отже, судом встановлено, що відповідачі більше шести місяців без поважних причин відсутні за місцем реєстрації, із заявою про продовження строків тимчасової відсутності до відповідних органів не зверталися, а тому є такими, що втратили право на користування спірним жилим приміщенням. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved