Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

У березні 2024 р. прокурор, діючи в інтересах Сумської міської ради, звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимогу тим, що відповідач є власником об`єктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Дана земельна ділянка площею 0,4114 га на праві власності належить Сумській міській територіальній громаді в особі міської ради. Листом від 13.10.2023 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив відповідача про необхідність належного оформлення користування ним земельної ділянки та було запропоновано добровільно сплатити розмір недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою. Відповідно до розрахунку, місцевий бюджет не отримав дохід за користування відповідачем земельною ділянкою в сумі 520 078,58 грн за період з 01.03.2021 по 14.02.2024. Наразі відповідач уклав договір оренди землі з Сумською міською радою. У період із 01.03.2021 по 14.02.2024 орендна плата за вказану земельну ділянку не сплачувалась. Податковою службою підтверджено факт сплати відповідачем земельного податку за 2021 р. в сумі 21 406,56 грн та за 2023 р. в сумі 13 539,65 грн. За 2022 р. нарахування земельного податку, відповідно до пункту 69.14 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, не здійснювалось. Відповідач зберігав кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, а позивач втрачав належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувся факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Розмір збережених відповідачем коштів за період з 01.03.2021 по 14.02.2024 (безпідставно набутого майна) складає 520 078,58 грн. На підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача на користь Сумської міської ради вказану суму. У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився, зазначив, що позов подано прокурором із надуманих мотивів та шляхом привласнення у незаконний спосіб повноважень органу місцевого самоврядування. Компетентним органом у даному випадку є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, який є окремою юридичною особою. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен був обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. З метою дотримання видимості підстав для звернення до суду прокурором надано лист-звернення до Сумської міської ради та відповідь на нього про відсутність фінансування по сплаті судового збору, підписану директором Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. Але лист прокурора адресувався не голові Сумської міської ради, керівником якої не є директор Департаменту. Директор Департаменту не розпоряджається коштами місцевого бюджету. Відповідач зазначає, що в договорі купівлі-продажу нерухомого майна, за яким відповідач придбав у власність окремі об`єкти нежитлової нерухомості, не зазначено власника земельної ділянки. З боку відповідача були відсутні винні дії та бездіяльність з метою уникнення чи відстрочення дати укладення договору. Відповідач після укладення договору купівлі-продажу на початку 2017 р. зробив спробу подати заяву в Сумську міську раду про укладення договору оренди, але на особистому прийомі йому повідомили, що станом на дату звернення земельна ділянка перебуває в оренді у ТОВ «Суми-Петрол», а тому до розірвання або припинення діючого договору оренди земельна ділянка не може бути передана в оренду відповідачу. У 2020 р. відповідач звертався із заявою про укладення договору оренди землі, на що йому повідомили, що договір не може бути укладений з технічних причин через наявність договору з попереднім власником. У вересні 2021 р. подав повторно заяву про укладення договору оренди, але ніякого рішення щодо надання йому земельної ділянки в оренду Сумська міська рада не приймала. В добровільному порядку сплачував суму земельного податку у спірному періоді. Після отримання листа з вимогою сплатити за користування землею надав 1 листопада 2023 року письмову відповідь, у якій, зазначивши це, повторно просить розглянути подану у вересні 2021 року заяву та підготувати проєкт рішення про передачу йому в оренду земельної ділянки. На початку лютого 2024 р. договір оренди був укладений. Зазначає, що саме з вини Сумської міської ради та за наявності обставин, пов`язаних з банкрутством попереднього орендаря земельної ділянки, протягом кількох років не був укладений договір оренди земельної ділянки, а не з вини відповідача. Просить закрити провадження у справі, так як особа, яка підписала позовну заяву, не мала повноважень її підписувати з огляду на положення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Представник відповідача у додаткових поясненнях зазначив, що орендні відносини з попереднім власником нежитлових приміщень, розташованих на земельній ділянці, тривали до їх припинення 18 серпня 2021 р., і враховуючи положення договору оренди, в обов`язок відповідача входить оплата орендної плати в період з 15 грудня 2016 р. (дата придбання нерухомості) до 18.08.2021 (дата припинення права оренди за договором). За період з 19.08.2021 сума безпідставно збережених коштів становить 46 374,23 грн, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розміру ставки орендної плати 4 відсотки. З урахуванням сплачених відповідачем у 2021 р. грошових коштів у сумі 21 406,56 грн загальна сума до стягнення становить 46 374,23 грн. За 2022 р. відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки згідно з підпунктом 69.14 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України плата за землю за 2022 рік не нараховується та не сплачується за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях. За 2023 р. позивачем врахована тільки сплачена сума податку в розмірі 13 539,65 грн і не врахована сума, яка сплачена відповідачем у розмірі 21 406,56 грн згідно з платіжною інструкцією від 01.11.2023. Таким чином, загальна сума до стягнення має становити 104 758,10 грн. За 2024 р. наведений позивачем розрахунок є неправильним: нормативна грошова оцінка земельної ділянки розрахована на дату 1 березня 2024 р., а до цієї дати діє попередня нормативна грошова оцінка, яка є меншою. Позивач мав розрахувати заявлену до стягнення суму виходячи з попередньої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, і сума нарахувань за січень 2024 року та 14 днів лютого 2024 р. має становити 16 985,82 грн. Зазначає також, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 15 000 грн. Просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив прокурор зазначив, що на час звернення до суду позовні вимоги в повному обсязі обґрунтував підставами для представництва інтересів держави в суді. Вказує, що згідно з вимогами статті 19 Конституції України територіальна громада міста Суми як власник спірної земельної ділянки делегує Сумській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені. Неотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво послаблює доходну частину місцевого бюджету, що може призвести до неможливості покриття її видатків. Використання спірної земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення позбавляло міську раду права отримати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Це є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Сумської міської ради. Міська рада впродовж 20212024 років не вживала відповідних заходів та не здійснювала захист порушених прав територіальної громади, як наслідок - інтересів держави в цілому. Вказане є підставою для звернення прокурора з даним позовом. У поданих запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що прокурор перед зверненням з позовом повинен був надати оцінку не лише діям відповідача, а й діям посадових осіб Сумської міської ради, які зобов`язані готувати проєкти рішень, зокрема, стосовно передачі в оренду відповідачу земельної ділянки. 7 жовтня 2024 року відповідачем також подана заява про розстрочення виконання рішення суду, мотивована тим, що позивач зволікав з укладенням договору оренди, та саме протиправна бездіяльність позивача стала підставою для отримання коштів. Відповідач зазначає, що справедливим по відношенню до нього буде надання йому розстрочення виконання рішення суду на той самий строк, який становить протиправна бездіяльність позивача від дати подачі відповідачем заяви про оренду спірної земельної ділянки до дати укладення з ним договору оренди земельної ділянки, що складає 2 роки та 5 місяців, рівними частками кожного місяця від стягнутої суми. Зазначає, що стягнення суми не поставить відповідача перед скрутною життєвою ситуацією, адже він є пенсіонером, є підприємцем, і протягом 2023 р. не мав доходів. Перебування міста Суми в прифронтовій зоні значно знизило активність підприємництва. Просить розстрочення виконання судового рішення строком на 2,5 роки рівними частками щомісяця. Ухвалою суду від 5 квітня 2024 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Разом з відзивом відповідачем було подано клопотання про залучення як третьої особи на боці позивача Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, у задоволенні якого відмовлено протокольною ухвалою суду від 27 грудня 2024 р. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 10.06.2024, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, справа розподілена головуючому судді Сидоренко А. П. Ухвалою суду від 10 липня 2024 р. прийнято справу до провадження судді Сидоренко А. П. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 24.12.2025 у зв`язку з призначенням судді Сидоренко А.П. суддею Сумського апеляційного суду спроаву розподілено головуючому судді Ніколаєнко О.О. Ухвалою суду від 27 грудня 2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 24 грудня 2025 р., у зв`язку з призначенням Сидоренка А. П. на посаду судді Сумського апеляційного суду, справу розподілено головуючому судді Ніколаєнко О. О. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із зазначених підстав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав, визначених у наданих заявах по суті. Додатково зазначила, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 10 листопада 2008 р. Сумська міська рада уклала з ТОВ «Суми-Петрол» договір оренди земельної ділянки площею 0,4114 га. за адресою: [ADDRESS] . Договором було визначено термін до 24 жовтня 2012 р. з переважним правом на продовження договору (а.с. 136, 138). 15 грудня 2016 р. відповідач придбав на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна у ТОВ «4 Трейдинг» нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 17). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказані нежитлові приміщення було зареєстровано за відповідачем 15 грудня 2016 р. (а.с. 19, 20). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 5910136300:12:006:0020 перебуває у власності територіальної громади Сумської міської ради. В реєстрі міститься запис від 20.02.2024 про право оренди відповідачем даної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 15 лютого 2024 р. (а.с. 21, 22). Як вбачається з інформації з Реєстру речових прав, 18.08.2021 зареєстровано припинення договору оренди від 10.11.2008. Датою державної реєстрації договору вказано 12.01.2010, строк 2 роки 9 місяців 12 днів, дата закінчення дії 24.10.2012 (а.с. 140). 15 вересня 2021 р. відповідач звертався до Сумської міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки терміном на 5 років, у якій просив встановити ставку 4% від НГО. На вказаній заяві міститься вхідний реєстраційний номер Департаменту від 16.09.2021 (а.с. 69). 1 листопада 2023 р. відповідач звернувся до директора Департаменту забезпечення ресурсних платежів із заявою, у якій повторно просив підготувати проєкт рішення про надання йому в оренду земельної ділянки, а також повідомив про сплату податку за 2020, 2021 та 2023 роки (а.с. 73). Листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів від 13.10.2023, адресованим відповідачу, зазначено, що відповідач, володіючи нерухомим майном, фактично використовує земельну ділянку без державної реєстрації права користування нею. Надано розрахунок розміру недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою за 2020 рік. За 2021 р. недоотримана орендна плата визначена в розмірі 184 047,20 грн. За 2022 р. недоотримана орендна плата визначена в розмірі 242 964,02 грн. За період з 1 січня 2023 р. по 15 жовтня 2023 р. недоотримана орендна плата визначена в розмірі 110 232,44 грн. Всього загальна сума недоотриманих коштів становить 721 290,86 грн. Просили звернутися відповідача до Департаменту забезпечення ресурсних платежів для укладення договору про добровільне відшкодування недоотриманих коштів (а.с. 12, 13). Листом від 06.03.2024 Департаменту забезпечення ресурсних платежів, адресованим відповідачу, Департамент зазначив, що відповідач фактично використовував земельну ділянку без державної реєстрації права користування нею. Надано розрахунок розміру недоотриманих доходів за користування земельною ділянкою за період з 1 березня 2021 р. по 31 грудня 2021 р. Виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 4 601 179,88 грн та розміру відсотка від НГО 4%, недоотримана орендна плата становить 132 890,54 грн, яка розрахована з урахуванням сплаченого земельного податку в сумі 21 406,56 грн. За 2022 р. недоотримана орендна плата становить 242 964,02 грн, яка розрахована виходячи з НГО 6 074 100,49 грн та відсоткової ставки 4%. За 2023 р. недоотримана орендна плата визначена на рівні 126 164,66 грн виходячи з НГО 6 985 215,56 грн, розміру відсотку 2% та з урахуванням сплаченого земельного податку в сумі 13 539,65 грн. За 2024 р. (період з 1 січня по 14 лютого) недоотримана орендна плата визначена на рівні 18 059,36 грн виходячи з розміру НГО 7 344 139,68 грн та відсотка від НГО 2% (а.с. 15). Листом від 14.03.2024 відповідач повідомив про свою незгоду із визначеним розрахунком недоотриманого доходу (а.с. 75). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, який сформований 4 березня 2024 р., нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 7 344 139,68 грн на дату проведення НГО 1 березня 2024 р. (а.с. 23, 24). Відповідно до витягу з технічної документації від 01.09.2021 НГО земельної ділянки становить 4 601 179,88 грн. Відповідно до витягу від 27.09.2023 НГО становить 6 985 215,56 грн; відповідно до витягу від 1 березня 2024 р. НГО становить 7 344 139,68 грн (а.с. 30). 01 листопада 2023 р. Головним управлінням ДПС у Сумській області складено на ім`я відповідача 3 податкових повідомлення-рішення. Згідно з ППР визначено розмір земельного податку: за 2021 р. - 21 406,56 грн (сплачено в день винесення рішення, а.с. 70); за 2023 р. - 13 539,65 грн (сплачено в день винесення податкового повідомлення рішення, а.с. 71); за 2020 р. - 21 806 грн (сплачено в день винесення податкового повідомлення - рішення, а.с. 82). Листом від 6 березня 2024 р. Головне управління Державної податкової служби у Сумській області повідомило, що відповідно до вимог пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України здійснювалось нарахування земельного податку. За 2021 р. нараховано земельний податок у розмірі 21 406,56 грн, за 2023 р. 13 539,65 грн. Податкові зобов`язання сплачено платником у повному обсязі. За 2022 р. нарахування земельного податку не здійснювалось (а.с. 31). Відповідно до листа ГУ ДПС у Сумській області від 20.10.2025 відповідачу здійснювалось нарахування земельного податку за ділянку площею 0,4114 га по [ADDRESS] : за 2020 р. нараховано 21 406,56 грн, за 2021 р. 21 406,56 грн, за 2023 р. 13 539,65 грн. Податкові зобов`язання сплачені платником у повному обсязі. 7 лютого 2024 р. окружна прокуратура міста Суми направила на адресу міської ради запит, у якому просила надати розрахунок розміру недоотриманих доходів для вирішення питання щодо представництва інтересів держави (а.с. 33). Листом від 6 березня 2024 р. Департамент забезпечення ресурсних платежів надав таку інформацію. Відповідно до ст. ст. 122-124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч 2 ст. 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України). Відповідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). За змістом ст. 126 Земельного кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Положеннями абз. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить згідно ст. 377 ЦК України право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, виходячи із вищенаведених приписів законодавства, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна право користування земельною ділянкою припиняється і до набувача цього майна, розташованого на земельній ділянці, переходять ті права на відповідну земельну ділянку, які належали відчужувачу - права власності або права користування. Плата за землю - це місцевий податок в складі податку на нерухоме майно, вона є обов`язковою до запровадження сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад і в повному обсязі зараховується до відповідних місцевих бюджетів. Податковий кодекс України регулює справляння плати за землю лише у двох її формах - земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. Власники земельних ділянок, власники земельних часток (паїв) та постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки. Використання землі в Україні згідно ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 270 Податкового кодексу є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники (громадяни і юридичні особи або уповноважені ними особи), а також відповідні органи місцевого самоврядування та органи виконавчої влади в межах своїх повноважень (ст. 4 Закону України «Про оренду землі»). Якщо орендодавцем земельної ділянки є юридична чи фізична особа - її власник, він є платником земельного податку до бюджету. У такому випадку орендар сплачує орендну плату, встановлену договором оренди землі, на рахунок власника. Коли орендодавцем земельної ділянки виступає відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, орендар самостійно сплачує орендну плату за землю до бюджету і граничний розмір такої плати (як нижня, так і верхня межа) регламентується п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України. Таким чином, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності за приписами податкового законодавства України є однією із форм плати за землю в складі податку на майно, яке належить до переліку місцевих податків, і справляється відповідно до ст. 288 цього Кодексу. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду. Відповідно до Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок - це обов`язковий платіж, який справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України). За змістом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 вказаного Кодексу орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України плату за землю сплачують власники землі та землекористувачі з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України). З аналізу вищенаведених норм вбачається, що платниками земельного податку є суб`єкти господарювання - власники земельних ділянок та постійні землекористувачі, які відповідно до чинного законодавства набули права власності та/або постійного користування земельною ділянкою. При набутті права власності на будівлю, споруду (її частину) земельний податок за площі під таким майном, сплачує власник нерухомості з дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Платниками орендної плати за землі державної та комунальної власності є суб`єкти господарювання, які уклали з відповідним органом місцевого самоврядування (сільською, селищною, міською радою) або органом виконавчої влади договір оренди земельної ділянки. За приписами п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу, зокрема, не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території. Відповідно до ст. 290 Податкового кодексу України плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю. Відносини, які виникають в зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, є предметом регулювання глави 83 ЦК України. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ст. 1212 ЦК України). Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1214 ЦК України відповідач міг дізнатися про володіння майном без достатньої правової підстави з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці за вищевказаною адресою. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Судом встановлено, що відповідач є власником нежитлових приміщень, розташованих на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Суми. Отже, з часу виникнення права власності на нерухоме майно, у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на вищезазначену земельну ділянку. На момент набуття права власності відповідачем на нежитлові приміщення діяв договір оренди земельної ділянки, який був укладений з попереднім власником. Державна реєстрація припинення цього договору оренди була здійснена 18.08.2021 , що підтверджується витягом з реєстру прав на нерухоме майо. У періоді з 19.08.2021 по 14.02.2024 речові права на земельну ділянку не були зареєстровані за відповідачем, останній не набув належних прав користування щодо земельної ділянки, а отже він використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав. Враховуючи факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження ним коштів у розмірі орендної плати за її використання, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212 та 1214 ЦК України. Відносно розміру коштів, що підлягає сплаті відповідачем суд зазначає таке: Щодо періоду з 01.03.2021 по 18.08.2021: Як встановлено судом, державна реєстрація припинення права оренди попереднього землекористувача відбулася лише 18.08.2021. Відповідно до положень ч. 4ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається. Матеріали справи містять відомості про державну реєстрацію припинення договору оренди із попереднім власником саме 18.08.2021. Оскільки позивач не надав доказів того, що попередній договір був припинений у інший, більш ранній строк, вимоги про стягнення з відповідача коштів за період з 01.01.2021 по 18.01.2021 на підставі ст. 1212 ЦК України задоволенню не підлягають. Щодо періоду з 19.08.2021 по 31.12.2021: З моменту припинення права оренди попереднього власника (19.08.2021) та до моменту укладення нового договору (15.02.2024), відповідач користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, тому наявні підстави для стягнення з відповідача коштів за цей період. Тобто за 135 днів 2021 року підлягають стягненню, з урахуванням вже сплаченої згідно з податковим повідомленням - рішенням суми) з відповідача кошти в сумі 46665,69 грн. (4601179,88грн. *4% : 365 днів*135 днів - 21 406,56 грн.) Щодо періоду за 2022 рік: Суд відхиляє вимоги позивача про стягнення коштів за 2022 рік. Відповідно до п.п. 69.14 пункту 69 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території. Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року за №1364 « Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» установлено що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22 грудня 2022 року № 309 Сумську міську територіальну громаду віднесено до території активних бойових дій за період з 24 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року. Таким чином, у період з 24.02.2022 по 03.04.2022 м. Суми населений пункт, у якому розташована спірна земельна ділянка, було віднесено до територій активних бойових дій. Вказане відповідно до положень п.п. 69.14 пункту 69 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України звільняє користувача земельної ділянки від обов`язку нарахування та сплати орендної плати за землю у 2022 році. Відтак, у відповідача не виникає і обов`язку сплачувати позивачу кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки як такі, що збережені без достатніх правових підстав. Враховуючи викладене, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі 36 649,81 грн. за період з 27.07.2022 по 31.12.2022. Щодо періоду за 2023 рік: підлягають стягненню, з урахуванням вже сплаченої згідно з податковим повідомленням - рішенням суми) з відповідача кошти в сумі 126 164,66 грн. (6985215,56грн. *2% - 13539,65 грн.) Щодо періоду з 01.01.2024 по 14.02.2024: Суд визнає обґрунтованими зауваження відповідача щодо помилковості застосування НГО у розмірі 7 344 139,68 грн, оскільки дана оцінка була сформована лише 01.03.2024. Відповідно до ст. 1 Закону України Про оцінку земель дата оцінки земельної ділянки - дата (число, місяць та рік), на яку проводиться оцінка земельної ділянки та визначається її вартість. Для нормативної грошової оцінки земельної ділянки - дата, вказана в технічній документації. У наданій позивачем технічній документації дата оцінки землі зазначена - 01.03.2024. Таким чином, визначена у 2024 році позивачем оцінка земельної ділянки не охоплюється періодом, за який відбувається стягнення з відповідача коштів. Для розрахунку за січень-лютий 2024 року має застосовуватися попередня оцінка (6 985 215,56 грн). Таким чином, за 2024 рік з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 17176,76 грн. (6985215,56 грн. *2%/365 днів/*45 днів) Суд відхиляє доводи відповідача стосовно необхідності врахування при визначенні суми до стягнення також кошти, які були сплачені ним як земельний податок за 2020 рік, оскільки ці сплачені за користування землею кошти не охоплюються періодом, стягнення за який є предметом розгляду у даній справі. Враховуючи викладене, з відповідача на користь Сумської міської ради підлягають стягненню безпідставно отримані кошти в розмірі 190007,11 грн. (за 2021 рік- 46 665,69 грн., за 2023 рік-126 164,66 грн., за 2024 рік: 17 176,76 грн. Позивачем заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду. Воно не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. За правилами встановленими ч. 3 ст. 435 цього Кодексу підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Згідно з частинами 4,5 ст. 435 цього Кодексу, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З аналіз вищевикладених норм права вбачається, що відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе лише за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Аргументуючи наявність таких обставин, заявник послалася на те, що позивач зволікав з укладенням договору оренди, та саме протиправна бездіяльність позивача стала підставою для звернення з позовом. Зазначає, що справедливим по відношенню до нього буде надання йому розстрочення виконання рішення суду на той самий строк, який становить протиправна бездіяльність позивача від дати подачі відповідачем заяви про укладення договору оренди до його фактичного укладення. Зазначає також, що позивач є пенсіонером, підприємцем, і протягом 2023 р. не мав доходів. Перебування міста Суми в прифронтовій зоні значно знизило активність підприємництва. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доведення наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається саме на заявника, який всупереч вимог ст. ч. 3 ст. 12 ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав до суду доказів їх існування: зокрема, позивачем не надано доказів майнового стану, який унеможливлює виконання рішення. Наведені підстави щодо дій Сумської міської ради не можуть свідчити про об`єктивну неможливість виконання рішення суду. Відносно судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З матеріалів справи вбачається, що відповідач двічі протягом спірного періоду звертався до позивача (Сумської міської ради) із заявами про укладення договору оренди, які були залишені без реагування. Враховуючи цю обставину, суд констатує, що даний спір виник у зв`язку з неправильними діями Сумської міської ради, адже за умови належного та своєчасного розгляду заяв [PERSON] та укладення договору оренди у позивача відсутня була б необхідність звертатися до суду із даним позовом. За таких обставин, на підставі ч.9 ст. 141 ЦПК України суд покладає понесені позивачем судові витрати на позивача.

Outcome: partial