Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У вересні 2025 року заявник [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] та призначення опікуна. Заяву мотивовано тим, що брат заявника [PERSON] є агресивним, втрачає орієнтацію у часі просторі, часом втрачає пам`ять, не здатен до самообслуговування, за рішенням суду від 27.12.2023 року його визнано обмежено дієздатним, він є інвалідом 2 групи. Його стан здоров`я є тяжким та вимагає постійного стабільного медичного нагляду. [PERSON] страждає на психічний розлад, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може поставити себе у скрутний матеріальний стан. У зв`язку із цим, заявник змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 18.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 20.10.2025 року замінено заінтересовану особу Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради на Орган опіки та піклування Кожанської селищної ради. Ухвалою суду від 12.11.2025 року у справі було призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 16 лютого 2026 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання" надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 103-ц від 11 лютого 2026 року. Ухвалою суду від 17.02.2026 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав та просив суд їх задовольнити. Особа, щодо якої розглядається заява [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник особи, стосовно якої розглядається заява у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення вимог заяви. Представник заінтересованої особи до суду не з`явилася, причини неявки суду не відомі. На адресу суду надійшов лист Кожанської селищної ради про долучення до матеріалів справи рішення та висновку Кожанської селищної ради про доцільність призначення [PERSON] опікуном над братом [PERSON] .. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд вважає що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що заявник [PERSON] є братом [PERSON] , [INFO] , вони зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] позитивно характеризується з місця роботи ТОВ «Юніком» ЛТД, де займає посаду інженера-електрика, його заробітна плата за період з березня 2025 року по серпень 2025 року становить 49 200,00 грн. Також [PERSON] має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО. Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №339 від 31 січня 2017 року), захворювання солдата у відставці [PERSON] , 1979 р.н., «Шизоафектний розлад, змішаний тип, афективно-параноїдний синдром, етап становлення ремісії», пов`язане із захистом батьківщини. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2023 року у справі №381/3209/23, [PERSON] визнано обмежено дієздатним, а [PERSON] призначено його піклувальним. Приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: чи хворіє [PERSON] на психічну хворобу, якщо так, то чи є воно хронічним та стійким та чи усвідомлює [PERSON] значення своїх дій та (чи) може керувати ними. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 103-ц від 11 лютого 2026 року, [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад - шизофренію, параноїдну, стан нестійкої ремісії (F 20.04 за МКХ-10), який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом не здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 41 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно з статтею 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України). Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Відповідно до ч. 1 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року, яке відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом, як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» визначено: за заявою осіб, які приймають участь у розгляді справи, суд призначає судову експертизу, якщо необхідність її проведення обумовлена обставинами справи і поданими сторонами доказами (тобто, при наявності належного обґрунтування підстав для проведення судової експертизи). Висновок судового експерта та інформація, яка міститься у ньому, не має для суду наперед встановленого значення, а є лише одним із доказів, які суд досліджує, надає оцінку за внутрішнім переконанням та враховує при вирішенні справи. Результат оцінки судом висновку судового експерта відображається у рішенні, в якому наводяться мотиви його прийняття або відмови у прийнятті. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта [PERSON] страждає на психічний розлад - шизофренію, параноїдну, стан нестійкої ремісії, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто [PERSON] перебуває в стані початкового етапу одужання, коли симптоми хронічної хвороби слабшають, але ризик рецидиву залишається максимально високим. Як вказано експертом, [PERSON] за своїм психічним станом не здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, разом з тим не зазначено, що останній страждає на стійкий психічний розлад та не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Більш того, [PERSON] був присутній в судовому засіданні 12.11.2025 року, під час встановлення особи зазначив вірно свої анкетні дані, також зазначив, що не працює за станом здоров`я. Вів себе спокійно, не агресивно, повністю розумів що його запитують та чітко відповідав на запитання. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна немає, адже у [PERSON] наявний психічний розлад, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак абсолютної неспроможності останній немає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed