Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності за набувальною давністю. Позов обґрунтовано тим, що вона народилася [INFO] в с. Доробратово та проживала за адресою: [ADDRESS] . Головою дворогосподарства та вище вказаного житлового будинку з надвірними спорудами (рік будівництва 1953) був її батько - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав разом з дружиною, її мамою, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Вказує, що вона разом з чоловіком за вказаною адресою тримали бджолину пасіку, відповідно, добросовісно відкрито володіли та утримували дворогосподарство (поточні роботи по ремонту будинку та надвірних споруд, прибирання подвір?я, сплата комунальних платежів). Наведені обставини можуть засвідчити сусіди, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що все ж, через багато років вирішила оформити спадщину. Проте, було з?ясовано, що будь-які відомості про реєстрацію права власності на об?єкти нерухомого майна, а саме на вищевказаний будинок з надвірними спорудами за батьками не було вчинено. Більше того, воно не зареєстровано і за будь-якими іншими особами, інформація про право власності на спірний будинок відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Отже, після смерті батьків, житловий будинок з надвірними спорудами, як виявилось набули статусу безхазяйного майна, яким вона добросовісно заволоділа і відкрито, безперервно володіє та утримує з 2001 року протягом 24 років по сьогоднішній день. За наведених обставин, посилаючись на ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явився, міський голова Андрій Балога подав заяву про розгляд справи без участі відповідача за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Доробратово, зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , що стверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] батько позивачки - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки Мукачівської міської ради від 20.08.2025 №3645/0/83-25 вбачається, що відповідно до погосподарської книги №4 виконавчого комітету Доробратівської сільської ради на 1953-1955 роки головою дворогосподарства та житлового будинку з надвірними спорудами (рік будівництва 1953) за адресою: [ADDRESS] був громадянин [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та за дворогосполарством в особистому користуванні знаходилась земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Також відповідно до погосподарської книги №5 виконавчого комітету Доробратівської сільської ради на 1991-1995 роки, OP №474 в користування [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] було передано земельні ділянки розміром 0,18 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та 0,13 га в урочищі «Горбок» с. Доробратово для ведення особистого селянського господарства (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , (а.с. 12). Відповідно до нотаріально посвідчених заяв [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству з дворогосподарством за адресою: [ADDRESS] , повідомляють, що після смерті господарів за вищевказаною адресою, [PERSON] та [PERSON] , їх донька [PERSON] добросовісно заволоділа вказаним чужим майном: дворогосподарством та житловим будинком за вищевказаною адресою та відкрито, безперервно володіє і утримує це майно по сьогоднішній день (а.с. 13,14). З довідки КП «Іршавське БТІ» вбачається, що будь-які відомості щодо реєстрації про право власності на об?єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в Іршавському КП «ІБТІ» - відсутні та не зареєстровані (а.с. 15). Інформація про право власності на спірний будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня (а.с. 17). На спірний будинок 09.09.2025 виготовлено технічний паспорт, з якого вбачається, що житловий будинок складається з 41,90 кв.м. загальної площі та 27,50 кв.м. житлової площі, рік побудови 1953 році (а.с. 18-23). Також до матеріалів позовної заяви долучено звіт про оцінку майна, згідно якого ринкова вартість житлового будинку станом на 16.09.2025 становить 132027,00 грн (а.с. 24). Згідно довідки Мукачівської міської ради вбачається, що відповідно до погосподарської книги виконавчого комітету Доробратівської сільської ради №5 за 2001-2005 роки с. Доробратово, №ОР 452 гр. [PERSON] , [INFO] , на момент смерті [INFO] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За таких обставин, суд, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, позивач не є добросовісним набувачем спірного житлового будинку, оскільки вона увесь час знала про те, що власниками житлового будинку були її батьки [PERSON] та [PERSON] , а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. У даному випадку мають місце спадкові правовідносини, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю слід відмовити.

Outcome: dismissed