Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 30 жовтня 2011 року. Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 жовтня 2011 року. Вважає, що кожен із подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу є недоцільним, шлюбні відносини фактично припинені. За час перебування в зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі (а.с.23). В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву, заяв та клопотань до суду не направив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 30.10.2011 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1675, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15) За час перебування в зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.14) З матеріалів справи вбачається, що дійсною причиною розірвання шлюбу стали втрата розуміння один одного та наявність розбіжностей в поглядах на сімейне життя. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім`я існує формально, і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 331,20 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1 331,20 гривень.

Outcome: approved