Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява (уточнена) заява адвоката Будовської Н.В. в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить визнати право [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS] та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району прийняти документи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] та здійснити її приватизацію за відсутності ордеру на житлове приміщення та довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , в період з 05.03.1996 року по 27.03.1997 року. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя суду від 10 листопада 2025 року було закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Будовська Н.В. просила задовольнити позов, з урахуванням того, що ордер на житлове приміщення позивачі знайшли, тобто в обсязі вимог: визнати право [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS] та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району прийняти документи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо приватизації квартири за адресою [ADDRESS] та здійснити її приватизацію за відсутності довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , в період з 05.03.1996 року по 27.03.1997 року. Представник відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Салата Н.П. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що чоловік [PERSON] [PERSON] , мешкає за адресою [ADDRESS] , постійно приблизно з 1995 року, у позивачки є троє синів, один з яких загинув. В судовому засіданні сідок [PERSON] пояснила, що чоловік [PERSON] [PERSON] , заселився у квартиру за адресою: [ADDRESS] , з 1995 року, та постійно там проживає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу та свідків, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, проаналізувавши та дослідивши всі докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу частин 1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, і більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до ст.ст.30,41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст.2 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду", до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно з ч.3 ст.8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду", передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п.п.17, 18, 20 Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року N 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання житлової площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 р.) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Відповідно до п. 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 26.12.2009 року, передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи. 17 липня 1991 року [PERSON] , яка в судовому засіданні була встановлена, як позивачка [PERSON] , а також членам її родини: [PERSON] , 1964 року народження, та [PERSON] , 1986 року народження, на підставі ордеру була передана для проживання кімната у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується оглянутим в судовому засіданні ордером на житлову площу в гуртожитку №16 серії МС від 17 липня 1991 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 вересня 1985 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до копії витягів про склад сім`ї від 17.02.2025 року №2025/00266904, №2025/002266450 та №2025/002876349, та довідок про склад сім`ї від 11.03.2025 року № 31-17 ПРАТ ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . За інформацією AT «ОЩАДБАНК» Філія - Запорізьке Обласне Управління Акціонерного Товариства «Державний Ощадний Банк України» від 20.02.2025 року №107.40/0357-05/164 [PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] та значиться в списках за вказаною адресою, свій житловий приватизаційний чек не використала. За інформацією AT «ОЩАДБАНК» Філія - Запорізьке Обласне Управління Акціонерного Товариства «Державний Ощадний Банк України» від 20.02.2025 року №107.40/0357-05/163 [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS] та значиться в списках за вказаною адресою, свій житловий приватизаційний чек не використав. За інформацією AT «ОЩАДБАНК» Філія - Запорізьке Обласне Управління Акціонерного Товариства «Державний Ощадний Банк України» від 20.02.2025 року №107.40/0357-05/162 [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS] та значиться в списках за вказаною адресою, свій житловий приватизаційний чек не використав. Відповідно до інформаційної довідки за №06.4-12/12/02/123 від 25.02.2025, місце проживання [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано за наступними адресами: - [ADDRESS] з 03.09.1991 по 16.11.1993; - [ADDRESS] з 16.11.1993 по 05.03.1996. У березні 2025 року всі члени родини, які постійно мешкають в квартирі [ADDRESS] вирішили скористатися наданим їм правом на безкоштовну приватизацію житла, оскільки правомірно вселилися до спірної квартири та займають дане житлове приміщення, утримують квартиру. Як вбачається з відповіді про розгляд звернення від 04.03.2025 за № Л-222-3-283 позивачам було відмовлено у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із ненаданням довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] в період з 05.03.1996 по 27.03.1997 та копії ордеру про надання останній житлової площі. Як вбачається з наданої на запит адвоката Будовської Н.В. інформації з Державної міграційної служби від 12.02.2026, відомостей щодо реєстрації міста проживання [PERSON] , [INFO] , у період з 05.03.1996 по 08.08.1996, не встановлено. На адвокатський запит адвоката Будовської Н.В. Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради надана відповідь за №01-24/01/2741 від 10.11.2025, відповідно до якої місце проживання [PERSON] , [INFO] , в період з 05.03.1996 27.03.1997 було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 08.08.1996 про теперішній час. Інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , в період з 05.03.1996 по 08.08.1996, в реєстрі територіальної громади міста Запоріжжя відсутня. Із досліджених судом документів встановлено, що позивач вселився у спірну квартиру на законних підставах, з того часу постійно в ній проживає, зареєстрований у квартирі, чим підтверджується факт постійного користування зазначеною квартирою, житлових чеків не використав. Виходячи з аналізу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1,6,9,61 ЖК, статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК права користування цим приміщенням, і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Аналогічну норму містить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї та займані приміщення, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і зареєстровані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Отже, законодавство пов`язує право осіб на приватизацію не лише з фактом їхньої реєстрації в спірній квартирі (будинку), яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а з їхнім правом на житло та фактом проживання у спірній квартирі (будинку). Позивач тривалий час зареєстрований та проживає у квартирі, відповідно до наданих документів своїм правом на приватизацію не скористався, тому він, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» має право на приватизацію квартири. Отже, відмова органу приватизації користувачам житлового приміщення у приватизації займаної ними квартири є безпідставною і порушує його права на житло. Щодо вимоги про визнання за позивачками права на приватизацію суд зазначає наступне. Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизації державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно із ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизації державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Таким чином встановлено, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду визначене законом, а тому, на думку суду, окремого визнання такого права судовим рішенням не потребує. При цьому, в разі заперечення права громадянина України на приватизацію державного житлового фонду, зокрема органом приватизації, та прийняття рішення про відмову громадянину України у приватизації державного житлового фонду з цих підстав, на думку суду, належним способом захисту порушеного права буде саме оскарження такого рішення, під час якого судом буде надана оцінка твердженням щодо наявності у особи права на приватизацію державного житлового фонду. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, як необґрунтованого. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial