Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вказує, що 13 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту №2385003, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 12000 грн., який зобов`язалась повернути у визначений договором строк, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі відповідно до умов договору. ТОВ «Авентус Україна» умови кредитного договору виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит в сумі 12000 грн., однак [PERSON] умов кредитного договору не виконала та не повернула отримані у кредит кошти. 26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, у відповідності до умов якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №2385003 від 13 травня 2020 року, де боржником є [PERSON] ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 35344,60 грн., з яких: 11995,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23349,20 грн. - заборгованість за процентами. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке набуло права вимоги за кредитним договором, просить стягнути з відповідачки на свою користь 35344,60 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором, сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2662,40 грн. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні спору просить врахувати, що на погашення заборгованості по кредиту нею було сплачено 4000 грн. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 травня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2385003. Договір укладений сторонами дистанційно шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний [PERSON] 13 травня 2020 року об 11:01:42 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «М662241», який був надісланий на її номер мобільного телефону [NUMBER] . За умовами договору кредиту ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалось надати споживачу [PERSON] кредит у гривні, а остання зобов`язалась одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За умовами договору сума кредиту становить 12000 грн., строк кредиту - 30 днів (по 11 червня 2020 року включно), дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів зазначена у Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору - 12 червня 2020 року, сума нарахованих процентів - 6498 грн. (п.1.3-1.4 договору). Також сторони передбачили, що процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка - 1,81% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.4 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка - 1,90% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені у пп.1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору; та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту прострочення (п.1.5.1-1.5.2 договору). Згідно з п.2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. За повідомленням ТОВ ФК «Вей Фор Пей» №6515-ВП від 16 грудня 2025 року, відповідно до договору № ВП-200417-1 від 20.04.2017 ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 13 травня 2020 року здійснило успішний переказ коштів на суму 12000 грн. на картку № [NUMBER] , код авторизації 474548, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-7518029. За інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданою на виконання ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № [NUMBER] , на яку 13 травня 2020 року було зараховано 12000 грн. Отже, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за укладеним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши на платіжну картку [PERSON] , зазначену нею у договорі, грошові кошти в сумі 12000 грн., а остання їх отримала. Із розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що [PERSON] на погашення кредитної заборгованості внесла 4004,60 грн., зокрема, 13 травня 2020 року нею здійснено платіж на суму 4,60 грн., які зараховані на оплату основного боргу (тіла кредиту), та 27 червня 2020 року - платіж на суму 4000 грн., які зараховані на оплату процентів. Оскільки будь-яких інших платежів [PERSON] не здійснювала, то ТОВ «Авентус Україна» нарахувало заборгованість по кредиту в розмірі 35344,60 грн., з яких: 11995,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23349,20 грн. - заборгованість за процентами за період з 13 травня 2020 року по 10 вересня 2020 року включно. 26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року (порядковий номер у Реєстрі - 904) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту №2385003 від 13 травня 2021 року в сумі 35344,60 грн. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Надані позивачем та досліджені судом письмові докази свідчать про те, що 13 травня 2020 року [PERSON] уклала із ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі договір кредиту, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 12000 грн., а [PERSON] отримала вказані кошти та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними. У подальшому за договором відступлення прав вимоги ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за цим договором кредиту ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Оскільки [PERSON] отримані кошти у визначений договором строк не повернула, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі кредиту, підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача, з урахуванням сплачених нею 13 травня 2020 року коштів в сумі 4,60 грн., які були зараховані на погашення основного боргу, слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 11995,40 грн. (12000 грн. - 4,60 грн. = 11995,40 грн.). Що стосується розміру процентів за користування грошовими коштами за вказаним договором кредиту, то суд зважає на наступне. Як вбачається із наданого суду розрахунку, заборгованість по процентах за кредитним договором становить 23349,20 грн. Вказана заборгованість нарахована за період з 13 травня 2020 року по 10 вересня 2020 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила правову позицію, згідно якої надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися лише в межах строку кредитування. Як вбачається з умов пункту 1.4 договору про надання споживчого кредиту №2385003 від 13 травня 2020 року, а також Графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору, кредит надається строком на 30 днів (по 11 червня 2020 року включно), дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 12 червня 2020 року. У пунктах 1.5, 1.8 договору та у Графіку платежів сторони передбачили можливість нарахування процентів за зниженою процентною ставкою - 1,81% в день від суми кредиту та за стандартною процентною ставкою - 1,90% в день від суми кредиту, та визначили, що сума нарахованих процентів, яка підлягає поверненню становить 6498 грн., а загальна вартість кредиту становить: за зниженою процентною ставкою - 18498 грн., за стандартною ставкою - 18840 грн. Також у пункті 1.4 договору сторони передбачили, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у Розділі 4 цього договору. Так, відповідно до п.4.1 договору кредиту строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2-4.5 договору. Споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 договору (п.4.2 договору). Згідно п.4.3 договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Відповідно до положень п.4.4 договору товариство має право, а не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. У випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених у п.4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Із розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що [PERSON] не вчиняла дій, зазначених у п.4.3 договору, та не ініціювала продовження строку користування кредитом. Доказів того, що мала місце пролонгація строку кредитування та зміна дати повернення всієї суми кредиту та процентів у порядку, визначеному пп.4.2-4.5 договору, матеріали справи не містять. Оскільки за умовами договору про надання споживчого кредиту №2385003 від 13 травня 2020 року сторони погодили строк його дії - 30 днів, тобто по 11 червня 2020 року включно, тому після зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Отже, заборгованість [PERSON] за договором кредиту станом на 11 червня 2020 року становить 18832,70 грн., з яких: 11995,40 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6837,30 грн. - заборгованість за процентами. Після 11 червня 2020 року нарахування процентів за користування позикою є неправомірним. Із розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що 27 червня 2020 року [PERSON] сплатила на погашення кредитної заборгованості 4000 грн., які були зараховані первісним кредитором на оплату процентів. Оскільки кошти в сумі 4000 грн. [PERSON] сплатила після закінчення строку дії договору кредиту, то їх слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за процентами, яка існувала станом на 11 червня 2020 року. Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути 2837,30 грн. (6837,30 грн. - 4000 грн. = 2837,30 грн.) заборгованості за процентами. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути заборгованість за договором кредиту №2385003 від 13 травня 2020 року в розмірі 14832,70 грн., з яких: 11995,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2837,30 грн. - заборгованість за процентами. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2025 року між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про надання правничої допомоги №0107. Згідно акту №506 наданих послуг від 12 січня 2026 року та детального опису наданих порслуг від 12 січня 2026 року вбачається, що вартість наданих Адвокатським об`єднанням «Апологет» юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 8000 грн. Вказані послуги складаються з наступних дій: надання усної консультації 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год., погодження правової позиції у справі 30 хв., складання позовної заяви та подання до суду 3 год. 30 хв., а всього 6 год. 30 хв. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування є співмірним із обсягом наданих послуг. Підстав для зменшення цих витрат суд не вбачає. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн., ціна позову становила 35344,60 грн., позов задоволено на суму 14832,70 грн., тобто на 42% (14832,70 грн. х 100% : 35344,60 грн.), а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1118,21 грн. (2662,40 грн. х 42%) судового збору. Крім того, з відповідачки підлягають також стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 42%, то до стягнення підлягає 3360 грн. (8000 грн. х 42%) витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial