Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

У січні 2026 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 18180 грн заборгованості за кредитним договором №24.05.2025-100001259 від 24 травня 2025 року, укладеного між сторонами шляхом підписання позичальником електронним цифровим підписом пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) та заявки на отримання кредиту. Вказана заборгованість складається із 6000 грн - тіла кредиту, 7980 грн- нараховані проценти, 300 грн комісія (пов`язаної з наданням кредиту), 900 грн додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості), 3000 грн неустойки. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 6000 грн, строк кредиту 168 днів, дата повернення кредиту 07 листопада 2025 року. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 6000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, сторонами погоджені проценти за користування кредитними коштами: процентна ставка «Стандарт» - 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом; процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день користування кредитом; комісія, пов`язана з наданням кредиту 5% від суми кредиту та дорівнює 300 грн. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 18180 грн. Представник позивача Оболонкова Ю.В. просить позов задовольнити, судовий розгляд просить провести за відсутності. Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, про що заперечення під час судового розгляду відсутні. Згідно з відзивом від 09 березня 2026 року відповідач [PERSON] просить зменшити розмір штрафних санкцій. Згідно з клопотанням від 12 березня 2026 року відповідач [PERSON] з позовними вимогами погоджується частково, факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечує, не погоджується із розміром заявленої до стягнення заборгованості, розмір штрафних санкцій та додаткових нарахувань є завищеним. Інші заяви, клопотання сторін станом на 20 березня 2026 року відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до ч.3 ст.11 якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 24 травня 2025 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний договір №24.05.2025-100001259, предметом якого є 6000 грн, строк кредитування-168 днів, дата повернення 07 листопада 2025 року, вказані грошові кошти перераховані на платіжну картку відповідача, сторонами погоджені проценти за користування кредитними коштами: процентна ставка «Стандарт» - 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом; процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день користування кредитом; комісія, пов`язана з наданням кредиту 5% від суми кредиту та дорівнює 300 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 300 грн у кожному з 3 чергових періодів, 90 грн неустойки за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання. Вказаний договір від 24 травня 2025 року укладений між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр», як фінансовою установою, договір містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування, комісії та неустойки. Також даний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, його недійсність прямо не передбачена законом, а тому в силу ст.204 ЦК України він є правомірним, що станом на час розгляду справи не спростовано. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] має заборгованість за договором від 24 травня 2025 року: 6000 заборгованості за основним боргом, 7980 грн проценти по кредиту, нараховані за період з 24 травня 2025 року по 07 листопада 2025 року, 300 грн комісії за надання, 900 грн комісія за обслуговування, 3000 грн неустойки, всього 18180 грн. Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по кредитному договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває станом на час розгляду справи. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За встановлених обставин стягнення неустойки у розмірі 3000 грн за кредитним договором від 24 травня 2025 року у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, задоволенню підлягають вимоги про стягнення 6000 тіла кредиту, 7980 грн- нараховані проценти, 300 грн -комісія за надання, 900 грн комісія за обслуговування, всього 15180 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Доказів на спростування наведеного відповідачем [PERSON] не надано, при цьому ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, тобто сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них, в іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони, тобто доказування є юридичним обов`язком сторін, зокрема і відповідача. За поданими суду доказами позивач, як кредитор, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору, а відповідач свої зобов`язання за договором належно не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, при цьому за встановлених обставин укладений 24 травня 2025 року договір підписаний відповідачем, що свідчать про його обізнаність з умовами кредиту, обставинами сплати процентів, процентних ставок, умов, за яких вони застосовуються. Також відповідачем у встановленому порядку не спростовано факт отримання 6000 грн, як кредитних коштів, та наявності заборгованості та її складових згідно з позовом ТОВ "Споживчий центр", зокрема не подано відповідного контррозрахунку боргу, також не заявлене клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором. Також судом враховується, що сторонами, із врахуванням свободи визначення умов договору відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, погоджені умови сплати відповідачем процентів по кредитному договору, при цьому відповідач, як позичальник, отримав грошові кошти, власником яких він не був, і отримав можливість певний час правомірно не повертати надані йому грошові кошти, натомість у нього виникло зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти та комісію за користування кредитом. Також судом враховується, що на час укладання кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами, а тому, у разі якщо він вважав їх для себе неприйнятними та несправедливими, мав можливість відмовитися від вказаної угоди та укласти правочин з іншим контрагентом на інших умовах. Також цивільним законодавством передбачено можливість зменшення штрафних санкцій, які нараховані саме у зв`язку з порушенням зобов`язання. Зважаючи, що проценти за користування кредитом мають іншу правову природу-тобто є платою за правомірне користування кредитними коштами, суд відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості за процентами. Інших підстав з відповідними доказами щодо зменшення розміру нарахованих процентів відповідачем суду не подано. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову частково на 83,49% (15180/18180*100=83,49) та сплати позивачем 2662 грн 40 коп судового збору відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 2222 грн 83 коп судового збору (2662,40*83,49/100=2222,83). Докази щодо звільнення від сплати судового збору відповідачем суду не подані. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial