Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла тітка позивачки [PERSON] , яка на випадок своєї смерті залишили заповіт, яким все своє майно заповіла їй - [PERSON] . До складу спадщини входить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач з метою оформлення своїх спадкових прав звернулась до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області та подала заяву про прийняття спадщини. Згодом позивач дізналась, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись також і відповідачі. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дій позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Позивач звернулась до КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» та отримала довідку про те, що право власності на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. Таким чином, позивач не має можливості оформити свої спадкові права на вказаний будинок в нотаріуса, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. На підставі наведеного позивач просить визнати за [PERSON] у порядку спадкування право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді від 31 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08 травня 2025 року вирішено питання про витребування доказів, зокрема, витребувано з Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області копію спадкової справи до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 24 червня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. З метою повного та об`єктивного розгляду справи суд здійснив письмовий запит до КП «Житомирське обласне бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради щодо надання для огляду в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 14803 щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року витребувано в КП «Житомирське обласне бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради інвентаризаційну справу № 14803 щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Сможук-Семенюк Г. П. у судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Денисенко М. В. у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`яви вився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . На вказану адресу відповідачу рекомендованим листом надіслано копію позовної заяви з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі, а також судові повістки на кожне із засідань. Однак, такі відправлення були повернуті до суду неврученими адресату з відміткою «адресат відсутній». А тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). У судовому засіданні від 06 березня 2026 року суд перейшов на стадію ухвалення рішення. Проголошення рішення призначено на 16 березня 2026 року. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, суд установив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту рішення ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено копією повторно виданого 17 червня 2021 року свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . До майна померлої [PERSON] Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області 30 червня 2021 року заведено спадкову справу № 283/2021. З досліджених матеріалів вищевказаної спадкової справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] на випадок свої смерті залишила заповіт, який 15 квітня 2019 року посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н. Є., зареєстрований в реєстрі за № 794. Спадкодавець [PERSON] у своєму заповіті зробила таке розпорядження: все своє рухоме та нерухоме майно, яке на день смерті буде їй належати, з чого б таке майно не складалось та де б не знаходилось, а також все, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . 13 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Окрім позивача до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись відповідачі, а саме: внучка спадкодавця - [PERSON] (заява від 30 червня 2021 року) та син - [PERSON] (заява від 03 листопада 2021 року). Постановою державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А. І. № 300/02-31 від 13 лютого 2025 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Мотивуючи вказану постанову, нотаріус зазначає, що розглянуті нею документи свідчать про набуття спадкодавцем права власності на вищевказаний будинок, однак за відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю [PERSON] не може бути видане. Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1235 ЦК України). Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту, як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20), постанову Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21). Суд ураховує, що спадкодавець [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] . Позивач [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідач [PERSON] (син спадкодавця), який подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у спірних правовідносинах не має права на спадкування за законом, оскільки спадкування здійснюється за заповітом. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є непрацездатним та має право на обов`язкову частку в спадщині. Відповідач [PERSON] , 1984 року народження, є внучкою спадкодавця [PERSON] . З наявних в матеріалах спадкової справи письмових доказів встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Спадкодавець [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] . Копією посвідчення серії [NUMBER] , яке видане Департаментом соціальної політики Житомирської міської ради, підтверджено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства. Суд зазначає, що [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , оскільки у спірних правовідносинах вона не має права на обов`язкову частку в спадщині. Правом на обов`язкову частку у спадщині наділяється виключне коло спадкоємців першої черги: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки (стаття 1241 ЦК України). Онуки спадкодавця за змістом вказаної норми права не наділені правом на обов`язкову частку у спадщині. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц (провадження № 61-5184св18) викладено висновок про те, що коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Також суд вважає, що у спірних правовідносинах [PERSON] не може спадкувати обов`язкову частку в спадщині за правилами ч. 1 ст. 1266 ЦК України (за правом представлення), відповідно до якої внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (справа № 686/936/22) зазначає, що спадкоємець, який закликається до спадкування за правом представлення, не має права на обов?язкову частку у спадщині, оскільки коло обов?язкових спадкоємців чітко встановлене законом і розширеному тлумаченню не підлягає. Крім того, норми статті 1241 ЦК України застосовуються лише за наявності заповіту. Водночас право представлення можливе лише в межах спадкування за законом. Спадкування за правом представлення може мати місце тільки при спадкуванні за законом, та не застосовується в разі спадкування за заповітом, а тому батько відповідача [PERSON] не отримав права на спадкування після смерті матері [PERSON] , яка заповіла все своє майно позивачу. Отже, в спірних правовідносинах спадкування здійснюється за заповітом. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що вона позбавлена можливості в позасудовому порядку належним чином оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на належний їй житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з підпунктом 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З копії довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 5866 від 28 жовтня 2021 року встановлено, що відповідно до інвентаризаційної справи № 14803 право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. З копії договору № 636 від 16 жовтня 1959 року встановлено, що виконком Житомирської міської ради депутатів трудящих надав [PERSON] в безстрокове користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 600 метрів квадратних для будівництва житлового будинку. Крім того, в матеріалах інвентаризаційної справи міститься дозвіл № 95 від 16 жовтня 1962 року, відповідно до якого Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю дозволяє проводити роботи по будівництву житлового будинку на земельній ділянці [ADDRESS] . Копією витягу з рішення № 1037 виконкому Житомирської міської Ради депутатів трудящих від 06 жовтня 1969 року підтверджено, що [PERSON] було відведено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку [ADDRESS] . Оглянутою у судовому засіданні інвентаризаційною справою № 14803, а також довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 5865 від 11 жовтня 2021 року підтверджено, що станом на 11 жовтня 2021 року загальна площа будинку [ADDRESS] становить 60 метрів квадратних. З копії технічного паспорту від 11 жовтня 2021 року встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат, кухні, кухні-їдальні, коридора. З доданих до технічного паспорта світлин спірного житлового будинку вбачається, що цей будинок перебуває у незадовільному стані. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що такий стан будинку зумовлений пожежею. Досліджені судом письмові докази дають підстави для висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , однак належним чином не зареєструвала свої майнові на вказане нерухоме майно та не отримала відповідний правовстановлюючий документ. Щодо розбіжностей в написанні імені спадкодавця як « [PERSON] » та « [PERSON] » суд ураховує, що експертним висновком Інституту української мови № 307/238 від 12 червня 2025 року підтверджено, що записані в офіційних документах форми іменування [PERSON] та [PERSON] ідентифікують ту саму особу [PERSON] . Також суд ураховує, що за життя спадкодавець проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Наразі за вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON] . Отже, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову та наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (див. постанови Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01.03.2017, № 6-1065цс17 від 16.08.2017, Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 707/2717/21). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 2 739,68 гривень. Суд ураховує, що відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Ураховуючи висновок суду про задоволення позову, беручи до уваги, що відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу за рахунок держави, в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 369,84 гривень, а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 1 369,84 гривень судового збору. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved