Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оселя» звернулось до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.07.2015 року набрав чинності ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За загальним правилом, встановленим ст. 9 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. Відповідно ст.ст. 10, 11 ЗУ «Про особливості здійснення права власності багатоквартирному будинку» та статті 15 ЗУ «Про житлово-комунальні послуг договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від імені ве співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем. Такий договір підписується уповноважении (уповноваженими) на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковны для виконання всіма співвласниками житлових та нежитлових приміщень багатоквартирному будинку. 02.10.2016 р. співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] проведений зібрання, на якому обрано управителем багатоквартирного будинку ТОВ «ОСЕЛЯ» та обрані уповноважені особи на підписания договору з управителем. Рішення зборів співвласників оформлено протоколом відповідно вимогам, передбаченим ч. 6, 7 ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно норм законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про житлово-комунальні послуги», а також вказаної Постанови КМУ 01.01.2017 р. та 04.04.2019 р. між ТОВ «ОСЕЛЯ» та співвласниками будинку [ADDRESS] укладений типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. ТОВ «ОСЕЛЯ» відповідно умов договорів від 01.01.2017 р., 04.04.2019 р. виконував та виконує свої зобов`язання відносно надання послуг з управління багатоквартирним будинком. В свою чергу боржник свої зобов`язання у повному обсязі не виконав, чим порушив умови договорів. Згідно розрахунку сума заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] складає 10459,72 грн. За вказаною адресою власником квартири є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири 17.07.2017 р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надання послуг з управління багатоквартирним будинком у сумі 10459,72 грн. на користь ТОВ «ОСЕЛЯ». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 року, цивільну справу №208/14180/24 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно відомостей відділу формування та ведення територіальної громади міста Кам`янської міської ради, які надійшли до суду 12.12.202 р., відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.12.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 208/14180/24 в порядку спрощеного позовного провадження. 27.02.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. Зазначила, що згідно договору куплі-продажу від 17.07.2017 р. відповідач стала власником квартири. Вказала, що до витягу, наданого позивачем, з протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 02 жовтня 2016 р. вона не має ніякого відношення. До типового договору, наданого позивачем, про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 січня 2017 р. вона теж не має ніякого відношення. До типового договору, наданого позивачем, про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 04 квітня 2019 р. відповідач не має ніякого відношення, бо не була на загальних зборах, не підписувала ніяких документів та доручень на будь-кого діяти від її імені, про що свідчить договір куплі-продажу квартири за даною адресою. Протоколи зборів, які не додає позивач, не можуть бути використані як підстава для укладення договору з ТОВ «ОСЕЛЯ» оскільки на момент їх проведення відповідач не була власником квартири, вони не можуть свідчити про її згоду на укладення такого договору. А примушення до договірних відносин це 355ст. ККУ. Згідно позовної заяви: Згідно з п.14 ч. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2917 р. (як вказано в позовній заяві) та ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управитель багатоквартирного будинку це фізична особа-підприємець, або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько побутових потреб». Ніякого укладеного і підписаного відповідачем договору і ТОВ «ОСЕЛЯ», управителем немає. Позивач опирається на постанову КМУ № 712 від 05.09.2018р, якою затверджені Типові договори, але згідно з частиною сьомою статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно правовими актами щодо окремих видів договорів. Відповідно до частини другої статті 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні угоди договорів. Тобто типовий договір є рекомендованим, а не обов`язковим, а тому умови договору мають узгоджуватись всіма сторонами договору. Відповідно до частини третьої статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини четвертої статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Тобто сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого органом державної влади. Відповідно до частини другої статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Тобто договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Зі сторони відповідача ніякої згоди немає, не було і не може бути бо відповідач в очі ні одного договору не бачила, не читала, її ніхто не питав. У зв`язку з відсутністю укладеного договору жодних законних підстав створювати особовий рахунок немає і ніколи не було. 08.03.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначено, що 02.10.2016 р. співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] були проведені збори, на яких відповідно ст. 10 Закону № 417 обраний Управителем Позивач та обрані уповноважені особи для укладення договор Позивачем. Відповідач ніяк не могла бути присутня на зборах співвласників, так як набула право власності на квартиру [INFO] , тобто після дати проведення зборів. Але, пунктом 28 статті 10 Закону № 417-VII визначено, що рішення збор співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення зборами співвласників багатоквартирного будинку. Отже, зазначене зобов`язання поширюється і на Відповідача, як на власника квартири [ADDRESS] і як наслідок до [PERSON] переходять усі права та обов`язки, передбачені Типовими договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за вказаною адресою від 01.01.2017 р. та 04.04.2019 р. Крім того, договір підписується уповноваженими особами на умовах, затверджений зборами співвласників та відповідно п. 5 ст. 10 Закону № 417-VII є обов`язковим виконання всіма співвласниками. Саме на підставі Типових договорів від 01.01.2017 р. та 04.04.2019 р. Позивачу надаються послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , співвласником якого є Відповідач. Тобто, рішення про обрання управителя ТОВ «ОСЕЛЯ» та дотримання умов договорів є обв`язковим, у тому числі для Відповідача. Відповідно до п. 1 договору від 01.01.2017 р. та 04.04.2019 р. Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати Управителю послугу з управління згідно з умовами договорів. Однак, Відповідач приймав послуги з управління багатоквартирним будинком, але не здійснював оплату за отримані вказані послуги у повному обсязі, а саме, Відповідачем за спірний період здійснена часткова оплата у сумі 1500 грн., внаслідок чого за період з лютого 2018 року по листопад 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 10459,72 грн., що підтверджується наданим до позовної заяви розрахунком суми заборгованості. Таким чином, затвердження [PERSON] про те, що вона не має ніякого відношення до Типових договорів про надання послуг з управління багатоквартирного будинку від 01.01.2017р. та 04.04.2019 р. не відповідає дійсності та вказаним нормам житлового законодавства. На протязі семи років та восьми місяців, тобто з дата з якої Відповідач є власником квартири - 17.07.2017 р., жодних звернень, скарг, актів-претензій відносно ненадання або надання неналежної якості послуг з управління багатоквартирним будинком від [PERSON] на адресу Управителя ТОВ «ОСЕЛЯ» не надходило. Таким чином, Позивач належним чином виконував своїх обов`язки, а Відповідач приймав їх, але не сплачував у повному обсязі. Також зазначено, що жодним нормативним документом про надання житлових послуг (послуг з управління багатоквартирним будинком) ніяких додаткових згод, оформлених співвласниками будинку (як вказує Відповідач) не передбачено. Відповідно ч. 2 ст. 8 ЗУ Закону № 417-VII, обсяг відповідальності кожного співвласника визначається пропорційно до його частки співвласника. У даному випадку загальна площа квартири [ADDRESS] , яка належить Відповідачу складає 39,4 кв. м. Заборгованість про надані послуги за адресою: [ADDRESS] здійснювалася з розрахунку на 1 кв. м., помноженого загальну площа квартири 39,4 кв.м., яка належить Відповідачу. 10.04.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про витребування доказів. Також 10.04.2025 року від відповідача надійшло клопотання про неприйняття до розгляду заперечень позивача на відзив позивача. 14.04.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про витребування доказів. 14.04.2025 рок у відповідач [PERSON] подала до суду доклад. 30.06.2025 року представник позивача подала до суду заперечення на клопотання про витребування доказів. Відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення на заперечення позивача. Зазанчила, що позивач не надав жодного документу, що підтверджує укладання договору між сторонами у справі.Без укладеного договору не може виникнути зобов`язання з оплати будь-яких послуг. Зазначила, що подані позивачем копії внутрішніх журналів не є належними доказами у розумінні ст. 76-78 ЦПК України. Також подала клопотання про закриття провадження у справі. Зазначила про відсутність договірних відносин, відсутність належних та допустимих доказів, невизначеність предмета спору, позовну давність та наявну судову практику. Ухвалами суду від 01.10.2025 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі №208/14180/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оселя» до [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без розгляду. 03.11.2025 року представник позивача подала до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі. Зазначила, що з поданим клопотанням Позивач не згоден з наступних підстав. По-перше, статтею 255 ЦПК України передбачений перелік підстав закриття провадження, який є остаточним та розширеному тлумаченню не підлягає. Дана стаття не містить підстави на які посилається Відповідач, а саме: «відсутність договірних відносин» та «відсутність належних та допустимих доказів», вирішення питання відносно строку позовної давності. По-друге, Відповідач також посилається на відсутність предмету спору. Дане твердження суперечить матеріалам справи. На даний час між ТОВ «ОСЕЛЯ» та [PERSON] існує спор та залишилося неврегульоване питання відносно наявності та стягнення заборгованості про надання послуги зх. Управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] . По трете, на думку Відповідача «подібні справи з позивачем ТОВ «ОСЕЛЯ» вже розглядалися судами і провадження закривалися». [PERSON] посилається на нібито закриття провадження по справі, про що Заводський районний суд м. Кам`янське постановив ухвалу по справі № 208/8369/18. Вказане посилання Відповідача не правдиве, так як судом ухвалою від 01.03.2019р. по справі № 208/8369/18 відповідно п.2 ст. 165 ЦПК України відмовлено у прийнятті заяви через відсутність підтвердження повноважень особи, яка мала право підписувати заяву про видачу судового наказу. По-четверте, одними з підстав, перерахованих у статті 255 ЦПК України, є прийнята судом відмова позивача від позову та затверджена судом мирова угода. Однак, Позивач по даній справі заяву про відмову від позову суду не подавав, мирову угоду з Відповідачем не укладав. 10.11.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на заперечення позивача від 03.11.2025 року. Вказала, щодо відсутності договору Позивач не надав суду жодного документа, що підтверджує укладення договору між сторонами у справі. Відповідно до положень ст. 11, 509, 626 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають лише з підстав, передбачених законом або договором. У даному випадку таких підстав немає. Без укладеного договору не може виникнути зобов`язання з оплати будь-яких послуг. Сам факт існування юридичної особи управителя не створює обов`язку сплачувати кошти без підтвердження реального надання послуг та погодження їхнього обсягу й вартості. Щодо відсутності доказів надання послуг зазначила, що подані позивачем копії внутрішніх журналів не є належними доказами у розумінні ст. 7678 ЦПК України. Щодо посилання на попередню справу № 208/8369/18 вказала, що позивач некоректно тлумачить ухвалу суду від 01.03.2019 р., оскільки факт відмови у видачі судового наказу через відсутність підтвердження повноважень свідчить про недоведення статусу позивача як управителя будинку. Це лише підтверджує, що «ОСЕЛЯ» систематично звертається до суду без належних правових підстав та без належного пакета документів. Щодо правової позиції Верховного Суду вказала, що посилання позивача на окремі постанови ВС не може розглядатись вирвано з контексту. Невизначеність періоду та розрахунку боргу обярунтувала тим, що у запереченнях не зазначено чіткий період, за який начебто виникла заборгованість, а також не подано детального розрахунку. Це є порушенням вимог ст. 175 ЦПК України щодо змісту позовної заяви, а отже, робить вимоги необґрунтованими. 18.11.2025 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСЕЛЯ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою суду від 08.12.2025 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСЕЛЯ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 18.03.2026 року у судовому засіданні представник позивача ТОВ «ОСЕЛЯ» Варнавська О.В. наголосила на змісті позовної заяви, зазначила перелік послуг, що надаються ТОВ «ОСЕЛЯ». Зазначила, що відповідальність відповідача щодо утримання своєї власності. Вказала, що відповідач частково сплачувала комунальні послуги до ТОВ «ОСЕЛЯ», що підтверджує її згоду з договором. Просить задовольнити позовні вимоги. 18.03.2026 року відповідач [PERSON] зазначила, що не була присутня на зборах, не підписувала договору з ТОВ «ОСЕЛЯ». Зазначила на обставини, викладенні у відзиві на позовну заяву. Вказала щодо відсутності предмету спору у даній справі. Просить закрити провадження щодо квартири, щодо якої вона не має відношення. 18.03.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 01 січня 2017 року між ТОВ «ОСЕЛЯ» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] укладено типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. 04 квітня 2019 року між ТОВ «ОСЕЛЯ» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] укладено типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. 17 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., зареєстровано в реєстрі за № 1017, відповідно до якого [PERSON] купила квратиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 39,4 кв.м. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , квартиронаймачем є [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості за період з лютого 2018 по жовтень 2024 року, включно, [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 10459,72 грн. Відповідно до додаткової угоди до Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, 15.02.2018 року узгоджено, що ціна послуги, що включає витарти на утримання і проведення поточного поточного ремонту спільного майна будинку, його прибудинкової території, становить 2,9722 гривень за місяць на 1 квадратнй метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, який перебуває у власності або користуванні кожного зі співвласників. Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої-третьоїстатті 13 ЦК Україницивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з вимогами ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюютьсяЗаконом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року № 417-VIII. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). За приписами ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем. Ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників,та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.01.2017 року та від 04.04.2019 року був підписаний уповноваженими співвласниками багатоквартирного будинку, а тому він є обов`язковим для виконання всіма співвласниками будинку [ADDRESS] . Відповідно достатті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. З матеріалів справи встановлено, що 17 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., зареєстровано в реєстрі за № 1017, відповідно до якого [PERSON] купила квратиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 39,4 кв.м. Отже, на [PERSON] , як на власницю квартири за адресою: [ADDRESS] розповсюджується дія договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Судом встановлено, що нарахування заборгованості на витрати щодо утримання будинку та прибудинкової території нараховувався у період з 01 лютого 2018 року по 01.11.2024 року, тобто у період, коли [PERSON] вже була власницею зазначеної квартири. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який був чинним по 01.05.2019), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (який набрав чинності 10.12.2017), до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII). Частиною першою статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017року №2189-VIII встановлено, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку кладається звизначеним відповідн одо законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір ідписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (абзац 4 ч. 1 ст. 15 Закону від 09.11.2017 року №2189-VIII). За змістом пунктів 1, 2 частини другої статті 8 вказаного вище Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII). Отже, згідно з вищезазначеного встановлено, що відсутність підписаного договору безпосередньо між позивачем та відповідачем не встановлює той факт, що між сторонами відсутні правовідносини. Адже, Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.01.2017 року та від 04.04.2019 року був підписаний уповноваженими співвласниками багатоквартирного будинку, а тому він є обов`язковим для виконання всіма співвласниками будинку [ADDRESS] . Так як [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , на неї розповсюджується дія договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Дана справа має предмет спору, який полягає у стягненні заборгованості з надання послуг з управління багатоквартирним будинком, квартира у якому є власністю [PERSON] . Крім того, з розрахунку заборгованості встановлено, що [PERSON] 14.11.2018 року сплатила ТОВ «ОЕСЛЯ» за надані послуги 500,00 грн., 21.02.2019 року 500, 00 грн., 07.05.2019 року 500,00 грн. Тобто, сплачуючи за послуги з управління багатоквартирним будинком, відповідач підтвердила дійсність даних договорів та отримання нею послуг. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши перебування у власності відповідачки квартири за адресою: [ADDRESS] ; приймаючи до уваги неналежне виконання нею зобов`язань з оплати за утримання будинку та прибудинкової території, - суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо наявної у [PERSON] заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у період з 01.02.2018 року по 01.11.2024 року у розмірі 10459,72 грн. Суд приходить до висновку про правомірність стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОСЕЛЯ» заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 10459,72 грн., а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду, в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Outcome: approved