Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

15.12.2025 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно та прохає визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] (дід позивача [PERSON] ) був власником, збудованого в 1969 році житлового будинку [ADDRESS] та проживав у цьому будинку до своєї смерті. Відповідно до ст.1299 ЦК України право власності на цей будинок підлягало державній реєстрації, однак, [PERSON] не зареєстрував право власності на нього. [PERSON] все своє майно заповідав своєму внуку [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася, зокрема з житлового будинку [ADDRESS] в якому також проживав та проживає позивач. Таким чином, в установленому законодавством порядку [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого діда. Інші спадкоємці за заповітом і за законом відсутні. [PERSON] звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, йому було відмовлено у видачі цього свідоцтва щодо будинку [ADDRESS] на тій підставі, що відсутні документи, які підтверджують право власності [PERSON] та за ним не зареєстровано право власності на цей будинок. Дані обставини підтверджуються: випискою №111 від 27.11.2025р. з по господарської книги за 2011-2015 роки №1 особистий рахунок 006-1; технічним паспортом від 18.09.2025р.; заповітом від 27.06.2013р.; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Онуфріївської державної нотаріальної контори від 03.10.2025р.; архівною довідкою СКМБТІ №1003 від 18.09.2025р.; інформацією з ДРРП на нерухоме майно від 27.11.2025р. №453845333. Крім того, дані обставини, зокрема відсутність інших спадкоємців, можуть бути підтверджені матеріалами спадкової справи, яка заведена Онуфріївською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] . Оціночна вартість успадкованого житлового будинку становить 154911,03грн, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12.12.2025р. №201-20251212-0010919865. Згідно преамбули наказу Фонду державного майна України «Про затвердження Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку» від 17.05.2018р. №658, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 2018 р. за № 677/32129 (далі по тексту наказ від 17.05.2018р. №658), відповідно до статті 172 Податкового кодексу України, статті 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», з метою приведення нормативно-правових актів Фонду державного майна України у відповідність до законодавства України НАКАЗУЮ: 1.Затвердити Порядок ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, що додається. Згідно пунктів 1, 2 та 3 розділу І Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом від 17.05.2018р. №658, цей Порядок визначає механізм ведення Фондом державного майна України (далі - Фонд) Єдиної бази даних звітів про оцінку, формування електронних довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості та реєстрації звітів про оцінку майна, складених суб`єктами оціночної діяльності (оцінювачами) для цілей обчислення доходу платника податку - фізичної особи від продажу (обміну) нерухомого майна, а також доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок майна (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою), доходу, отриманого за іншими правочинами, за якими здійснюється перехід права власності на нерухомість, дохід за якими підлягає оподаткуванню у випадках, передбачених Податковим кодексом України. 2. Для цілей цього Порядку об`єктом оцінки є нерухоме майно (житловий будинок, квартира або їх частини, кімнати, садовий (дачний) будинок (включаючи земельну ділянку), земельні ділянки з поліпшеннями або вільні від поліпшень (з урахуванням норм безоплатного передавання земельних ділянок громадянам, визначених статтею 121 Земельного кодексу України), об`єкти нежитлового фонду, іншого майна, що відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України належить до нерухомого майна (нерухомості)), що належить платнику податку - фізичній особі, та вартість яких підлягає визначенню відповідно до Податкового кодексу України (крім випадків успадкування та/або отримання у дарунок майна, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою) (далі - об`єкт оцінки). 3. Цей Порядок поширюється на: фізичних та юридичних осіб; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та суб`єктів оціночної діяльності у сфері оцінки земель, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку земель» (у разі визначення ринкової вартості земельної ділянки) (далі - суб`єкти оціночної діяльності); оцінювачів; нотаріусів. Отже, довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12.12.2025р. №201- 20251212-0010919865, яка отримана відповідно до чинного законодавства, зокрема Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом від 17.05.2018 р. №658 є належним, допустимим та достовірним доказом, який підтверджує оціночну вартість успадкованого позивачкою будинку. Таким чином, ціна позову становить 154911,03грн. У 1969 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. (Постанова Судової палати у ЦС Верховного Суду України від 18.12.2013 №6-137цс13). Згідно абз 2 п. 6 розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно ст.4 ЦК Української РСР, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Згідно ст.86 ЦК Української РСР, відносини власності регулюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Верховний Суд 06 листопада 2019 року при розгляді справи № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049 св 18) ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав…. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.» З аналізу наведених правових норм випливає, що дід позивача належним чином набув право власності на жилий будинок у порядку визначеному законодавством, яке діяло на той час. Таким чином, хоч і є у наявності документ (по господарська книга за 2011-2015 роки №1), який підтверджує право власності спадкодавця (діда позивача) на будинок [ADDRESS] , однак відсутність державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на цей житловий будинок, який він успадкував, що в свою чергу позбавляє його можливості розпоряджатися (подарувати, заповідати, продати тощо) будинком, а також приватизувати земельну ділянку на якій розміщений цей будинок. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права… Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо не заборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм будинком. Разом з тим, не можна не звернути уваги на ту обставину, що реєстрація це юридичний акт визнання й підтвердження державою виникнення, обмеження (обтяження) переходу або припинення прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи те, що прийнявши спадщину, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку право власності на нерухоме майно, і це порушує його права. У постанові від 13.05.2019 р. у справі № 905/494/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зробив наступні висновки: 7.9. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. 7.10. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Таким чином, захист прав та інтересів позивача можливий лише через звернення до суду. Адже, рішення суду про визнання права власності є однією з передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.5 ч.1 ст.19 цього Закону) підстав для внесення даних до державного реєстру, що дасть йому можливість розпоряджатися житловим будинком, який він успадкував. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справа № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) зроблено наступний висновок: «У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.» У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З огляду на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті діда позивача не має, а спірний будинок знаходиться на території с. Камбурліївка, яке входить до Онуфріївської селищної територіальної громади, належним відповідачем по даній справі є Онуфріївська селищна рада. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 08.01.2026 року задоволено клопотання представника позивача та призначено дистанційне судове провадження в режимі відеоконференції. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2026 року залучено до участі в справі третю особу без самостійних вимог та відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2026 року задоволено клопотання представника позивача та призначено дистанційне судове провадження в режимі відеоконференції. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09.03.2026 року виключено [PERSON] з числа третіх осіб у цивільній справі. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09.03.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10.03.2026 року задоволено клопотання представника позивача та призначено дистанційне судове провадження в режимі відеоконференції. Представник позивача [PERSON] адвокат Дьорко А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Представник відповідача Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення засідання повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення судового засідання не надходило. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Камбурлівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, актовий запис № 8. Відповідно до заповіту від 27.06.2013 року, який посвідчений секретарем Камбурлівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області., [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , в присутності двох свідків, заповів [PERSON] , 1987 року народження, усе його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все майно, що буде йому належати на день смерті, і на що за законом вона матиме право. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 3.10.2025 року, державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А., відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] . Згідно виписки №111 від 27.11.2025 року з по господарської книги за 2011-2015 рік №1 особистий рахунок №006-1, яка видана Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області гр.. [PERSON] , [INFO] встановлено, що померлий [PERSON] , [INFO] на момент смерті [INFO] являвся власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до архівної довідки №1003 від 18.09.2025 року, яка видана [PERSON] , про те, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] за архівними даними СКМБТІ станом на 01.01.2013 року за гр.. [PERSON] не зареєстровано. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12.12.2025 року встановлено, що оціночна вартість об`єкта житлового будинку [ADDRESS] становить 176554,35 грн., оціночна вартість поліпшень 154911,03 грн., оціночна вартість земельної ділянки становить 21643,32 грн.. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 453845333 від 27.11.2025 року, відомості відсутні щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . На виконання вимог ухвали суду від 19.12.2025 року Онуфріївська державна нотаріальна контора Кіровоградської області направила копію спадкової справи № 26/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка була досліджена судом. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст.16 цього ж Кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно роз`яснень наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вирішуючи дану справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за заповітом позивач набув право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, який належав його діду, який помер, а документ, який посвідчує право власності померлого на вказаний будинок відсутній, а тому зазначена обставина перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 328, 380, 392, 1216-1218 ЦК України,

Outcome: approved