Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, який було визначено судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.03.2024, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 24 000,00 грн щомісячно, по 12 000,00 грн на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові перебуває судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника. Зазначає, що [PERSON] виконує зобов`язання зі сплати аліментів нерегулярно. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує дохід від підприємницької діяльності, перебуває на спрощеній системі оподаткування і аліменти нараховуються відповідно до ч.2 ст.195 СК України, а саме із заробітної плати працівника для даної місцевості. Таким чином, аліменти вона отримує не з реальних доходів відповідача, а з заробітної плати працівника для даної місцевості, що на думку позивача, не відповідає дійсному матеріальному становищу відповідача. Крім того, відповідач має у власності рухоме та нерухоме майно, у зв`язку з чим, на думку позивача, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у більшому розмірі, ніж 4 000 грн щомісячно на двох дітей. Крім того, позивач зазначає, що інших утриманців відповідач не має, особою з інвалідністю не є, за станом здоров`я працездатний, а тому може надавати належну матеріальну допомогу на утримання дітей. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 16.12.2025 залишив позов без руху, оскільки поданий з порушенням вимог ст.177 ЦПК України. У встановлений строк позивачем виправлено недоліки. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 28.08.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 19.01.2026 відклав розгляд справи у зв`язку з неотриманням відповідачем копії позовної заяви з доданими документами. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 09.02.2026 відклав розгляд справи у зв`язку з тим, що строк для подання відзиву на позовну заяву не закінчився. У наданий судом строк відповідач подав відзив (т.2 а.с.1-2), у якому зазначив, що не заперечує проти зміни способу і розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але у загальному розмірі 10 000 грн щомісячно на утримання неповнолітніх дітей. Посилався на те, що його матеріальний стан має істотне боргове та витратне навантаження, яке підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України. Зокрема, зазначив, що має заборгованість перед АТ «Ощадбанк» за договором кредитної лінії № 811/2024 від 08 березня 2024 року у розмірі 166 666,65 грн станом на 19 лютого 2026 року. Крім того, відповідач несе витрати на найм житла відповідно до договору оренди приміщення від 11.10.2025 у розмірі 10 000,00 грн щомісяця, оскільки не має у власності житла та проживає у найманому приміщенні. Посилання позивачки на те, що відповідач є ФОП на спрощеній системі (3 група), і що показники податкової звітності нібито підтверджують «значні доходи», не можуть оцінюватися судом формально. Показники, які відображаються у звітності платника єдиного податку 3 групи, за своєю економічною суттю здебільшого відображають надходження/виручку (фактичний оборот), що включає оборотні кошти та кошти, які спрямовуються на витрати ведення діяльності (закупівлі, паливо, ремонт, логістика, обслуговування, орендні та інші операційні платежі), і не є тотожними чистому доходу/прибутку або «вільним коштам». Тому податкові відомості мають оцінюватися у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами. Ухвалою суду від 05.03.2026 розгляд справи відкладено з метою забезпечення принципу змагальності сторін та надання їм можливості реалізувати процесуальні права, передбачені ст. 43, 178-179 ЦПК України, надавши позивачу можливість подачі відповідь на відзив, а відповідачу заперечення на неї. Позивач подала письмові пояснення (т.2 а.с.49-50), де зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем було набуте майно, яке рішенням суду визнано спільною сумісною власністю подружжя. Наразі зазначене майно використовується відповідачем у підприємницькій діяльності, однак доходи від використання цього майна позивачу як співвласнику не надаються. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Новозаводський районний суд міста Чернігова 19.03.2024 видав судовий наказ №751/2446/24, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 13.03.2023 року (т.1 а. с. 6). На підставі вказаного судового наказу державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові 08.04.2024 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду (т.1 а.с.7). [PERSON] з 13.05.2016 зареєстрований як фізична особа-підприємець (т.1 а.с.10). Згідно відомостей Головного управління ДПС у Чернігівській області [PERSON] застосовує спрощену систему оподаткування, а саме є платником єдиного податку 3 групи за ставкою 5% з 01.10.2023 (т.1 а.с.11, 13). Також згідно відомостей Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові, [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування, розмір аліментів визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості (т.1 а.с.8). Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сума аліментів, яка підлягає щомісячному стягненню з [PERSON] становить 4 075,93 грн. Станом на березень 2023 існувала заборгованість сукупний розмір якої становив 4 075,93 грн. (т.1 а.с.9). Проте, станом на 09.12.2025 заборгованість зі сплати аліментів повністю погашена, що підтверджується копією постанови про скасування заходів примусового виконання (т.2 а.с.9). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.09.2024 майно, яке набуте під час шлюбу сторін, визнано спільною сумісною власністю подружжя (т.2 а.с.3-8). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав [PERSON] є власником земельної ділянки (кадастровий номер 7410100000:01:039:5199) та садового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.14-15). [PERSON] має у власності квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с.11зв). Згідно договору оренди житлового приміщення від 11.10.2025 [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с.10). [PERSON] має кредитні зобов`язання перед АТ «Ощадбанк» за договором кредитної лінії № 811/2024 від 08.03.2024. Станом на 19.02.2026 ліміт кредитування становить 166 666,65 грн, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» (т.2 а.с.11). Згідно відповіді з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з І кварталу 2024 до ІІІ кварталу 2025 сума доходу, яку виплачено [PERSON] становить 8 494 478,42 грн. Сума перерахованого податку становить 1 245,26 грн (т.1 а.с.196-200). [PERSON] з 31.10.2013 зареєстрована як фізична особа-підприємець (т.2 а.с.57). Згідно відповіді з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з І кварталу 2024 до ІІІ кварталу 2025 сума доходу, яку виплачено [PERSON] становить 13 823 401,04 грн. Сума перерахованого податку становить 1 062,11 грн (т.1 а.с.205-208). Сторонами надано копії чеків, квитанцій та платіжних інструкцій, які підтверджують понесення витрат на утримання дітей, а саме: придбання одягу, оплату навчання, витрати на відпочинок дітей, а також інші витрати, пов`язані із забезпеченням належних умов життя, розвитку та навчання дітей (т.1 а.с.16-191, т.2 а.с.12-31). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 Сімейного кодексу України). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3 196, 00 грн (стаття 7). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3 512, 00 грн. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Разом з тим, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дітей, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів та ін. Згідно з частиною третьою статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо розміру аліментів, які батько дітей, який проживає окремо, має сплачувати на їх утримання. Позивач стверджує, що її колишній чоловік зареєстрований як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку фізичної особи-підприємця ІІІ групи, з достатнім щорічним доходом від підприємницької діяльності та маючи у власності рухоме та нерухоме майно, будучи здоровою та працездатною особою має можливість сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі по 12 000,00 грн на кожну дитину. Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача зазначає, що відомості зазначені у податкових документах не є доказом про його реальний фінансовий стан, оскільки відображають дані саме підприємницької діяльності, з яких сплачуються податки та здійснюються інші необхідні платежі. У свою чергу, позивач не довела факту необхідності щомісячної сплати на утримання дітей коштів у сумі по 12 000,00 грн на кожну дитину. Згідно зі ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993 року затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб (далі - Перелік № 146), у пп. 16 п.1 якого зазначено, що утримання аліментів з працівників проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності, тощо. Утримання аліментів проводиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (п. 13 Переліку № 146). Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку унормовані главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV «Спеціальні податкові режими» Податкового кодексу України (надалі ПК України ) (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Тобто, виходячи з положень ПК України, ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, веде спрощений облік доходів і витрат. Згідно з підпунктом 292.1.1 пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №760/4569/18-ц (провадження №61-45100сво18) сформульовано висновок про те, що положення ст.81 СК України та ч.3 ст.181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому зміст положень Переліку № 146 включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку № 146 вказується, що утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміна «дохід» у дужках після терміна «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті цього Переліку. Отже, Перелік №146 не є вичерпним. У постанові ВС від 18.01.2024 по справі № 404/2935/19 зазначено, що у частині другій статті 195 СК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. З огляду на те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на ІІІ групі спрощеної системі оподаткування, при визначенні розміру доходу відповідача слід виходити із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України). При визначенні матеріального становища платника аліментів та розміру аліментів, який відповідатиме інтересам сторін та дітей, суд бере до уваги всі наявні у справі докази в їх сукупності. Доводи відповідача про те, що відомості про суми нарахованого доходу не є його реальними доходами, оскільки з них сплачуються податки та здійснюються інші необхідні платежі, самі по собі не є достатніми для висновку про неспроможність відповідача сплачувати аліменти на дітей у більшому розмірі. Твердження відповідача відповідно до ст.81 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами зокрема квитанціями платіжними дорученнями чи іншими документами, які б підтверджували здійснення ним обов`язкових витрат, пов`язаних із підприємницькою діяльністю (закупівля товару, паливо, ремонт, логістика, обслуговування, орендні та інші операційні витрати). При цьому суд враховує положення частини першої статті 141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, а тому щомісячні витрати на дітей в розмірі по 12 000,00 грн на кожну дитину є необґрунтовано завищеними. Суд також враховує, що дохід позивача перевищує дохід відповідача, що має значення при визначенні розміру аліментів з огляду на принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей. Разом з тим суд враховує, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, враховуючи матеріальне становище сторін, принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, а також необхідність забезпечення найкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу та розміру стягнення аліментів, встановлений вищевказаним рішенням суду, та вважає за необхідне визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 7 000 грн щомісячно на кожну дитину, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У всіх інших випадках, в тому числі у разі зміни як способу стягнення аліментів так і розміру їх стягнення, стягнення аліментів відбувається за загальним правилом - з дня набрання рішенням законної сили. Зокрема, як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 706 грн 53 коп (1211,20х14000/24000).

Outcome: partial