Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач посилається на те, що 18 січня 2022 року відповідач уклав кредитний договір №701143610 з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, подав заявку на отримання кредитних коштів, зазначив свої персональні дані, зокрема номер телефону, РНОКПП, номер банківської картки, місце реєстрації/проживання, пройшов належну перевірку (верифікацію) отримав на зазначений у заявці номер телефону персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання кредитного договору та підписав договір. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у сумі 7 400,00 грн. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №701143610 від 18 січня 2022 року. У подальшому укладено додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №701143610 від 18 січня 2022 року. 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №701143610 від 18 січня 2022 року. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування у не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» суму заборгованості в розмірі 15 397,92 грн, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 26 грудня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 12 січня 2026 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 13 січня 2026 року суддя скористався даними з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. 13 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв та клопотань від сторін не надходило. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. 18 січня 2022 року від імені [PERSON] на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подано заявку на отримання грошових коштів у кредит, у якій введено персональні дані: номер телефону: [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації та адреса проживання: [ADDRESS] , номер карти: [NUMBER] . 18 січня 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) укладено договір кредитної лінії №701143610, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту - 7 400,00 грн (розмір першого траншу - 7 400,00 грн); базова процентна ставка - 2,10 % від суми залишку кредиту за кожний день, дисконтна процентна ставка - 2,10 % в день, індивідуальна процентна ставка - 2,10% в день, після закінчення дисконтного періоду - 2,98% в день від суми кредиту. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «MNV6FT29», який відправлено на номер мобільного телефону, зазначений у заявці на отримання грошових коштів у кредит ( [NUMBER] ), 18 січня 2022 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Цього ж дня відбулось перерахування коштів на картку № [NUMBER] . ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало грошові кошти в сумі 7 400,00 грн шляхом переказу на картку № [NUMBER] . З інформації, витребуваної судом у АТ «ТАСКОМБАНК» за клопотанням позивача, видно, що банківська платіжна картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] не видавалася, а номер телефону [NUMBER] не є фінансовим номером за цією карткою. Зазначена картка емітована на ім`я іншої особи, персональні дані якої не збігаються з персональними даними відповідача. При цьому банком підтверджено зарахування кредитних коштів на цю картку. Інформація про [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) у банка відсутня. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що заборгованість за кредитом становить 15 397,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 400,00 грн, заборгованість за відсотками - 7 997,92 грн. *.*.* 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (фактор) було укладено договір факторингу №28/1118-01. Пунктом 2.1. договору передбачено, що згідно з умовами договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме: реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили. У той же час, пунктом 1.5. договору факторингу передбачено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного Реєстру наведена в додатку №1 до договору. 22 лютого 2022 року на виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №174, за яким, зокрема, передані (відступлені) права вимоги до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором №701143610 від 18 січня 2022 року. На підтвердження факту укладення цього Реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс" первісним кредитором передані ТОВ «Таліон Плюс» документи, які підтверджують видачу кредиту та долучені позивачем до позовної заяви. Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року що фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором № 701143610 від 18 січня 2022 року. Ці обставини підтверджуються Реєстром прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року, складеного на виконання умов договору факторингу на підтвердження передачі відступлених прав вимоги до боржників. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Копія договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». 08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за кредитним договором №701143610 від 18 січня 2022 року. Відповідно до Реєстру боржників від 08 липня 2025 року до договору факторингу №08/07/25-Е позивачу передано право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в сумі 15 397,92 грн за кредитним договором №701143610 від 18 січня 2022 року. *.*.* Судом встановлено, що [PERSON] з 20 грудня 2005 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; йому присвоєно РНОКПП [NUMBER] . Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. За нормами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Нормою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимоги. Так, судом встановлено, що РНОКПП [NUMBER] , зазначений у заявці та кредитному договорі, не належить [PERSON] . Крім того, з 2005 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проте у заявці та договорі адресою реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Платіжна картка, зазначена в заявці та кредитному договорі та на яку перераховано кредитні кошти, емітована на ім`я іншої особи, а не [PERSON] , а номер телефону, зазначений при укладенні кредитного договору, не є фінансовим номером за карткою № 5366-39XX-XXXX-1908. Зазначені розбіжності викликають сумніви, що саме на номер відповідача надіслано смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором та саме ним підписано кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Таким чином, позивачем не надано беззаперечних доказів, що свідчать про укладення саме відповідачем кредитного договору та отримання саме ним кредитних коштів на належну йому платіжну картку. Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, в сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. При цьому, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат. У зв`язку із відмовою в позові понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed