Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вище вказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказано, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, та від якого мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі, діти проживають із позивачкою та перебувають на її повному утриманні; стверджує, що позивач не періодично надає кошти на утримання дітей та не надає належного виховання спільним дітям. Відтак, просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у сумі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.12.2025 року і до досягнення повноліття дітей. Провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 24). Представник позивача звернулась до суду зі заявою про розгляд справи у її відсутність та відсутність її довірительки (а.с. 28). Представник відповідача звернувся із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін (а.с. 30). Ухвалою суду від 20.01.2026 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено (а.с. 80-81). Крім того, представник відповідача звернувся із відзивом на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи, зокрема, наступним. Стверджує, що усі наведені позивачем аргументи щодо того, що відповідач не бере участі у вихованні та житті дітей, а також не забезпечує їх матеріально, - не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Зауважив, що позивачка навмисно перешкоджає зустрічі та проведенню часу дітей з батьком. Водночас, наголосив на тому, що у відповідача також наявні донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2015 року до досягнення повноліття дитини, згідно заочного рішення Романівського районного суду Житомирської області у справі №290/755/15-ц від 02.09.2015 року. Додатково наголошує на тому, що відповідачем надається матеріальна допомога на утримання дітей після розірвання шлюбу, на підтвердження чого надав відповідні платіжні інструкції щодо неодноразових переказів власних коштів на рахунок позивачки на утримання їх спільних дітей. Крім того, зазначає, що ті кошти, які він наразі сплачує у добровільному порядку, є значно більшими у розмірі, ніж будуть з нього стягуватись у випадку задоволення позовних вимог позивачки. Водночас, зі слів відповідача, після розірвання шлюбу між сторонами був погоджений розмір аліментів на утримання спільних дітей у розмірі 2000,00 грн щомісячно на кожну дитину, сплату яких ним було здійснено у липні та серпні 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 12), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13), є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7), який було розірвано 09.09.2025 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області (а.с.10-11). Матеріалами справи підтверджено, що діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , - без реєстрації (а.с. 14); водночас, діти мають місце реєстрації разом із матір`ю у [ADDRESS] (а.с. 15-17). Крім того, із долучених до відзиву на позовну заяву копій документів вбачається, що [PERSON] здійснювались неодноразово перекази власних коштів (а.с. 45-53, 73-76), зокрема, й здійснення регулярних платежів із призначенням «аліменти», «на школу», «на садочок» із зазначенням імені дитини та місяця здійснення платежу. Також долучені квитанції, з яких вбачаються додаткові витрати відповідача (а.с. 56-71), однак з них суд не вбачає за можливе достовірно встановити кому саме та з якою метою були надіслані вказані кошти. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьком дійсно є [PERSON] (а.с. 72). Крім того, до суду надані інші фото-матеріали, які не мають жодного доказового значення для справи (а.с. 54-55). Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той із батьків, з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, дана норма закріплена у статті 183 СК України. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відтак, суд не бере до уваги доводи позивача, яким він аргументує незгоду із позовними вимогами та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Також суд наголошує на тому, що відповідно до ч.1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Таким чином, аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Крім того, щодо наявності і відповідача дитини від першого шлюбу та сплати на її утримання аліментів, судом врахована судова практика, яка містить висновки щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Водночас, суд наголошує на тому, що за наведеним розрахунком щодо добровільної сплати аліментів на корить позивачки на утримання дітей, відповідач самостійно наголошує на тому, що сплачує достатні суми на утримання усіх дітей та має змогу це робити. З огляду на викладене, враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у сумі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.12.2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно. Водночас, суд роз`яснює відповідачу його право звернутись до суду із позовою про зміну розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду.

Outcome: approved