Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У жовтні 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020 року у загальному розмірі 46 199,25 грн. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн 00 коп. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 31.01.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено угоду № CCNG-631356034, відповідно до умов якої АТ «АЛЬФА-БАНК» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у сумі 200 000 грн 00 коп., а [PERSON] зобов`язалася повернути використану суму у строк до 31.01.2025 та сплатити проценти за користування кредитними коштами. АТ «АЛЬФА-БАНК» своє зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти у порядку, передбаченому договором. У свою чергу, [PERSON] своє зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх використання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 46 199 грн 25 коп., з яких: 36 506 грн 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 082 грн 76 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 640 грн 46 коп. - заборгованість за пенею та/або штрафами, 1 594 грн 11 коп. - інфляційні втрати, 375 грн 07 коп. - сума 3% річних. 17.05.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» було укладено договір № 2, на підставі якого до ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020. 18.05.2021 між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір № 18-05/2021, на підставі якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір № 10-01/2023, на підставі якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просило стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Ухвала про відкриття провадження у справі від 23 жовтня 2025 року двічі направлялась відповідачу [PERSON] на її зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . За результатами відстеження стану поштових відправлень (веб-ресурс: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), поштові конверти повернулися до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 31.01.2020 [PERSON] особисто підписала анкету-заяву про прийняття публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб та відкриття на підставі нього банківського рахунку. Підписанням вказаної анкети-заяви [PERSON] підтвердила беззастережний та безумовний акцепт публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, ознайомлення з умовами цього договору, що розміщений на офіційному сайті банку, розуміння положень цього договору, а також отримання договору про банківське обслуговування фізичних осіб та додатків до нього у паперовому вигляді. Анкета-заява від 31.01.2020 містить підпис уповноваженої службової особи АТ «АЛЬФА-БАНК», який засвідчує дозвіл на відкриття рахунку на ім`я [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що 31.01.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] шляхом приєднання останньої було укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб, на підставі якого між ними виникли відносини, пов`язані з наданням та отриманням банківських послуг. Окрім того, 31.01.2020 на підставі укладеного договору про банківське обслуговування фізичних осіб [PERSON] у письмовій формі виклала АТ «АЛЬФА-БАНК» пропозицію (оферту) № CCNG-631356034 на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. [PERSON] шляхом підписання відповідного документа висловила бажання на здійснення АТ «АЛЬФА-БАНК» кредитування її рахунку шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у розмірі 200 000 грн та фіксованою процентною ставкою у розмірі 26% річних за використання кредитних коштів. 31.01.2020 АТ «АЛЬФА-БАНК» акцептовано оферту [PERSON] на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. АТ «АЛЬФА-БАНК» погодився відкрити на ім`я [PERSON] банківський рахунок із наступним здійсненням його кредитування на вищезазначених умовах. 31.01.2020 [PERSON] ознайомилась та підписала паспорт споживчого кредиту, що містить вичерпну інформацію про специфікацію кредитного продукту, що буде надаватися їй АТ «АЛЬФА-БАНК» на підставі угоди № CCNG-631356034. Так, сторонами було погоджено наступні умови кредитування: ліміт кредиту - 22 000 грн, максимальний ліміт кредитування - 200 000 грн, строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації, фіксована процентна ставка - 26% річних, спосіб надання кредиту - шляхом здійснення кредитування рахунку. Таким чином, судом встановлено, що 31.01.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] також виникло кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах. Зі змісту оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцепту цієї оферти, виписки по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , судом встановлено, що АТ «АЛЬФА-БАНК» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020, оскільки 1) відкрило на ім`я [PERSON] банківський рахунок та здійснило випуск платіжної картки, 2) забезпечило кредитування вказаного рахунку шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії із погодженим лімітом використання кредитних коштів та можливість [PERSON] використовувати кредитні кошти для задоволення особистих потреб. З виписки по банківському рахунку простежується факт використання [PERSON] кредитних коштів для споживчих цілей. У свою чергу, зі змісту виписки по рахунку, розрахунку заборгованості, сформованого АТ «АЛЬФА-БАНК», вбачається, що [PERSON] своє зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання виконала лише частково, що призвело до утворення заборгованості. Часткове виконання [PERSON] грошового зобов`язання перед АТ «АЛЬФА-БАНК» свідчить про визнання нею існування цього зобов`язання. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту розрахунку заборгованості, сформованого АТ «АЛЬФА-БАНК» (поточна назва - АТ «СЕНС БАНК»), судом встановлено, що внаслідок порушення [PERSON] свого зобов`язання за укладеним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 40 147 грн 31 коп., з яких: 36 506 грн 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3 640 грн 46 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, обставини часткового погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту та за процентами за використання кредитних коштів, суд погоджується із вказаним розрахунком заборгованості, вважає такий розрахунок правильним та обґрунтованим. У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. За результатами дослідження договору факторингу № 2 від 17.05.2021, що був укладений між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС», платіжного доручення № 253 від 17.05.2021, реєстру боржників, що є додатком № 1-1 до договору факторингу № 2 від 17.05.2021, витягу з цього реєстру судом встановлено, що ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020 у загальному розмірі 40 147 грн 31 коп. Після отримання права вимоги ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» не здійснювало жодних нарахувань на заборгованість [PERSON] за кредитним договором. За результатами дослідження договору факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021, що був укладений між ТОВ «ФК «ФЛЕКСІС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021, платіжних доручень № 260990544 від 17.06.2021, б/н від 26.07.2021, № 260990545 від 17.06.2021, № 260990546 від 17.06.2021, № 260530015 від 16.06.2021, № 260990552 від 17.06.2021, реєстру боржників, який є додатком № 1-1 до договору факторингу № 18-05/21 від 18.05.2021, витягу з цього реєстру судом встановлено, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020 у загальному розмірі 40 147 грн 31 коп. Зі змісту розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», встановлено, що з моменту отримання права вимоги товариством здійснено нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами за період з 18.05.2021 по 21.10.2021 у загальному розмірі 4 082 грн 76 коп., а також у зв`язку із простроченням [PERSON] свого грошового зобов`язання товариством здійснено нарахування 375 грн 07 коп. в якості суми 3% річних за період з 22.10.2021 по 23.02.2022, а також 1 594 грн 11 коп. в якості інфляційних втрат за листопад, грудень 2021 року та січень, лютий 2022 року. Зважаючи на умови кредитування, що були погоджені сторонами, суд погоджується із вказаним розрахунком заборгованості, вважає такий розрахунок правильним та обґрунтованим. Нарахування ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» фінансових санкцій узгоджується з положеннями ст. 625 ЦК України та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020 збільшився до 46 199 грн 25 коп., з яких: 36 506 грн 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 723 грн 22 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 375 грн 07 коп. - сума 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, 1 594 грн 11 коп. - сума інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. За результатами дослідження договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, що був укладений між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», акту прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 від 10.01.2023, акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, додаткової угоди № 6 від 19.11.2024 до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023, зміненого реєстру боржників, що є додатком № 1 до додаткової угоди № 6 від 19.11.2024 до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023, а також витягу з цього реєстру судом встановлено, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CCNG-631356034 від 31.01.2020 у загальному розмірі 46 199 грн 25 коп. Після отримання права вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не здійснювало жодних нарахувань на розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт 1) виникнення кредитного зобов`язання між АТ «АЛЬФА БАНК» та [PERSON] , 2) виконання АТ «АЛЬФА-БАНК» свого зобов`язання за кредитним договором, 3) порушення [PERSON] свого зобов`язання за кредитним договором, 4) отримання права вимоги до [PERSON] за цим кредитним договором, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у розмірі 46 199 грн 25 коп., з яких: 36 506 грн 85 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 723 грн 22 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 375 грн 07 коп. - сума 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, 1 594 грн 11 коп. - сума інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача на свою корить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 456 від 01.09.2025, витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, з яких вбачається факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн 00 коп. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, суд враховує, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд не вправі за власною ініціативою зменшувати суму судових витрат на професійну правничу допомогу. Зважаючи на викладене, із відповідача на користь позивача слід стягнути 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Щодо судових витрат по сплаті судового збору. Позивач надає суду платіжну інструкцію № 0563220021 від 10.10.2025, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» здійснило платіж у розмірі 2 422 грн 40 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Святошинського районного суду міста Києва до [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 422 грн 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved