Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" 19.01.2026 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.12.2024 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1485-3096. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 7000,00 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту - 20 % від суми кредиту, знижена % ставка - 0,90 % в день, стандартна % ставка - 1,00 % в день. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач всупереч умовам кредитного договору порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором. Станом на 09.12.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 31302,00 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 7000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 19402,00 грн; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 3500,00 грн, заборгованість по комісії - 1400,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1485-3096 від 17.12.2024 у розмірі 31302,00 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 7000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 19402,00 грн; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 3500,00 грн, заборгованість по комісії - 1400,00 грн та понесені судові витрати. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.01.2026 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 05.02.2026 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивач не довів факту отримання ним кредитних коштів, оскільки відсутні належні та допустимі докази зарахування їх саме йому. У матеріалах позову як "доказ видачі" надано, зокрема: квитанцію LIQPAУ про "виплату" 7000,00 грн (операція 17.12.2024 19:25), де в розділі "Отримувач" зазначено лише "MASTERCard" та маскований номер платіжного інструменту "53555702" (без ПІБ відповідача, без РНОКПП, без повного номера картки/рахунку); "довідку про перерахування суми кредиту", де знову зазначено лише card mask " [NUMBER] " (без ПІБ/ідентифікації відповідача як держателя/отримувача). Тобто подані документи не дають можливості ідентифікувати, що кошти були зараховані саме йому (а не будь-якій іншій особі/картці), і містять різний формат маскування, що унеможливлює перевірку тотожності платіжного інструменту. Крім того, чинні вимоги НБУ до документів за операціями з використанням платіжних інструментів прямо передбачають обов`язкові реквізити, зокрема "ідентифікатор отримувача", а для фізичної особи - унікальний (повний) номер платіжного інструменту/номер рахунку/електронний гаманець/унікальний ідентифікатор (за правилами). Надана квитанція/"довідка" не містять повного номера платіжного інструменту/рахунку отримувача, а отже не дають можливості належно підтвердити факт зарахування саме йому. Отже, позивач не довів ключову обставину - факт надання (перерахування) кредитних коштів саме йому, а відтак не довів ані виникнення грошового зобов`язання, ані початку перебігу строків користування кредитом, ані підстав для нарахування процентів/комісій/процентів річних. Також, надані "розрахунки" є односторонніми документами позивача і не замінюють доказів реального руху коштів на рахунок/картку відповідача. Цей підхід узгоджується з практикою Верховного Суду, постанова від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18, в якій суд виходив з необхідності доведення кредитором факту надання кредиту належними доказами, а не лише внутрішніми документами/розрахунками. Щодо "3% річних" ст. 625 ЦК України". Позивач заявив 3500,00 грн як "3% річних (ст. 625 ЦК України)". Водночас ч. 2 ст.625 ЦК України встановлює 3% річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом). Навіть якщо (суто арифметично) брати максимально широкий період - з 18.12.2024 по 10.12.2025 (358 днів) - 3% річних від 7000,00 грн, становить: 7000 х 3% х 358/365 =205,97 грн, а не 3500,00 грн. Отже, заявлена сума 3500,00 грн не відповідає природі та розрахунку 3% річних за ст. 625 ЦК України і має бути відхилена. Крім того, з тексту самого договору (п. 8.2 договору) випливає, що позивач намагається застосувати не 3%, а "проценти річних 73%" за прострочення з посиланням на ст. 625 ЦК України, обмежуючи їх загальним лімітом 50% від суми кредиту (3500,00 грн). Це означає, що позовна вимога в цій частині одночасно: некоректно названа ("3%" замість 73%); не підтверджена належним розрахунком саме за тією правовою підставою, яку позивач заявив у позові. Просить відмовити у задоволенні позову ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до [PERSON] у повному обсязі. Відповідь на відзив до суду не надходила. Оскільки Тиврівським районним судом Вінницької області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом установлено, що 17.12.2024 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1485-3096 продукту "НА ВСЕ" (а.с.17-38). Відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор А8944, для підписання договору про відкриття кредитної лінії № 1485-3096 продукту "НА ВСЕ" від 17.12.2024. Крім того сторонами підписано правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту "НА ВСЕ" (а.с.54-61), додаток 2 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1485-3096 (Графік платежів за договором за зниженою ставкою) (а.с.62-63 зворот), додаток 3 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1485-3096 (Графік платежів за договором за стандартною ставкою) (а.с.63зворот-64). Відповідно до умов кредитного договору загальний розмір кредиту (сума кредиту) за цим договором становить 7000,00 грн (п.4.1), базовий період складає - 14 календарних днів (п.4.4), стандартна процентна ставка становить 1,00 % за кожен день користування кредитом (п.4.6), комісія за видачу кредиту становить 20% від суми виданого кредиту (п.4.7), строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення виплати кредиту 12.10.2025 (п.4.9). Орієнтована загальна вартість кредиту на день укладання цього договору (за весь строк користування) складає 26866,14 грн, та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту та процентів за користування кредитом (п.4.11). У разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 73000 процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України (п.8.2). Згідно з умовами укладеного кредитного договору, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, шляхом прийняття виконання зобов`язання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме, отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, що передбачено у п. 6.9 договору. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що стверджується квитанцією № 2565450219 від 17.12.2024 (а.с.39) та довідкою ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про перерахування суми кредиту № 1485-3096 від 17.12.2024 (а.с.40). Відповідач [PERSON] порушив визначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 10.12.2025 загальний розмір заборгованості перед позивачем становить 31302,00 грн, що складається з: 7000,00 грн - основний борг, 19402,00 грн - залишок відсотків, 3500,00 грн - залишок відсотків за ст.625 ЦК України, 1400,00 грн - залишок комісій, що стверджується розрахунком заборгованості за договором № 1485-3096 від 17.12.2024 (а.с.12-16). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Щодо договору про відкриття кредитної лінії № 1485-3096 від 17.12.2024 продукту "НА ВСЕ", укладеного між позивачем та відповідачем суд зазначає таке. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як установлено судом 17.12.2024 між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1485-3096 продукту "НА ВСЕ". Відповідачу надано одноразовий ідентифікатор А8944 для підписання цього договору. У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. У силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача. Відповідачем не надано доказів на спростування презумпції договору про відкриття кредитної лінії № 1485-3096 від 17.12.2024 продукту "НА ВСЕ", укладеного між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що позивач довів факт укладання договору між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] про відкриття кредитної лінії № 1485-3096 від 17.12.2024 продукту "НА ВСЕ". Щодо доводів відповідача про те, що у справі відсутні докази на підтвердження переказу йому кредиту, суд вважає безпідставними, оскільки факт надання відповідачу кредиту позивачем підтверджується квитанцією № 2565450219 від 17.12.2024 (а.с.39), довідкою ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" про перерахування суми кредиту № 1485-3096 від 17.12.2024 (а.с.40). Перерахування коштів здійснено позивачем на реквізити зазначені відповідачем в договорі про відкриття кредитної лінії № 1485-3096 від 17.12.2024 продукту "НА ВСЕ", укладеного між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] . Суд звертає увагу, що відповідно до п.4.2. Договору укладеного між позивачем та відповідачем кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок Позичальника шляхом використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Згідно з п.3.8. Договору після прийняття Кредитодавцем рішення про можливість укладення цього Договору у Особистому кабінеті стає доступним введення Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу споживача або обрання збережених реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з використанням яких на рахунок Позичальника будуть зараховані грошові кошти, надані у Кредит за цим Договором. Відповідно до п. 3.4. Договору у разі якщо Позичальник надав для перерахування суми Кредиту реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать третій особі, Позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі. При цьому решта прав та обов`язків за цим Договором залишаються за Позичальником. Така третя особа не є вигодонабувачем за цим Договором. Вигоду за кредитним Договором набуває виключно Позичальник. У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20 зазначено, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту [PERSON] не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору. Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційнотелекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Укладання кредитного договору в електронному вигляді регулюється Законом України "Про електронну комерцію". Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, зокрема одноразового ідентифікатора. Електронний договір, підписаний у передбаченому законом порядку, прирівнюється до письмового. Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] здійснював погашення кредитної заборгованості, а саме 30.12.2024 - сплатив 500 грн та 21.01.2025 - 1000 грн, що свідчить про визнання ним боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору. Разом з тим, суд, перевіривши розрахунок заборгованості, дійшов висновку, що позивачем підтверджено заборгованість відповідача у розмірі 27802,00 грн, яка складається із: 7000,00 грн - основний борг, 19402,00 грн - відсотки, 1400,00 грн - комісія, тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Посилання відповідача на недоведеність факту отримання кредитних коштів спростовуються матеріалами справи. Доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить; виписки по зазначеному картковому рахунку на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок відповідачем не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за ст. 625 ЦК України у розмірі 3500,00 грн суд зазначає таке. Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З цих причин у цій частині позов задоволенню не підлягає. Отже, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2364,70 грн (27802*2662,4/31302).

Outcome: approved