Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

17.12.2024 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки: [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з березня 2010 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею та за неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на частину відповідно за кожним земельної ділянки площею 5.1247 га, кадастровий номер 6325486500:02:000:0388, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області. В обґрунтування позову вказано, що 21.10.2022, перебуваючи безпосередньо в районі ведення бойових дій, [PERSON] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинув в селі Кругляківка Куп`янського району Харківської області, про що 28.10.2022 складено відповідний актовий запис № 89 Виконавчим комітетом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області. 27.10.2022 [PERSON] був похований на цвинтарі в смт Малинівка, Чугуївського району. Причиною смерті померлого в лікарському свідоцтві про смерть №12-19-577-2т/22 від 25.10.2022 вказана вибухова травма. З березня 2010 року позивач та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю, як дружина і чоловік, та вели спільне сумісне господарство. Шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм домогосподарства: робили поточний ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. [INFO] у них народився спільний син, [PERSON] , про що 24.01.2011 складено відповідний актовий запис № 2 Виконавчим комітетом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками новонародженого вказані: [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, протягом 2022 року до дня смерті померлий утримував позивача та спільну дитину, надсилав кожного місяця грошові перекази. Тобто, вони мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 5,1247 га, кадастровий номер 6325486500:02:000:0388, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Старогнилицької сільської ради Чугуївського району Харківської області, що належала померлому на підставі Свідоцтва про право на власності серії [NUMBER] . Позивач прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з чоловіком, на час відкриття спадщини і не заявляла про відмову від неї, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки відсутні докази родинних відносин з спадкодавцем, тому звернулася в суд з даною позовною заявою. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу необхідно позивачу для оформлення спадкових прав. Після смерті [PERSON] , [INFO] , залишилось троє спадкоємців першої черги: син - [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] та позивач. При цьому, відповідач не претендує на спадкове майно та готова визнати позов у повному обсязі. Таким чином, позивач прийняла спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки на час її відкриття проживала разом із спадкодавцем як дружина за однією адресою. 04.06.2025 до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій крім викладений у первинній редакції позову обставин справи зазначено також, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки позивача та померлого [PERSON] необхідне для набуття прав позивачем, зокрема на отримання соціальних виплат, пенсій, пільг, субсидій, грошової компенсації (допомоги у зв`язку зі смертю [PERSON] ), а також набуття статусу члена сім`ї загиблого захисника. 07.07.2025 від Міністерства оборони України надійшли пояснення третьої особи, в яких зазначено наступне. Статтею 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, зокрема, це: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Частиною 1 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Згідно з ч. 3 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу першого пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Наказом Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 затверджено «Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» (даної Порядок №45). Розділом ІV Порядок № 45 передбачено алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати ОГД, відповідно до якого члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2. Районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням. Результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки). В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони. Після прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання- у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) Департамент соціального забезпечення не пізніше 3 робочих днів доводить його до фінансово-економічного управління [INFO] для інформування обласних (Київського міського, районних, міських) ТЦКСП, та, у разі її призначення,- готує проєкти розподілів відкритих асигнувань для виплати допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження документів з обласного (Київського міського) ТЦКСП. Районні (міські) ТЦКСП, які здійснювали оформлення документів для призначення ОГД повідомляють заявників (з дотриманням вимог чинного законодавства щодо захисту персональних даних) про прийняте головним розпорядником коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання). До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки. Згідно ст. 4 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Слід зазначити, що заявницею не надано достатніх доказів щодо проживання її із померлим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вважали, що заявниця ні яким чином не підтвердила свого проживання разом із померлим військовослужбовцем, не надала жодних належних та достатніх доказів. Також невідомим є те, чи ще наявні у загиблого військовослужбовця інші члени родини котрі мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ПКМ України №168 від 28.02.2022 року. Наявність інших членів родини може призвести до спору про право, що призведе до порушення їхніх прав, оскільки їхня частка на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої ПКМ України №168 від 28.02.2022 року буде розподілена на додаткових осіб. Позивач надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Міністерство оборони у поясненнях від 07.07.2025 просили проводити розгляд без участі їх представника третьої особи, у задоволенні позову просили відмовити. Представник органу опіки та піклування до суду не з`явився, пояснень на позов та заяв про розгляд справи без їх участі не надходило. Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорта (а.с.7-8) [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта (а.с.11) адреса реєстрації [PERSON] , [INFO] , зазначена як: [ADDRESS] . [INFO] у смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області народився [PERSON] , батьками записано: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.01.2022 (а.с.10). Надано до суду і копію актового запису про народження №02 від 24.01.2011 стосовно [PERSON] , [INFO] , (а.с.89), в якому матір`ю зазначено [PERSON] , [INFO] , батьком первинно [PERSON] без д.н. (закреслено), виправлено на [PERSON] , [INFO] (підстава внесення змін не вказана). Надано і витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №00051168327 від 13.05.2025 (а.с.93) щодо актового запису №2 від 24.01.2011 щодо народження [PERSON] , з якого вбачається, що внесено зміни про визнання батьківства 20.02.2022 на підставі заяви №04/24.23/50 від 20.01.2022: змінено відомості про батька « [PERSON] » на « [PERSON] », «інформація відсутня» на « [INFO] », державна реєстрація народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України змінено на "Відповідно до ст. 126 СК України". Згідно копії довідки про смерть від 28.10.2022 №89 (а.с.13) [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть за 2022 рік зроблений відповідний запис 28.10.2022 №89. Згідно копії довідки №25 від 03.11.2022 (а.с.13а) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] та похований на Малинівському цвинтарі 27.10.2022. Надано до суду і копію свідоцтва від 28.10.2022 про смерть [PERSON] , [INFO] (а.с.14), копію лікарського свідоцтва про смерть №12-19-577-2т/22 від 25.10.2022 (а.с.20, причина смерті вибухова травма). Згідно копії довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України б/д б/н (а.с.12) [PERSON] дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), де [INFO] загинув. Померлому [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка з кадастровим №6325486500:02:000:0388, розташована на території Старогнилицької с/р, площею 5.1247 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №51083109 від 28.12.2015 (а.с.15), копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 28.12.2015 (а.с.16). Вартість вказаної земельної ділянки становить 182054.68 грн. згідно копії витягу №НВ-9933016892024 із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 13.03.2024 (а.с.17). Згідно копії акту обстеження щодо підтвердження факту проживання без реєстрації та/або факту не проживання при реєстрації за даною адресою від 04.11.2022 (а.с.18) [PERSON] , [INFO] , дійсно з 15.03.2010 по 27.10.2022 проживала разом з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За час мешкання мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Згідно копії довідки №07-02-0117/887 від 04.11.2022 (а.с.19) [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована у [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: [PERSON] ( [INFO] , помер [INFO] , на момент смерті дійсно фактично мешкав за вказаною адресою з цивільною дружиною [PERSON] , спільним сином [PERSON] , [INFO] , донькою дружини [PERSON] , [INFO] та вели спільне сумісне господарство). Згідно листа Чугуївської державної нотаріальної контори від 11.03.2025 №357/02-14 (а.с.46) після померлого [INFO] [PERSON] в термін, передбачений ст. 1270 ЦК України, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та/або відмову від спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалось; доведено до відома положення ст. 1268, 1273 ЦК України. Надано також інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80402367 від 11.03.2025 (а.с.47) та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №80402385 від 11.03.2025 (а.с.48), згідно яких інформація щодо [PERSON] відсутня. Згідно пояснень [PERSON] (а.с.53) вона все життя проживає за адресою: [ADDRESS] ; з березня 2010 року [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією сім`єю як дружина і чоловік, та вели спільне сумісне господарство за адресою: [ADDRESS] , у шлюбі не перебували, займалися благоустроєм свого домогосподарства, робили поточний ремонт, виховували спільного сина [PERSON] ; після початку війни [PERSON] пішов служити в армію та у жовтні 2022 року загинув, похований на Малинівському цвинтарі. Відповідно до листа [INFO] №14313/С від 12.11.2025 (а.с.102), на адресу [INFO] надійшли заяви разом із документами гомадянки [PERSON] , громадянки [PERSON] та [PERSON] - на виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю [INFO] військовослужбовця [PERSON] . Рішенням комісії від 05.07.2024 [PERSON] та [PERSON] призначено одноразову грошову допомогу; документи [PERSON] повернуто на доопрацювання. Крім того позивачем надано копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.114/2), свідоцтва про одруження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого 30.09.2000 (а.с.114/2, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »); витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00056897385 від 04.03.2026 щодо зміни прізвища [PERSON] після реєстрації шлюбу 30.09.2000 (а.с.113), свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 19.04.2005 (а.с.114, дружині відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ») на підтвердження факту не перебування у шлюбі у період з березня 2010 року по 21.10.2022. Згідно листа з Чугуївського ВД РАЦС №61/23.14-19/90/26/ВС/23.14 від 11.03.2026 (а.с.118) в архівному фонді Відділу актового запису про шлюб стосовно [PERSON] , [INFO] не виявлено. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведенному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. У справі «Джонстон протии Ірландії» ЄСПЛ було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України установлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч.ч. 1, 2 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.ч.1-5, 7-10, 14 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Наявність обмежень у використанні земель, у тому числі червоних ліній, в межах земельної ділянки, що формується для обслуговування існуючого об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), не перешкоджає її формуванню та визначенню її цільового призначення для потреб, пов`язаних із функціонуванням зазначеного об`єкта з дотриманням встановлених обмежень щодо використання земельної ділянки. Згідно ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з заявою про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з березня 2010 року по [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. В постанові Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» звернуто увагу судів на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23). Так позивачем не надано доказів звернення до нотаріуса з питання оформлення спадщини після смерті [PERSON] та доказів неможливості вирішитив казане питання в позасудовому порядку. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що в частині визнання за позивачем та її сином права власності на 1/2 частину кожному земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , слід відмовити. Отже, питання визнання за позивачем та її дитиною права власності в порядку спадкування на вищевказане нерухоме майно, може вирішуватись в судовому порядку лише після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, відтак, позовні вимоги в цій частині є передчасними і задоволенню не підлягають. В зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial