Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.05.2024р. між ТОВ «Оптимальні кредити» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №170170738, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 10 100 грн з обов`язком повернути їх у визначений договором строк та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 37723,50 грн, яка складається з 10 100,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 22 573,50 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, а також 5 050,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штраф), нарахованими у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором. Надалі право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося: 20.03.2024 між ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №20/0324-01, на підставі якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується Реєстром прав вимоги №3 від 24.07.2024р. У подальшому 28.05.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №28/0525-01, відповідно до якого право вимоги заборгованості за кредитним договором було відступлено новому кредитору. Надалі 16.07.2025р. право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», що підтверджується витягами з реєстрів прав вимоги та відповідними документами, доданими до позову. Після переходу права вимоги відповідач заборгованість добровільно не погасив, у зв`язку з чим позивач ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду з вимогою про стягнення зазначеної заборгованості та судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом установлено, що 23 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимальні кредити» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №170170738, який оформлений в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця. Умовами договору передбачено, що позичальник приймає пропозицію кредитодавця (оферту) шляхом вчинення акцепту в електронній формі, зокрема шляхом підтвердження умов договору та підписання його одноразовим ідентифікатором, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до електронного підпису та підтверджує волевиявлення позичальника на укладення договору. Згідно з умовами договору кредитодавець надав відповідачу кредит у межах кредитної лінії, а перший транш кредиту становив 10 100 грн. Кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку позичальника. Договором визначено істотні умови кредитування, зокрема розмір кредиту, порядок та строки його повернення, розмір процентної ставки та відповідальність за порушення грошових зобов`язань. Зокрема, договором передбачено базову процентну ставку у розмірі 1,5 % на день, а на період дії дисконтного періоду застосовується знижена процентна ставка 0,75 % на день. Строк користування кредитом за першим траншем становив 30 календарних днів, з кінцевою датою повернення 22 червня 2024 року, якщо інше не передбачено умовами пролонгації або дострокового погашення. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язаний своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. У разі порушення строків виконання грошових зобов`язань договором передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 205, 207, 639 ЦК України правочин може вчинятися в електронній формі, а якщо його зміст зафіксований в електронному документі та підписаний електронним підписом, він є таким, що вчинений у письмовій формі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу суду надано Платіжне доручення від 23.05.2024р., відповідно до якого ТОВ « Оптимальні кредити» перерахувало [PERSON] згідно договору №170170738 23.05.2024р. кошти в сумі 10100,00 грн. Відповідно до відповідді наданої АТ "Універсал Банк" від 11.03.2026 року зазначено, що на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , 28.05.2024 року відбулось зарахування на картковий рахунок суми 10100,00 грн. Відповідно до Виписки з особового рахунку за даним Кредитним договором та Розрахунку заборгованості від 20.05.2026р., заборгованість [PERSON] перед Кредитором становить 37 723,50 грн., яка складається з: 10100,00 грн. заборгованості за сумою кредиту, 22573,50 грн.- заборгованість за процентами, 5050,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За викладених обставин, суд резюмує, що без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Отже, факт виникнення кредитних відносин є очевидним і встановленим, позаяк надані позивачем докази містять інформацію про підписання договору, за яким заявлено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Доказів про те, що персональні дані [PERSON] (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, електронна адреса) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. За приписами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. [PERSON] не заявлялись зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитного договору на підставі положень ст.1051 ЦК України. Крім того, факт отримання ним коштів в сумі 10100,00 грн., [PERSON] не оспорив. 20 березня 2024 року між ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №20/03/24-01, відповідно до умов якого первісний кредитор передав фактору право грошової вимоги до боржників за укладеними кредитними договорами, у тому числі право вимоги за кредитним договором №170170738, укладеним з [PERSON] . На виконання умов зазначеного договору сторонами було сформовано та підписано Реєстр прав вимоги, зокрема Реєстр №3 від 24.07.2024, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 28 травня 2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №28/05/25-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права грошової вимоги до боржників, у тому числі й право вимоги до відповідача за кредитним договором №170170738. Передача прав вимоги підтверджується відповідним Реєстром прав вимоги №2 від 28.05.2025 р., сформованим та підписаним сторонами до зазначеного договору факторингу. 16 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу №16/07/25-Е, за умовами якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №170170738 було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №2 від 16.07.2025р., сформованим на виконання вказаного договору. Відповідно до положень статей 512, 514, 516, 1077 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, у тому числі на підставі договору факторингу, при цьому до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Отже, досліджені судом докази свідчать про те, що право грошової вимоги за кредитним договором №170170738 від 23.05.2024р. послідовно перейшло від первісного кредитора ТОВ «Оптимальні кредити» до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», яке на час звернення до суду є належним кредитором у спірному зобов`язанні та набуло право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Оцінюючи надані докази у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до переконання, що кредитний договір між сторонами укладено належним чином, грошові кошти відповідачем отримано, зобов`язання з їх повернення не виконано, право вимоги до відповідача правомірно перейшло до позивача, а доказів погашення суми основного боргу відповідачем суду не надано. За таких обставин позовні вимоги у про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10100,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 22 573,50 грн є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог про стягнення суми по штрафним санкціям ( пеня, штрафи) за порушення грошового зобов`язання в розмірі 5050,00 грн., дані вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Надаючи оцінку таким доводам, суд зазначає, що ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжувався Указами Президента України та який діє на даний час. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. У даній справі штрафні санкції в сумі 5050,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником в розумінні ст. 549 ЦК України, а тому відповідач звільняється від їх сплати на період воєнного стану. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що вимоги позову в даній частині є необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витратити зі сплати судового збору у сумі 2098,12 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6062,92 грн., пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial