Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшли матеріали позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 684,65 грнта судових витрат. Позов мотивований тим, що 13.12.2018 між АТ «АЛЬФІА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії до 200 000,00 грн, зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою 26% річних Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та процентів не виконав, внаслідок чого станом на 23 лютого 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 27 684,65 грн. Позивач вказав, що 22.02.2021 між АТ «АЛЬФІА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». Надалі, 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу , за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Посилаючись на порушення відповідачем умов договору та наявну невиплачену заборгованість, позивач звернувся в суд з цим позовом. Ухвалою суду від 23.01.2026 провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Заводського районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. За адресою проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, яка повернулась з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що 12.12.2018 відповідачем [PERSON] було підписано Оферту на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631071293, згідно з якою відповідач запропонував АТ «Альфа-Банку» укласти Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, які є невід1ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банку». У розділі ІІ названої Угоди визначили, що на ім`я відповідача Банком відкривається поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, випускається міжнародна платіжна карта МС Debit World строком на 3 роки з моменту випуску. У розділі ІІІ погодили, що ліміт кредитної лінії встановлений у розмірі 200 000,00 грн, процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою встановлена у розмірі 26%. Тип процентної ставки фіксована. Крім того, у розділі ІV Угоди від 12.12.2018 визначили, що обов`язковий мінімальний платіж встановлений у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. Дату списання обов`язкового мінімального платежу визначено у Додатку до названого договору № 4. Також запропоновано Банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] в розмірах, необхідних для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору. В цей же день відповідачем була підписана Анкета-Заявка про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банку» на укладення Договору про обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банку», а також Заяву (Акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір страхування. З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за кредитною карткою за період з 13.12.2018 до 22.02.2021 слідує, що станом на 22 лютого 2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 12 грудня 2018 року становить 27 684,65 грн, з яких: 23 753,66 грн залишок боргу за тілом кредиту; 3 930,99 грн залишок боргу за штрафами і санкціями (а.с. 29, 23-28). Судом також встановлено, що 22.02.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» передало (відступив) ТОВ «ФК ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ФОРТ» прийняв належні ТОВ АТ «АЛЬФА-БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 1 від 22.02.2021 з Реєстру договорів слідує, що за названим договором факторингу до ТОВ «ФК ФОРТ» перейшло право вимоги заборгованості до відповідача [PERSON] за кредитним договором № МТС-631071293 у загальному розмірі 27 684,65 грн. Крім того, 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та позивачем ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» був укладений договір факторингу № 01-23-02/21, згідно з яким до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перейшло право вимоги заборгованості від боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача [PERSON] . Згідно з Випискою з додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 [PERSON] є боржником за кредитним договором № МТС-631071293 від 13.12.2018, загальний розмір заборгованості якого становить 27 684,65 грн, з яких: 23 753,66 грн залишок боргу за тілом кредиту; 3 930,99 грн залишок боргу за штрафами і санкціями. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За такого, до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором у загальному розмірі 27 684,65 грн. Ухвалюючи рішення суд бере до уваги ту обставину, що укладений між сторонами Договір кредиту не оспорений відповідачем, протягом 14 календарних днів з дня укладення такого договору останній не відмовився від договору позики. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи положення статей 509, 526, 536, 629 ЦК України, а також оскільки на час розгляду справи судом відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 27 684,65 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028,00 грн, а тому він підлягає до стягнення з відповідача. Що стосується питання витрат на правничу допомогу, то сюди включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024; Акт № 4 приймання-передачі наданих послуг на загальну вартість послуг 9 200,00 грн; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9438/10; платіжну інструкцію № 2726 від 10.06.2025 про оплату послуг правничої допомоги на суму 9 200,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вищевказаному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved