Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в 19680,93 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8000 грн. В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 30 травня 2022 року відповідач [PERSON] уклала з ТОВ «Мілоан» кредитний договір №9106725, відповідно до якого отримала 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. 27 квітня 2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №95-МЛ, за яким відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №9106725 від 30 травня 2022 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало, надавши відповідачу кредит 5000 грн. Відповідач не повернула кредитні кошти та не виконала інші умови договору. ТОВ ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 19680,93 грн, що складається: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3955 грн, прострочена заборгованість за відсотками 15225,93 грн, прострочена заборгованість за комісією 500 грн. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», просив позов задовольнити частково. Узагальнені доводи та заперечення відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 25 листопада 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом. 22 грудня 2025 року суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 25 грудня 2025 року суд відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22 січня 2026 року. 12 січня 2026 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про зупинення провадження по справі, у зв`язку з перебуванням у складі Збройних сил України, що переведені на воєнний стан, а також просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та повернути позивачу сплачений ним судовий збір. До матеріалів долучила копії доказів по справі. 13 січня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому остання просила долучити до матеріалів справи докази: квитанцію АБ «Укргазбанк» до платіжних інструкцій №75201780 від 12 січня 2026 року та №75201697 від 12 січня 2026 року, копію військового квитка, довідку [INFO] від 07 січня 2026 року, відомості про майновий стан та доходи [PERSON] з 2022 року по листопада 2025 року. 22 січня 2026 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі та відкладено розгляд справи 10 лютого 2026 року. 10 лютого 2026 року розгляд справи через відключення світла в приміщенні суду відкладено на 09 березня 2026 року. 27 лютого 2026 року представник позивача [PERSON] , вивчивши відзив відповідача на позовну заяву, подав відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити частково, а саме суму відсотків у розмірі 15225,93 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. 09 березня 2026 року сторони до суду не з`явилися. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Суд встановив, що 30 травня 2022 року [PERSON] уклала з ТОВ «Мілоан» кредитний договір №9106725, відповідно до умов якого відповідач отримавла кредит в сумі 5000 грн на строк 105 днів з 30 травня 2022 року (дата надання кредиту). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту за користування кредитом: 12 вересня 2022 року (п.п. 1.2., 1.3., 1.4 Договору). Відповідно до п.п. 1.5.1., 1.5.2, 1.6 договору комісія за надання кредиту 500 грн, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування 750 грн, які нараховуються за ставкою 1 відсоткок від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 3 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах визначених в п.1.5.1- 1.5.2 Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2, в сумі та на умовах визначених п.2.3. договору.(п. 2.2.1. Договору). Згідно п.2.1 Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *28. Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] було емітовано карту № [NUMBER] , на яку 30 травня 2022 року здійснено переказ коштів в сумі 5000 грн, коментар: Vidplata zaima Miloan. Не підлягає оподаткуванню, ID платежу: [NUMBER] . 27 квітня 2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №95-МЛ, за яким відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №90106725 від 30 травня 2022 року. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало, надавши відповідачу кредит 5000 грн, на обумовлений строк, що підтверджується випискою з особового рахунка за кредитним договором №9106725 та платіжним дорученням №75420248 від 30 травня 2022 року. Згідно квитанцій АБ «Укргазбанк» до платіжних інструкцій №75201780 від 12 січня 2026 року в сумі 3955,00 грн. та №75201697 від 12 січня 2026 року в сумі 500 грн., відповідач [PERSON] перерахувала кошти на рахунок позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (IBAN: [NUMBER] в АТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614). Дана сума зарахована на рахунок позивача 12 січня 2026 року. Однак, відповідач не виконала інші умови договору. Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору №9106725 від 30 травня 2022 року, копіями додатків №1 та №2 до кредитного договору №102678289 від 30 жовтня 2022 року, копією довідки про ідентифікацію, копією анкети-заяви на кредит №9106725, копією платіжного доручення №75420248 від 30 травня 2022 року, випискою з особового рахунку за кредитним договором №9106725, копією договору відступлення прав вимоги №95-МЛ, копією витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27 квітня 2023 року, іншими документами доданими до матеріалів справи. Застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.2 ст.1048 Цивільного кодексу Україниякщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст.610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Мотиви та висновки суду. Суд встановив, що ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали кредитний договір у вигляді електронного документу. Договір підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора J43061, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Уклавши договір, сторони домовилися про всі істотні умови договору, а тому у них виникли взаємні права та обов`язки. ТОВ «Мілоан» надав відповідачу кредитні кошти на визначених договором умовах, відповідач кредитні кошти, відсотки за користування кредитними коштами та передбачену договором комісію не повернула. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 19680,93 грн, з яких 3955 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 15225,93 грн прострочена заборгованість за відсотками, 500 грн прострочена заборгованість за комісією, отже ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є належним позивачем. Згідно квитанцій АБ «Укргазбанк» до платіжних інструкцій №75201780 від 12 січня 2026 року в сумі 3955,00 грн. та №75201697 від 12 січня 2026 року в сумі 500 грн., відповідач [PERSON] перерахувала кошти на рахунок позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (IBAN: [NUMBER] в АТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614). З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань перед позивачем. Щодо твердження відповідача [PERSON] про те, що вона є військовослужбовцем, а тому, відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звільнена від сплати відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором №9106725 від 30 травня 2022 року, суд зазначає наступне. Згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Натомість чинна редакція ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року№ 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року по справі № 426/4264/19 Як видно з матеріалів справи, відповідач на час укладення кредитного договору №9106725 від 30 травня 2022 року на військовій службі у Збройних Силах України не перебувала, згідно військового квитка серії [NUMBER] , виданий [INFO] 30 серпня 2025 року на військовий облік її було взято 31 серпня 2025 року. Отже, в період виконання умов кредитного договору від 30 травня 2022 року та на момент ухвалення судового рішення, на відповідача не поширювалися пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто вона не звільнена від обов`язку щодо сплати процентів за користування кредитом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доведеність обставин щодо невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим відповідно до вимог наведеного чинного законодавства позивач вправі ставити вимоги про стягнення заборгованості за сумою відсотків. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч.1, п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 19680,93 грн, а задоволено на суму 15225,93 грн, тобто на 77,36% (15225,93х100:19680,93). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1873 грн 97 коп (2422,40:100х77,36%) судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавенц проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial