Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до судуз позовом до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, в якому просить визнати за нею право власностіна житловий будинок (загальною площею 63,4 кв. м. з них житлової площі 36,3 кв. м.) з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Даний житловий будинок належав чоловіку позивача, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.1992 року за № 37. Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцями за законом померлого є дружина [PERSON] та їх діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Діти позивача відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача. З метою оформлення спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , позивач звернулася до приватного нотаріуса Щорського районного нотаріального округу Чернігівської області Татьяненко Т.В. Приватним нотаріусом Щорського районного нотаріального округу Чернігівської області Татьяненко Т.В. 06.12.2011 року була відкрита спадкова справа № 52109386 (номер у нотаріуса 59), що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 28944331 від 06.12.2011 року. Нотаріус видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] не змогла у зв`язку з відсутністю в Договорі купівлі-продажу від 25 листопада 1992 року даних про назву вулиці та номера будинку. Відповідно до Інформаційної довідки, виданої ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 20.08.2025 року за № 305, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , належав [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.1992 року, посвідчений Качурою Н.М., секретарем виконавчого комітету Клюсівської сільської ради народних депутатів Щорського району Чернігівської області за № 37. Позивач у підготовче засідання не з`явилася, у позові просила справу розглянути без її участі. Понесені судові витрати просила залишити за нею. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність та визнав позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з позицій Верховного Суду, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, враховуючи вищенаведене, вважає за можливе обмежитися у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема в порядку спадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги вищенаведене, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження на підставі поданих письмових доказів. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, а позивач у своєму позові просила судові витрати залишити за нею, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved