Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Олександрійського ВДВС про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він являється співвласником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини будинку. Разом з ним, співвласниками є покійний його батько [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого за законом є онук, а його, позивача, син [PERSON] , а також співвласник [PERSON] , частина будинку якому належить на підставі договору купівлі-продажу. В процесі реалізації свого права власності на житловий будинок ним було виявлено, що за адресою: [ADDRESS] , накладений арешт на земельну ділянку в рамках виконання виконавчого листа №16/418 від 19.11.2008, де боржником є [PERSON] . Вважає арешт незаконним, оскільки виконавче провадження є архівним та давно знищено. [PERSON] не має жодного відношення до зазначеного будинку та земельної ділянки. Крім того, земельна ділянка по [ADDRESS] не сформована, кадастровий номер не призначався, а отже на неї не може бути накладено арешт. Таким чином, вказана обставина позбавляє його законного права на користування та розпорядження належним йому майном. Ухвалою судді від 11.02.2026 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача направила до суду клопотання про проведення розгляду справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування частки будинку від 16.02.2001, посвідченого Бендеровою Л.А., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, Черепяному Роману Івановичу належить 1/4 частка житлового будинку з належною частиною надвірних будівель в [ADDRESS] (а.с.10). З інформації Олександрійського ВДВС від 05.11.2024 № 216604 вбачається, що на об`єкт накладено обтяження: 8695934, підстава обтяження: виконавчий лист, 16/418, 19.11.2008, господарський суд Об`єкт обтяження: земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] власник: [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.11). Згідно з копією Договору дарування від 31.07.1999 року, посвідченого Воротниковою П.І., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2085, [PERSON] належить 1/2 ідеальна доля жилого будинку в [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з копією Архівної довідки №1042, право власності на будинок по [ADDRESS] за архівними даними КП «ОМБТІ» належало: [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 12.12.1997 року, посвідчений Бендеровою Л.А. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу р№9336 на 1/4 частку; [PERSON] на підставі договору дарування від 31.07.1999 року, посвідчений Воротніковою П.І. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу р№2085 на 1/2 частку; [PERSON] на підставі договору дарування від 16.02.2001 року, посвідчений Бендеровою Л.А. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу р№1249 на 1/4 частку. Назву вулиця Пархоменко змінено на вулиця Староонуфріївська згідно розпорядження № р-28-з від 19.02.2016 року (а.с.13). Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 04.11.2025, згідно з земельно-кадастровими даними станом на 01.01.2013 право власності, користування на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано, земельна ділянка несформована, кадастровий номер не присвоєний (а.с.14-15). З інформації з АСВП та з Єдиного реєстру боржників вбачається, що стосовно [PERSON] відкрито декілька виконавчих проваджень (а.с.16-19). У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (частини 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Приймаючи до уваги, що наявність арешту (обтяження), накладеного на нерухоме майно, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений права в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно позивача суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved