Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. У вересні 2023 року позивач звернувся до суду із даним позовом, після численний уточнень, остаточно просив, зобов`язати голову ОСББ виконати роботи по демонтажу вентиля системи водопостачання в кв. [ADDRESS] , зобов`язати виключити з договору ненадану послугу по технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових систем холодного водо постачання та відведення і центрального опалювання з 2016 року та провести перерахунок заборгованості з 2016 у зв`язку із викладеним, а також за період окупації м.Херсона, стягнути моральну шкоду з голови ОСББ 25 тисяч гривень та з [PERSON] 35 тисяч гривень, примусити надати відповіді на запити за 2020 та 2022 роки, зобов`язати надати розрахунок витрат з 24.02.2022 по 01.12.2023. Позов мотивований тим, що оспорюваний договір укладений між позивачем та ОСББ не виконувався, оскільки в квартирі позивача відсутнє водопостачання у зв`язку із незаконним перекриттям, тому просить задовольнити вимогу про виключення з договору ненаданої послуги і решту вимог, як похідних. ІІ. Виклад позиції відповідачів. Представником відповідача ОСББ подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем жодна позовна вимога не підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавала. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою суду від 24.11.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розглядати цивільну справу в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.11.2024 року у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2026 року у задоволенні клопотання позивача про передачу справи за підсудністю відмовлено. Позивач та його представник в режимі відеоконференції у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з викладених в позові та уточненнях підстав. Представник відповідача ОСББ в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] неодноразово в судові засідання на виклики не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Херсонського міського суду Херсонської області, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надавала, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її участі не заявляла. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, тому, суд постановив здійснювати розгляд справи за відсутності вказаного відповідача. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Позивачем долучені копії, які досліджені судом: договір між позивачем та ОСББ «САТУРН-5» від 2016 року відносин власників та управителя; акти про затоплення від 2020 року квартири [ADDRESS] ; зверння мешканців того ж будинку від 2020 року до ОСББ будинку; інформаційні запити позивача до ОСББ «САТУРН-5» від 2020 та 2023 року та відповіді на них від ОСББ «САТУРН-5». Відповідачем долучено належним чином завірену копію протоколу загальних зборів ОСББ про затвердження цільових внесків на 2021 та додатки до нього, а також кошторис на 2021, також договір дарування та витяг до нього від 19.11.2021 року, відповідно до якого позивач подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Тобто з 19.11.2021 позивач не є власником квартири [ADDRESS] . V. Норми права, які застосував суд. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (стаття 41 Конституції України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша друга статті 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Стаття 391 ЦК України визначає право власника, зокрема житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень його прав будь-якими особами шляхом, який власник вважає прийнятним. Те, хто саме спричинив порушення права та з яких підстав, не має значення (див. постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно з частиною першою статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. VІ.Оцінка та висновки суду. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до такого. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що оспорюваний договір укладений між позивачем та ОСББ не виконувався, оскільки в квартирі позивача відсутнє водопостачання у зв`язку із незаконним перекриттям, тому просить задовольнити вимогу про виключення з договору ненаданої послуги і решту вимог, як похідних, а саме зобов`язати голову ОСББ виконати роботи по демонтажу вентиля системи водопостачання в кв. [ADDRESS] , зобов`язати виключити з договору ненадану послугу по технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових систем холодного водо постачання та відведення і центрального опалювання з 2016 року та провести перерахунок заборгованості з 2016 у зв`язку із викладеним, а також за період окупації м.Херсона, стягнути моральну шкоду з голови ОСББ 25 тисяч гривень та з [PERSON] 35 тисяч гривень, примусити надати відповіді на запити за 2020 та 2022 роки, зобов`язати надати розрахунок витрат з 24.02.2022 по 01.12.2023. Судом встановлено, що з 19.11.2021 позивач не є власником квартири [ADDRESS] . Тому, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Оскільки з моменту припинення права власності позивача на квартиру припинено і його договірні відносини з ОСББ «САТУРН-5», а відтак позовна вимога вимогу про виключення з договору ненаданої послуги не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про проведення перерахунку заборгованості з 2016 року по вказаному вище договору та надання відповідей на запити за 2020 та 2022 роки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо існування будь-якої заборгованості у нього в ОСББ «САТУРН-5» та неотримання відповідей. Щодо позовної вимоги про проведення перерахунку заборгованості за період окупації м.Херсона по вказаному вище договору, то вона не підлягає задоволенню, оскільки позивач станом на 2022 рік, не був власником квартири [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про виконання робіт по демонтажу вентиля системи водопостачання в кв. [ADDRESS] та зобов`язання надати розрахунок витрат з 24.02.2022 по 01.12.2023, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивач не є власником квартири [ADDRESS] , тому жодні права позивача не порушені. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоду з голови ОСББ - 25 тисяч гривень та з [PERSON] - 35 тисяч гривень, то вони не підлягають задоволенню, як похідні. За викладених обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

Outcome: dismissed