Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

На адресу Обухівського районного суду Київської області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі позивач, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 689,88 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 25.07.2020 року між Акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» (далі - АТ «АЛЬФА-БАНК») та [PERSON] уклаладено договір про надання кредиту № 592376674, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит, строк кредиту 24 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 0,01 %. 20.09.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 592376674 від 25.07.2020 року. Відповідач не виконував зобов`язання за договором, у результаті чого виникла заборгованість, яка на 20.09.2021 становить 47 689,88 грн. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.01.2026 року здійснено перехід у справі з розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до розгляду з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин і не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.07.2020 року відповідач підписав Оферту на укладання Угоди про надання кредиту № 592376674, за умовами якої відповідач запропонував укласти АТ «АЛЬФА-БАНК» Угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», що укладений між відповідачем та Банком. За умовами Оферти на укладання угоди про надання кредиту, надано кредит для споживчих потреб у розмірі 46 995,80 грн. з фіксованою процентною ставкою 0,01 % річних на строк 24 місяці. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку [PERSON] , відповідач отримала кредитні кошти, проте, свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 20.09.2021 року має заборгованість у сумі 47 689, 88 грн. 20.09.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» відступило ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату належні йому права грошової вимоги до [PERSON] за договором. Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, значиться боржник [PERSON] , ІПН [NUMBER] , кредитний договір № 592376674, у загальній сумі 47 689,80 грн., з яких сума за тілом кредиту 46 995,80 грн., сума заборгованості за відсотками 694,08 грн. Аналогічні відомості стосовно розміру заборгованості у сумі 47 689,80 грн. за кредитним договором містяться у розрахунку заборгованості, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 46 995,80 грн., сума заборгованості за відсотками 694,08 грн. Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором. Щодо правонаступництва за борговими зобов`язаннями суд бере до уваги наступне. Згідно зі статтею 512 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем укладено Договір про надання кредиту № 592376674 від 25.07.2020 року. Відповідно до умов Договору АТ «АЛЬФА-БАНК» надало відповідачу кошти в сумі 46 995,80 грн., строком на 24 місяці, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі 0,01% річних за фіксованою ставкою. У подальшому позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Дослідженні судом розрахунок заборгованості та виписка за особовим рахунком за кредитним договором підтверджують видачу відповідачу кредитних коштів, неналежне виконання умов кредитного договору відповідачем та наявність заборгованості. Доказів щодо спростування вказаних обставин відповідач не надала. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн., суд звертає увагу на таке. Суд встановив, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» в особі директора Наваренка В.Г., 03.07.2024 року уклав договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 з адвокатом Литвиненко О.І. Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг № 4 від 02.06.2025, згідно з Договором № 03-07/24 від 03.07.2024 року про надання юридичних послуг, адвокат Литвиненко О.І. надав клієнту ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» послуги: надання первинної консультації замовнику у справі, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного суду та ЄСПЛ, підготовка та подання позовної заяви, на що витрачено 4 год. 40 хв. Вартість послуг 9 200,00 гривень. Вказана сума сплачена позивачем адвокату Литвиненко О.І., що підтверджено платіжною інструкцією № 2705 від 10.06.2025 року. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зазначений у заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: надання консультації, аналіз документів, підготовка позовної заяви. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. Разом з цим переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідно дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9200,00 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.

Outcome: approved