Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 квітня 2025 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є те, спільне життя між сторонами не склалося, фактично шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя є неможливим, шлюб має лише формальний характер. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна на момент звернення до суду не мають. Ухвалою суду від 03 березня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони, повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились. Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог, проти розірвання шлюбу не заперечував, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 11 квітня 2025 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис №89, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яке міститься в матеріалах справи. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач стверджує, що вони з відповідачем припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна на момент звернення до суду не мають. Відповідачем вказані обставини не спростовані. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. У відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати у справі, а саме сума судового збору.

Outcome: approved