Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача В.Касьянов звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 60140,84 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС здійснює свою господарську діяльність відповідно до Статуту, Положення про Зміївську ТЕС, ліцензій, публічного індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) та публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води (без обслуговування внутрішньобудинкових систем), що розміщені на офіційному сайті ПАТ "Центренерго" http://www.centrenergo.com, відповідно до Закону України "Про житлово- комунальні послуги". У період з 01.03.2024 року по 31.10.2025 року (включно) року позивачем надавалися послуги з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення за особовим рахунком № [NUMBER] , на якому обліковується квартира [ADDRESS] , якою користується [PERSON] . Всупереч нормам діючого законодавства, відповідач своєчасно не здійснював оплату наданих комунальних послуг в повному обсязі, в зв`язку з чим за період з 01.03.2024 року по 31.10.2025 року виникла заборгованість, яка складає 60140,84 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком позивача. До Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" відповідач з відмовою від отримання комунальних послуг не звертався, жодних заяв не направляв. Комунальні послуги отримує своєчасно, а тому позивач змушений для захисту своїх інтересів звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.01.2026 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників в судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просить розглянути справу без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подав. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області в зв`язку з повторною неявкою відповідача постановлено провести заочний розгляд справи. В зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч. 8 статті 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та докази, надані в обґрунтування позову, суд встановив наступне: Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції відповідно до статуту та Положення про Зміївську ТЕС здійснює свою господарську діяльність, одним з видів якої є надання послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення. З довідки Зміївської теплової електричної станції ПАТ "Центренерго" вбачається, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: квартира [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] (а. с. 28). З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.03.2024 року по 31.10.2025 року становить 60140,84 гривень (а. с. 4 - 6). На адресу відповідача, 10.11.2025 року за № 08/7006 позивачем направлено вимогу в порядку ст. 530 ЦК України, щодо погашення наявної станом на 31.10.2025 року заборгованості, розмір якої складає 60140,84 гривень (а. с. 27). Доказів оплати відповідачем вартості наданих послуг матеріали справи не містять. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 1 - 4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 статті 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі-Закон) визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (пункт 5 ч. 1 статті 1 Закону). За змістом пунктів 6, 13 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний споживач. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно ч. 1 статті 2 Закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно п. 2 ч. 1 статті 5 Закону, до комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 2 статті 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Згідно статті 9 Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 8 Закону, виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов на допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ході судового розгляду встановлено, що договір про надання комунальних послуг між сторонами не укладався. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з наданням позивачем комунальних послуг та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13. Відповідачем, в свою чергу, не надано доказів на спростування факту надання послуг позивачем чи правильності розрахунку розміру заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач ПАТ "Центренерго" належним чином виконав свої обов`язки з постачання житлово-комунальних послуг, а відповідач скористався наданими послугами, однак не розрахувався за їх споживання, а тому має сплатити заборгованість. Таким чином, позовні вимоги ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, є обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом статей 264, 265 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно положень статті 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved