Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

22 січня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі також позивач, ТОВ «Споживчий центр»)через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року в розмірі 26560 гривень. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2026 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 36). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] 26 травня 2025 року укладено кредитний договір (оферти) № 26.05.2025-100001603, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 26 травня 2025 року, строком на 217 днів, до 28 грудня 2025 року, із процентною ставкою «Стандарт» 1% за 1 день користування кредитом, та за ставкою «Економ» 0,5% за 1 день користування кредитом. Вказаний договір також передбачав нарахування комісії, пов`язаної з наданням кредиту 9% від суми кредиту, що дорівнює 720 грн 00 коп. та нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості 720 грн 00 коп. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Крім цього, передбачено, що за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка: 120 грн 00 коп. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Поряд із цим, [PERSON] у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 26560 грн 00 коп., чим порушені права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати. 11 березня 2026 року від відповідача через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач повідомив, що на даний час проходить військову службу та виконує обов`язки військовослужбовця під час особливого періоду. Вважав, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нарахування штрафних санкцій та інших додаткових платежів військовослужбовцям не здійснюється (а.с. 44-45). Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 39). У прохальній частині позовної заяви позивач просив здійснювати розгляд справи без участі представника ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 9). Відповідач у судове засідання не з`явився про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав. Відповідно до інформації, наданої Виконавчим комітетом Драбинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 04 лютого 2026 року № 6, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33, 35). Судова повістка на 17 березня 2026 року разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 05 лютого 2026 року направлялись на зареєстровану адресу відповідача, однак повернулись до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (а.с. 40-43). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд доходить висновку про те, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 26 травня 2025 року [PERSON] звернувся із заявкою до позичальника ТОВ «Споживчий Центр» на отримання кредиту в сумі 8000 грн строком на 217 днів, дата повернення кредиту 28 грудня 2025 року (а.с. 19-20). 26 травня 2025 року [PERSON] підписав пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), в якій визначені дата надання кредиту, сума кредиту кредитування, дата повернення, проценти, що відповідають встановленим у заявці, також визначені умови надання та повернення кредиту, права та обов`язки сторін (а.с. 16-19). Відповідно до умов кредитного договору № 26.05.2025-100001603 (кредитної лінії) [PERSON] 26 травня 2025 року надано кредит у розмірі 8000 грн, строком на 217 днів з фіксованою процентною ставкою «Стандарт» 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів та ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Крім того, відповідно до пунктів 8-9 заявки кредитного договору № 26.05.2025-100001603 (кредитної лінії) від 26 травня 2025 року передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, складає 9% від суми кредиту, що дорівнює 720 грн 00 коп. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 720 грн 00 коп., у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Згідно з пунктом 3.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до пункту 3.2. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з пунктом 4.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11хх-хххх-5055. Відповідно до пункту 4.3. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Згідно з пунктом 6.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії (їй) - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойки, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Пунктом 7.6. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до пункту 9.1 пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно із пунктом 17 заявки кредитного договору № 26.05.2025-100001603 (кредитної лінії) від 26 травня 2025 року передбачено, що неустойка: 120 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору надання грошових коштів у позику, що акцептована відповідачем 26 травня 2025 року шляхом підписання електронним підписом. Встановлено, що факт отримання коштів [PERSON] підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 1-1301 від 13 січня 2026 року, відповідно до якого вбачається, що 26.05.2025 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 8000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 753167041, призначення платежу: видача за договором кредиту № 26.05.2025-100001603 (а.с. 29). Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року вбачається, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає: 8000 грн 00 коп. основний борг, 12400 грн 00 коп. проценти, 720 грн 00 коп. комісія за надання кредиту, 1440 грн 00 коп. комісія за обслуговування кредиту, 4000 грн 00 коп. неустойка. Всього: 26560 грн 00 коп. Вказано, що проценти по кредиту нараховані за період із 26.05.2025 по 28.12.2025 (а.с. 13). ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання відповідно до кредитного договору № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року виконало в повному обсязі. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість по кредиту. З огляду на викладене, позивач просив стягнути із [PERSON] суму вказаної заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду в цим позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Висновки щодо правозастосування Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] 26 травня 2025 року укладений кредитний договір (кредитної лінії) (оферти) № 26.05.2025-100001603, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн 00 коп., строком на 217 днів, із 26 травня 2025 року по 28 грудня 2025 року. Як вбачається зі змісту кредитного договору, шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідач прийняв пропозицію укласти договір. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування суми кредиту, грошові кошти у сумі 8000 грн 00 коп. за договором перераховані на картковий рахунок відповідача (а.с. 29). Як вбачається з наявного в матеріалах справи відзиву відповідача, останній не заперечує факту укладення зазначеного кредитного договору та факту отримання кредитних коштів за ним. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту за кредитним договором№ 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року у розмірі 8000 грн 00 коп. й не сплатив комісію за надання кредиту в сумі в сумі 720 грн 00 коп. Суд зазначає, що відповідач, який має статус військовослужбовця, посилаючись на положення пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначав, що у нього відсутній обов`язок сплати штрафних санкцій та інших додаткових платежів. Надаючи оцінку таким аргументам, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється, зокрема, на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей. Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Крім цього, на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан о 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти. Отже, станом на дату отримання [PERSON] кредиту та станом на дату розгляду справи діяв і, відповідно, діє особливий період. Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу. Отже, дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Такий висновок, зокрема міститься в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21. Судом встановлено, що відповідно до довідки командира військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] від 03 березня 2026 року № 1332, старший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч [NUMBER] [ADDRESS] з 29.04.2020 (а.с. 45). Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] як військовослужбовець під час особливого періоду має пільги, передбачені, в тому числі, й пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, проценти за користування кредитом, який наданий відповідачу, 26 травня 2025 року відповідно до кредитного договору № 26.05.2025-100001603, а також неустойка не можуть бути стягнуті позивачем. Таким чином, суд зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума процентів за користування кредитом по договору № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року в розмірі 12400 грн 00 коп., а також сума неустойки в розмірі 4000 грн, із відповідача стягнуті не можуть бути відповідно до приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У задоволенні зазначених позовних вимог необхідно відмвити. Крім цього, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1440 грн 00 коп., суд зазначає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначена в пункті 9 заявки кредитного договору № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року вимога про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами частини 3 статті 55 вказаного Закону. Як визначено положеннями частини 3 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 1440 грн 00 коп., а відтак, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1440 грн 00 коп., є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладене, враховуючи наявність у [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача, а саме: стягнути заборгованість за кредитним договором № 26.05.2025-100001603 від 26 травня 2025 року, у розмірі 8720 грн 00 коп., що складається із заборгованості за основним боргом у сумі 8000 грн 00 коп. та заборгованості за комісією за надання кредиту у сумі 720 грн 00 коп., оскільки зазначені суми підтверджені наданим позивачем розрахунком й відповідачем не спростовані. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2662 грн 40 коп. Із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 32,83 % з розрахунку: 8720 грн 00 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 26560 грн 00 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 32,83% (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 874 грн 07 коп. із розрахунку: 2662 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 32,83 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial