Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтересах якого діє адвокат Король Світлана Василівна звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний відповідно до рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20.03.2017 року. Від даного шлюбу вони мають дитину [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.12.2017 року частково задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, до досягнення сином повноліття. Аліменти стягувалися з 11.10.2017 року. Позивач сумлінно та своєчасно сплачував аліменти на утримання дитини. У 2024 році [PERSON] поступив до Індустріального фахового коледжу та з вересня 2024 року постійно проживає з відповідачем, який про нього піклується, приймає участь у його матеріальному забезпеченні. Відповідач з дитиною не бачиться. Просить суд звільнити [PERSON] від стягнення аліментів, які стягуються на утримання [PERSON] на підставі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27.12.2017 року. В судовому засіданні представник адвокат Король Світлана Василівна позовні вимоги підтримали повністю, з підстав вказаних в позові, просить задовольнити позов повністю. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала.. Відповідач [PERSON] в суд не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судовому засіданні дав пояснення неповнолітній син [PERSON] в якості свідка, який суду повідомив про те, що з 2024 року проживає з батьком, який його утримує та виховує. Мама багато років живе та працює за кордоном. Він спілкується мамою. До навчання у коледжі проживав у м. Сторожинець з бабусею, а зараз проживає у місті Чернівці разом батьком, батько забезпечує його всім необхідним. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та допитавши свідка, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний відповідно до рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20.03.2017 року. Від даного шлюбу вони мають дитину [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Сторони записані батьками. Відповідно до рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.12.2017 року частково задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, до досягнення сином повноліття. Аліменти стягувалися з 11.10.2017 року. Позивач сумлінно та своєчасно сплачував аліменти на утримання дитини, що підтверджується довідкою від 18.09.2025 року № 152. У 2024 році [PERSON] поступив до Індустріального фахового коледжу, що вбачається із довідки від 08.07.2025 року № 651 виданої до Індустріальним фаховим коледжем. З вересня 2024 року постійно проживає з відповідачем, який про нього піклується, приймає участь у його матеріальному забезпеченні, згідно з актом № 486 від 08.11.2024 КП «Містосервіс». Дана обставина також була підтверджена в судовому засіданні сином Ростиславом, який підтвердив проживання з батьком. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, та лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 92 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дня набрання рішенням суду законної сили. Згідно із ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення. Під час розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] вже тривалий час проживає разом з батьком - позивачем у справі. Зазначене відповідачем не спростовано. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що проживання дитини разом з ним є тією істотною обставиною, яка припиняє його обов`язок сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дитини, оскільки проживання з дитиною та піклування дитиною здійснюється ним безпосередньо та добровільно. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Outcome: approved