Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Шиян Ю.М., звернулася до суду з позовом, в якому просить: поділити майно, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом реального поділу та виділення у власність кожному в натурі по 1/2 частині вказаного спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] ; провести поділ спільного майна подружжя позивача та відповідача, - визнати та виділити у власність позивачці 1/2 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; провести поділ спільного майна подружжя позивача та відповідача, - визнати та виділити у власність відповідачу 1/2 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з 29.09.2000 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 16.03.2023 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб розірвано. За час шлюбу подружжя придбало квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу укладено 30.08.2012 року та 18.09.2012 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що нерухоме майно набуте в період шюбу, тому належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будьяких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Враховуючи викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.03.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.09.2000 року Відділом реєстрації одружень, м. Миколаїв, актовий запис № 884, розірвано. В період перебування у шлюбі, а саме 18.09.2012 року, на ім`я відповідача зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу № 1801 від 30.08.2012 року. Вказане підтвержено довідною з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 421652993 від 08.04.2025 року. 19.08.2024 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved