Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач просить скасувати подання №1351 від 05.06.2007 у частині передачі у власність квартири [PERSON] та [PERSON] та свідоцтво про право власності на житло на квартиру за адресою [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що у 2007 році батьки подали заяву про приватизацію однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . На час подачі заяви батько у квартирі не проживав, а 26.04.2019 був зняти з реєстрації. Позивач звернувся до виконавчого комітету Сумської міської ради щоб отримати свідоцтво але йому відмовили оскільки необхідно погасити приватизаційні чеки. Два інших співвласника не бажають завершувати приватизацію. Такі дії відповідачів порушують право позивача на приватизацію житла. Відповідач Виконавчий комітет Сумської міської ради подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що у порядку приватизації квартири передавалися у спільну сумісну власність мешканців. Вважав, що приватизацію можливо скасувати лише у разі порушення законодавства. Проте таких обставин немає. Відповідач [PERSON] надав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що був квартиронаймачем зазначеного житла. Усі мешканці квартири скористалися правом на приватизацію житла. Вважає, що будь-яких підстав для скасування свідоцтва немає. Той факт, що право власності не зареєстроване не позбавляє прав на квартиру. Відповідачка [PERSON] відзив не подавала. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали. Позивач зазначив, що не може завершити приватизацію адже батьки не погашають житлові чеки. Батько, відповідач по справі [PERSON] , уникав з ним зустрічей. Вважає, що батько не має право на приватизацію житла адже на момент подачі заяви у квартирі не проживав. Представник відповідача, [PERSON] , підтримала заперечення та пояснила, що до останнього з приводу завершення приватизації позивач не звертався. Інші учасники розгляду не з`явилися. Представник виконавчого комітету подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] про причини неявки суду не повідомляла. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.12.2025 судом прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.01.2026 судом закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, заслухавши учасників розгляду, які з`явилися, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного. З 08.12.1990 по 07.07.2007 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 06.06.2007 у справі №2-2120/2007. У шлюбі, а саме [INFO] , у них народився син [PERSON] . Жили вони у квартирі за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] був знятий з реєстрації у вказаній квартирі [INFO] , що підтверджується інформаційним запитом про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. 05.06.2007 управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради видало подання № 1351. З подання вбачається, що задоволено прохання квартиронаймача [PERSON] та передано йому й членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] . 14.06.2007 Виконавчий комітет Сумської міської ради склав свідоцтво про право власності на житло. Згідно свідоцтва посвідчено право [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] 09.10.2025 Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» Сумської міської ради на звернення позивача про видачу свідоцтва повідомило, що усі учасники приватизації мають погасити свої житлові чеки в установі Ощадного банку України. 08.10.2025 [PERSON] склала нотаріально посвідчену заяву у якій відмовилася в участі у приватизації зазначеної квартири. Встановлені факти, визнаються сторонами підтверджується наведеними документами, свідоцтвами про шлюбу, про розірвання шлюбу, рішення суду, копії яких додані до матеріалі справи. Свідок [PERSON] , мати відповідача [PERSON] , пояснила, що її син разом із сім`єю проживав у вказаній квартирі. Коли сім`я розпалася, син пішов проживати у інше місце, але коли точно сказати не може. У нього був ключ від квартири та він мав до неї вільний доступ. Також вказала, що син хотів щоб колишня дружина з дитиною залишила йому квартиру. Про приватизацію квартири свідок нічого не знає. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Правові основи приватизації житла, як одного із засобів набуття його у власність, визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду (приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Документи, які громадяни подають до органу приватизації визначені п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року за № 396. Відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону. В постанові Верховного суду від 01.03.2021 року у справі № 463/5150/15-ц, колегією суддів сформований правовий висновок, що «як визначено частиною другою статті 8 Закону № 2482-XII, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Таким чином, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону № 2482-XII є визнання приватизації недійсною. Згідно з пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (далі-Положення), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. За змістом пунктів 20, 21 зазначеного Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці зазначаються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону № 2482-XII. Отже, права фізичної особи на приватизацію житлового приміщення залежать від наявності чи відсутності у цієї особи права на проживання у об`єкті приватизації. Право на приватизацію житлового приміщення безпосередньо залежить від того, чи було таке приміщення постійним місцем проживання особи. У Постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 463/2390/16-ц колегія суддів погодилася з висновком судів попередніх інстанцій, що «право осіб на приватизацію житла пов`язано не з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 27.01.2020 року у справі № 185/6720/17, зазначивши також при цьому, що приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає. Відтак, право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні». Отже встановлення факту не проживання відповідачів [PERSON] і [PERSON] для задоволення позову має ключове значення. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте позивач не надав належних, переконливих і достатніх доказів на доведеність такого факту. Загалом з позовної заяви й наданих доказів неможливо встановити, що на час приватизації квартири відповідачі не проживали у квартирі яку вони приватизували. Навпаки відповідачка [PERSON] залишалася проживати у квартирі. Відповідач [PERSON] знявся з зареєстрованого місця проживання у вказаній квартирі лише 26.04.2019. Для встановлення факту коли саме останній залишив житло позивач доказів не подав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі за недоведеністю. Судові витрати. Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, залучення експертів та проведенням експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір за ставкою згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1211 грн.. Оскільки у задоволенні позову відмовлено то немає підстав для стягнення витрат з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed