Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] (Позивач) - адвокат Величко Олександр Михайлович звернувся до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач 1), [PERSON] (Відповідач 2) про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.09.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в усній формі, за яким для відповідача були передані грошові кошти в сумі 5000 доларів США. На підтвердження договору позики було видано розписку, в якій відповідач зазначає, що зобов`язується повернути всю суму через три місяці, а саме 27.12.2023 та виплатити винагороду в сумі 900 доларів США. 15.02.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в усній формі, за яким для відповідача були передані грошові кошти в сумі 8 000 доларів США. На підтвердження договору позики було видано розписку, в якій відповідач зазначає, що зобов`язується повернути всю суму через три місяці, а саме 15.05.2024 та виплатити винагороду в сумі 1440 доларів США. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, та неповерненням коштів отриманих у позику, [PERSON] звернувся із позовом до суду. Прийнявши рішення звернутися до суду [PERSON] з`ясував, що [PERSON] безоплатно відчужив по договорах все належне йому рухоме та нерухоме майно на користь свого батька, [PERSON] . Як вважає [PERSON] , відчуження було здійснено навмисно з метою ухилення від виконання зобов`язань у випадку звернення [PERSON] до суду. У вересні 2024 року [PERSON] домовився з [PERSON] про передачу [PERSON] транспортного засобу марки MERCEDESBENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , належного [PERSON] на праві власності, в рахунок часткового погашення заборгованості. З метою документального оформлення передачі автомобіля звернулись до ФОП [PERSON] , який здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю автомобілями на підставі договору комісії. 13.09.2024 [PERSON] уклав з ФОП [PERSON] , договір комісії №7162/24/1/001888, згідно якого передав автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, №кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , для ФОП [PERSON] для подальшого оформлення на [PERSON] . 14.09.2024 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Позивачу був переданий транспортний засіб та технічний паспорт, однак не було здійснено державної реєстрації переходу права власності, у зв`язку з чим не було погашено заборгованість. Пізніше [PERSON] , перебуваючи в дружніх відносинах з позивачем, попросив у нього автомобіль і технічний паспорт, з його слів, для вирішення власних питань. А сам 28.01.2025 відчужив вищевказаний автомобіль по договору дарування для свого батька, [PERSON] . Підтвердженням даного факту є витяг з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих т.з., де зазначається, що автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] був перереєстрований 28.01.2025. А в іншому витязі з того ж самого реєстру вказано, що 28.01.2025 за [PERSON] зареєстровано автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску. Згідно інформації з веб-сайту «АвтоНомера» даний автомобіль 28.01.2025. перереєстровано на нового власника по договору дарування в ТСЦ 5641. Тобто [PERSON] безоплатно відчужив автомобіль за договором дарування на свого батька, [PERSON] , який мав був переданий [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості за борговими розписками. Відчуження рухомого майна [PERSON] здійснювалось по безоплатному договорі, в той час як борг [PERSON] не повернув. Тобто вчинив дії з приховування майна, шляхом укладення 28.01.2025 договору дарування транспортного засобу зі своїм батьком, [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] став неплатоспроможним та у нього відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за борговими розписками, а отже оспорюваний правочин є фіктивним. Вважає такі дії щодо відчуження транспортного засобу вчинені з метою ухилення від виконання зобов`язань перед [PERSON] . Ухвалою суду від 14.03.2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.05.2025 року зупинено провадження у даній справі №569/4854/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №569/4396/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 06.11.2025 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення до судового розгляду по суті. Від представника позивача адвоката Станкевича В.О. надійшла до суду заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Москаль Я.О. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Зазначили, що [PERSON] до Рівненського міського суду Рівненської області був поданий позов про стягнення заборгованості за договорами позики, укладених в усній формі в порядку надання боргових розписок. За вказаним позовом, Рівненським міським судом Рівненської області відкрите загальне позовне провадження у справі №569/4396/25. При проведенні взаємних переговорів щодо узгодження порядку виконання зобов`язань за позикою, які є предметом розгляду у справі №569/4396/25 сторони досягли згоди щодо укладення мирової угоди. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2025 року винесеної у справі №569/4396/25 затверджена мирова угода за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, за змістом якої врегульований графік погашення боргу, в такому порядку: до 01.12.2025 року 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США; до 01.01.2026 року 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США; до 01.01.2026 року 5 101,47 (п`ять тисяч сто одна грн. 47 коп.). На виконання затвердженої мирової угоди від 05.11.2025 року, 30.11.2025 року [PERSON] (Позивач) отримано від [PERSON] (Відповідач 1) 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США, про що позивачем здійснена заява на борговій розписці від 27.09.2023 року, яка долучена до матеріалів справи. 31.12.2025 року, [PERSON] (Відповідач 1) за участю його представника [PERSON] , за попередньою домовленістю з уповноваженими представниками Позивача [PERSON] - адвокатами Станкевич В.О., Іванюк І.В. (що брали участь в судових засіданнях у справі №569/4396/25), за адресою м. Рівне вул. С.Крушельницької, 77а оф.407, відбулась зустріч [PERSON] та [PERSON] , з метою повного виконання мирової угоди від 05.11.2025 року у справі №569/4396/25. Вказана зустріч відбувалась в присутності адвоката Станкевича В.О., (представника Позивача [PERSON] ), а також представника [PERSON] (що є Відповідачем 2 по справі №569/4854/25) - адвоката Коханої О.О. В ході проведення переговорів, позивачем [PERSON] були висловлені вимоги, що не пов`язані, з виконанням мирової угоди від 05.11.2025 року у справі №569/4396/25, а виходили за її межі, заявлено вимогу про сплату 10 000 (десять тисяч) доларів США і висунуто нові умови, що не були обумовлені затвердженою мировою угодою, в результаті чого [PERSON] відмовився від отримання готівкових коштів в рахунок погашення заборгованості за мировою угодою від 05.11.2025 року. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кохана О.О. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначає, що відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги заявлені до нього, щодо визнання недійсним договору дарування т/з MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова [NUMBER] , який укладено 28.01.2025 року та заперечує щодо повернення (реєстрації) даного т/з у власність [PERSON] . Твердження позивача про те, що [PERSON] ухилився від домовленостей між ними, спростовується вище викладеним та самими доводами позивача, оскільки саме позивачем не було підписано Договір купівлі-продажу т/з №7162/24/002078 від 14.09.2024 року, при наявному у нього в розпорядженні як т/з так і технічного паспорту на авто. Тобто, сам позивач не використав свого права на реєстрацію т/з та відмовився від домовленостей. [PERSON] нічого не було відомо про існування будь-яких боргових зобов`язань свого сина [PERSON] перед будь-якими особами. [PERSON] було відомо, що син [PERSON] здійснює діяльність пов`язану з купівлею та продажем під замовлення транспортних засобів та ввезення їх в Україну, для цього йому потрібні були обігові кошти. Відтак, [PERSON] для здійснення свої діяльності позичав у свого батька кошти. Так, згідно письмової розписки від 10 червня 2023 року, яка укладена між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] слідує, що [PERSON] як позичальник отримав від [PERSON] як позикодавця позику, а саме у власність грошові кошти у сумі 69500 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2024 року, які зобов`язувався повернути вчасно. У зв`язку з неможливістю повернути кошти в повному розмірі між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди, щодо часткового погашення заборгованості за розпискою від 10.06.2023 року шляхом передачі у власність належного у [PERSON] майна нерухомого та рухомого, а саме т/з MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова [NUMBER] (за домовленістю т/з оцінено в сумі 9000 дол. США) та належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки, яка розташована за адресою Київська обл., Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, кадастровий номер 3222485200:06:001:5252, площею 0,1000 га. (за домовленістю оцінено в 20 000 доларів США). Також було досягнуто домовленостей з приводу оцінки даного майна, як часткове погашення боргу. Таким чином, 28 січня 2025 року в рахунок часткового погашення своїх невиконаних боргових зобов`язань перед [PERSON] , шляхом укладення договорів дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою Київська обл., Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, кадастровий номер 3222485200:06:001:5252, площею 0,1000 га. та транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова [NUMBER] , вказане майно перейшло у власність [PERSON] у законний порядок та спосіб, про що між ними було складено відповідну розписку від 28.01.2025 року та зазначено про залишок боргу. На думку відповідача [PERSON] позивачем не надано доказів того, що при укладенні спірних договорів дії сторін договорів були направлені виключно для мети приховання майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. Станом на час укладення оспорюваних договорів були відсутні будь-які обмеження щодо розпорядження [PERSON] належного йому майна, майно не мало жодних обтяжень, не перебувало ні під арештом, ні під заставою, також не існувало ані вимоги щодо виконання ним будь-яких зобов`язань, ані рішення суду про стягнення боргу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в усній формі, за яким для відповідача були передані грошові кошти в сумі 5000 доларів США. На підтвердження договору позики було видано розписку, в якій відповідач зазначає, що зобов`язується повернути всю суму через три місяці, а саме 27.12.2023 та виплатити винагороду в сумі 900 доларів США. 15.02.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в усній формі, за яким для відповідача були передані грошові кошти в сумі 8000 доларів США. На підтвердження договору позики було видано розписку, в якій відповідач зазначає, що зобов`язується повернути всю суму через три місяці, а саме 15.05.2024 та виплатити винагороду в сумі 1440 доларів США. Відповідач1 [PERSON] взятих зобовязань не виконав, отриманих у позику коштів [PERSON] не повернув. Позивач та Відповідач 1 домовилися про передачу [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості за позикою транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI [NUMBER] , який на праві власності належав [PERSON] . 13 вересня 2024 року ФОП [PERSON] (комісіонер) та [PERSON] (комітент) уклали договір комісії №7162/24/1/001888, згідно якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за ціною 10000 грн. Згідно акту №7162/24/1/001888 від 13 вересня 2024 року технічного стану транспортного засобу та або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, на підставі договору комісії №7162/24/1/001888 від 13 вересня 2024 року, технічний стан транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , задовільний, відсоток зносу 30%, ціна продажу - 10000 грн, розмір комісії винагороди - 50 грн, сума коштів виплати комітету - 10000 грн. Згідно акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери між суб`єктами господарювання та уповноваженим дилером №7162/24/1/001888 від 13 вересня 2024 року, [PERSON] передав, а суб`єкт господарювання ФОП [PERSON] отримав транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , на підставі дилерського договору/договору комісії №7162/24/1/001888 від 13 вересня 2024 року. Також позивачем до матеріалів справи долучені документи: Договір купівлі-продажу транспортного засобу №7162/24/002078 від 14 вересня 2024 року суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії ФОП [PERSON] , як комісіонер на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії №7162/24/1/001888 від 13 вересня 2024 року (надалі продавець) та [PERSON] (надалі покупець) уклали даний договір, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за ціною 10000 грн. (підпис [PERSON] на зазначеному договорі відсутній); - акт огляду реалізованого транспортного засобу №7162/24/002078 від 14 вересня 2024 року на підставі договору купівлі-продажу №7162/24/002078 від 14 вересня 2024 року, ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , відповідають номерам, зазначеним у технічній документації на транспортний засіб (підпис [PERSON] на акті відсутній). Позивач [PERSON] зазначає, що він користувався автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, однак переходу права власності (реєстрації транспортного засобу на [PERSON] не відбулось), оскільки [PERSON] попросив у нього автомобіль і технічний павспорт, після чого подарував автомобіль своєму батьку. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, від 06.03.2025 року, транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , остання операція з транспортним засобом - 28.01.2025, перереєстрація на нового власника по договору дарування укладеному в ТСЦ, місце проведення останньої реєстрації транспортного засобу - ТСЦ 5641. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності транспортного засобу №2392526 від 26.02.2026 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] . Дата операції 28.01.2025 року перереєстрація на нового власника по договору дарування укладеному в ТСЦ 5641. Згідно копії договору дарування земельної ділянки від 28.01.2025 року [PERSON] (надалі [PERSON] ) та [PERSON] (надалі Обдаровуваний), уклали договір згідно якого Дарувальник передає безоплатно у власність Обдаровуваному належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована за адресою Київська обл., Бучанський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, кадастровий номер №3222485200:06:001:5252, площею 0,1000 га. 05 березня 2025 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 15 340 доларів США. (справа 569/4396/25). 12 березня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] та [PERSON] . За клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Москаль Я.О. ухвалою суду від 21.05.2025 року зупинено провадження у даній справі №569/4854/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №569/4396/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року у справі №569/4396/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, затверджено мирову угоду, згідно якої відповідач визнає позовні вимоги за предметом заявленого позову в повному обсязі в розмірі 15340,00 /п`ятнадцять тисяч триста сорок/ доларів США. Сторони домовилися врегулювати даний спір, шляхом прощення Позивачем частини заявлених боргових зобов`язань Відповідача в розмірі 5340,00 доларів США в порядку укладення мирової угоди та визначили суму боргових зобов`язань в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що підлягає сплаті Відповідачем на користь Позивача та порядок погашення боргу, шляхом розстрочення сплати із визначенням строків оплати, в наступному порядку: до 01.12.2025 року 5 000 (п`ять тисяч) доларів США; до 01.01.2026 року 5 000 (п`ять тисяч) доларів США; до 01.01.2026 року 5 101,47 (п`ять тисяч сто одна грн. 47 коп.), що становлять судові витрати. У випадку невиконання відповідачем умов п.2 цієї мирової угоди, останній вважається таким, що прострочив свої зобов`язання та бере на себе обов`язок повернути всю суму заборгованості в повному обсязі, відповідно до п.1 даної заяви. В такому випадку сума визнаного боргу в розмірі 15340,00 /п`ятнадцять тисяч триста сорок/ доларів США підлягає стягненню в примусовому порядку з Відповідача [PERSON] на користь Позивача [PERSON] . Приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким Андрієм Андрійовичем 12 лютого 2026 року відкрито виконавче провадження №80234835 на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/4396/25 від 29 січня 2026 року про затвердження мирової угоди між сторонами, згідно якої боржником є [PERSON] , а стягувачем [PERSON] . Позивач вважає, що було укладено фраудаторний правочин, який вчинений боржником на шкоду кредитору, метою якого було невиконання у майбутньому взятих на себе боргових зобов`язань за договором позики, і тому просить визнати договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 28.01.2025, предметом якого є транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2017 року випуску, № кузова: [NUMBER] , укладений в ТСЦ 5641 недійсним з моменту укладення. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути, зокрема, підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14 260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23). Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Та обставина, що правочин з третьою особою, в якій боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (постанова Верховного Суду від 14.11.2020 у справі № 489/5148/18). Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такий, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11). Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 року у справі № 916/379/23). У даній справі боржник [PERSON] (дарувальник) 28.01.2025 року відчужив транспортний засіб на підставі безвідплатного договору на користь свого батька [PERSON] , невиконавши зобовязання за борговими розписками перед [PERSON] . Однак, у договорах дарування відсутні будь-які відомості про боргові розписки, а тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Коханої О.О., відповідача [PERSON] та його представника адвоката Москаля Я.О., про те що транспортний засіб був подарований в рахунок часткового погашення заборгованості за розпискою 10 червня 2023 року в розмірі 40500 (сорок тисяч п`ятсот) дол. США, за якою [PERSON] позичив у свого батька [PERSON] кошти. У справі №569/16535/25 за позовом [PERSON] прийнято рішення про стягнення боргу з [PERSON] в розмірі 40500 дол. США. Відповідач визнав борг за розписками від 10 червня 2023 року, відповідно до якої [PERSON] (позичальник) отримав від [PERSON] у власність грошові кошти готівкою у сумі 69500 дол. США терміном до 10 грудня 2024 року, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві. Суд звертає увагу, що [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 12.03.2025 року, тоді як [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з сина [PERSON] 08 серпня 2025 року, тобто пізніше за позивача у даній справі. Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року затверджено мирову угоду у справі №569/4396/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, однак умови угоди не виконані про, що свідчить постанова від 12 лютого 2026 року про відкриття виконавчого провадження №80234835. Розглядаючи по суті даний спір та враховуючи всі обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що укладаючи договір дарування, відповідач діяв очевидно недобросовісно, оскільки вказаний безоплатний правочин порушує майнові інтереси позивача (стягувача) і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Отже суд приходить до висновку, що укладення відповідачем договору дарування майна зі своїм батьком з метою приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним відтак наявні правові підстави для визнання його недійсним. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити та визнати недійсним договір дарування транспортного засобу від 28 січня 2025 року, укладений між відповідачами, відновивши становищае яке існувало до порушення. Відповідно дост. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у сумі 1937,92 гривень. (по 968,96 грн. з кожного). На підставі викладеного,

Outcome: approved