Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 03.02.2025 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування поданого позову позивачем зазначено про те, що [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбі з [PERSON] . Шлюб було розірвано на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2015 у справі № 133/4041/14-ц. Від спільного шлюбу подружжя має двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] . Козятинським міськрайонним судом Вінницької області 10.03.2015 у справі № 133/346/15-ц було винесено рішення, яким з Відповідача стягнуто аліменти на користь Позивача на двох дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року до досягнення дітьми повноліття. Донька [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. Таким чином, право на аліменти зберігається лише за однією неповнолітньою дитиною сином [PERSON] , [INFO] . З огляду на зміну сімейного стану та з метою забезпечення належного рівня утримання дитини, Позивач вважає за необхідне змінити розмір аліментів. З урахуванням викладеного, просила суд змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10.03.2015 року у справі № 133/346/15-ц. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною До суду 16.03.2026 надійшов відзив від Відповідача, в якому останній вказав, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що аліменти на утримання сина сплачує вчасно, заборгованості не має, що підтверджується інформацією з ДВС. Відповідач не працює та не має на меті працевлаштуватися, через конфлікти в січні 2026 року відкрив картковий рахунок в АТ «Ощадбанк» за програмою CHILD_UAH_SUB і за домовленістю з сином перераховує йому кошти в розмірі 2000, 00 грн., а саму картку для користування передав сину [PERSON] , який регулярно нею користується, що підтверджується випискою з карткового рахунку. Вказує, що розмір аліментів та їх сума забезпечують належний рівень утримання дитини (з урахуванням додаткових 2000,00 грн.). Так, згідно з довідкою про доходи за останніх 6 місяців, середньомісячний розмір аліментів складає 5773, 29 грн (що в 3,5 разів перевищує мінімальний розмір аліментів встановлений Законом), які позивачка отримує на утримання сина, а з урахуванням ще 2000, 00 грн на картковому рахунку 7773,29грн., вважає такий рівень утримання (одним з батьків) достатнім, а рівень утримання дитини належним. Крім того, зазначив, що бере активну участь в додаткових витратах на сина, а саме: оплату обстеження та консультацій у офтальмолога, придбання окулярів, що підтверджується квитанціями 08.04.2025p., Приватбанк від 08.11.2025, 24.03.2025, висновком офтальмологічного огляду від 18.02.2026р., квитанцією Медичного центру від 06.03.2026, товарним чеком від 10.03.2026. Зазначив, що також має проблеми зі здоров`ям, що підтверджуються квитанцією оптика «Центр зору», квитанціями Приватбанку на придбання ліків та окулярів з оправою, виписками з медичної карти амбулаторного хворого від 05.03.2026, 06.03.2026, свідоцтвом про хворобу. Житловий будинок в якому проживає позивачка з сином належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, проте через конфлікти Відповідач виїхав, працює та проживає в м. Києві, несе значні витрати на оренду житла. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. До справи надійшов відзив (№3795/256 від 16.03.2026), порушення строку його подання судом не встановлено, що підтверджено поштовим повідомленням про отримання копії позовної заяви із додатками стороною відповідача. До суду 17.03.2026 надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені судом. Інші заяви та клопотання від учасників справи, у тому числі про витребування доказів, до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням надокази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебувала у шлюбі з [PERSON] . Шлюб було розірвано на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2015 у справі № 133/4041/14-ц. Від спільного шлюбу подружжя має двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] . Козятинським міськрайонним судом Вінницької області 10.03.2015 у справі № 133/346/15-ц було винесено рішення, яким з Відповідача стягнуто аліменти на користь Позивача на двох дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року до досягнення дітьми повноліття. Донька [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. На день розгляду справи в суді право на аліменти має одна неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Козятинського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області [PERSON] , [INFO] , дійсно сплачує аліменти [PERSON] згідно виконавчого листа №133/346/15-ц виданого 10.06.2015 року. Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 настини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини ідповідного віку щомісячно, починаючи з 18.07.2019 року і до досягнення дітьми, повноліття ". Заборгованість станом на 31.01.2026 відсутня. Відповідно з Відповідача стягується 1/6 частини зі всіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Згідно з довідкою про доходи за останніх 6 місяців ТОВ «Новус» від 12.03.2026, середньомісячний розмір аліментів складає 5773, 29 грн (34639,72*6=5773,28). Сума, що стягувалась б на двох дітей складала: 290178,07:6=48 363 (нарахована заробітна плата), 48 363-23%=37 239 грн (фактично виплачена). Стягнення на двох дітей в розмірі 1/3 складали б 37 239:3=12 413, тобто 6 206 грн розмір аліментів на одну дитину. Станом на день розгляду справи встановлено, що Відповідач сплачує 1/6, що складає 5 773,28 грн. Розмір, який просить стягувати Позивач складатиме = 9 309,75 (37 239:4). Судом встановлено, що січні 2026 року відкрито картковий рахунок в АТ «Ощадбанк» за програмою CHILD_UAH_SUB на [PERSON] . Відповідачем здійснено перерахування коштів сину у розмірі 1000 грн від 02.02.2026, 2000 грн від 06.02.2026, 2000 грн від 05.03.2026 на добровільній основі. Судом встановлено, що батько бере участь у додаткових витратах на сина, а саме: оплату обстеження та консультацій у офтальмолога, придбання окулярів, що підтверджується квитанціями 08.04.2025p., Приватбанк від 08.11.2025, 24.03.2025, висновком офтальмологічного огляду від 18.02.2026р., квитанцією Медичного центру від 06.03.2026, товарним чеком від 10.03.2026. Водночас позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на утримання дитини у розмірі, що перевищує 5 773,28 грн, з урахуванням обов`язку обох батьків щодо утримання дитини. Отже, зміст спірних правовідносин, які виникли між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , є відносини, які пов`язані із виконанням обов`язку щодо утримання дитини, а саме щодо зміни розміру аліментів, які стягуються із батька, шляхом збільшенння частки від заробітку (доходу) платника аліментів з 1/6 на 1/4 (сімейні правовідносини). Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Розглянувши позовну заяву, взявши до уваги аргументи викладені у відзиві, дослідивши наявні письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, як кожного доказу окремо, та і у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Як передбачено ч.5-7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). За змістом ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Так, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зміна правовідношення. Стаття 8 СК України врегульовує, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно з положеннями до ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17. Згідно з ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як врегульовано ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За нормою ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість звернення позивача до суду. Так, основною підставою для звернення позивача до суду стало те, що з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів донька [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. Судом встановлено, що на двох дітей стягувалась би сума аліментів у розмірі 12 413 грн, тобто 6 206 грн на одну дитину. Станом на день розгляду справи відповідач сплачує 5 773,28 грн, а також бере участь у додаткових витратах на дитину та періодично перераховує додаткові кошти на окремий рахунок сина. Водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на утримання дитини у розмірі, що перевищує 5 773,28 грн. Фактично, розмір стягнутих аліментів на одну дитину не зменшився, а майновий стан Відповідача не змінився, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Розмір аліментів в 1/6 частці, який підлягає стягнення станом на день розгляду справи на користь позивача на неповнолітню дитину на думку суду є достатнім та справедливим, не порушує прав ні отримувача, ні платника аліментів, а також забезпечуватиме належний рівень життя та розвитку їхньої спільної дитини. За приписами ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір позивачем на підставі не сплачувався, у зв`язку із чим розподіл судових витрат не здійснюється, так як у задоволенні позовних вимог судом відмовлено.

Outcome: dismissed