Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21548,44 грн., судовий збір у розмірі 2662,40 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено Договір №4910919 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді. ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит в сумі 5000 грн., строком на 360 днів, із процентною ставкою 1 % на день. 02.06.2025 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Станом на дату укладання договору факторингу, строк дії кредитного договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору позивач нарахував відсотки за 77 календарні дні, що становить 3849,99 грн. Загальний розмір заборгованості за Договором №4910919 складає 21548,44 грн. Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі, які надійшли до суду 10.03.2026. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та відповідних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений електронний договір №4910919 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з п.п.1.2, 1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 5000 грн; строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1 % у день. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору. Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,0 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Вказаний договір, додаток № 1 та № 2 до нього підписані відповідачем 23.08.2024 електронним підписом 80838. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні Платіжні рішення» від 10.06.2025 товариство перерахувало 23.08.2024 кошти у сумі 5000,00 грн на картку [NUMBER] . Факт зарахування коштів в сумі 5000 грн. на банківську картку [NUMBER] , що належить відповідачу, підтверджується також випискою про рух коштів АТ «Державний Ощадний Банк України» від 03.03.2026 року. 02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем, було укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Українські фінансові операції»» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4910919 від 23.08.2024. Сума заборгованості відповідача станом на 02.06.2025 за розрахунком первісного кредитора становить 20198,45 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4999,99 грн., заборгованість за відсотками 12698,46 грн., штрафні санкції 2500 грн. За розрахунком заборгованості позивача за 77 календарних днів відповідачу було нараховано проценти в межах строку дії кредитного договору в сумі 3850 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини першої ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа № 6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за договором №4910919 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.08.2024, і надало відповідачу кредит в сумі 5000 грн. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого має заборгованість. Позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором на підставі договору факторингу. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача необхідно стягнути на користь ТОВ «Українські фінансові операції», як нового кредитора, заборгованість за договором №4910919 від 23.08.2024 у розмірі 21548,44 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 4999,99 грн., заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором 12698,46 грн., заборгованість за процентами нарахованими позивачем 3849,99 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2662,40 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Правнича допомога ТОВ «Українські фінансові операції» надавалася на підставі договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року укладеного з адвокатом Дідухом Є.О. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявку № 4910919 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) № 4910919 від 15.12.2025, акт № 4910919 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, рахунок на оплату №4910919 -2025 від 15.12.2025. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved