Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

16.12.2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 02 серпня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Спільне господарство не ведеться, подружні відносини припинені, сторони проживають окремо, спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.12.2025 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, представник відповідача також подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, оскільки примирення між подружжям не настало, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, ухваливши рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 02 серпня 2015 року, про що видано свідоцтво про шлюб (сертифікат про одруження) серії 1/1 від 02.08.2015, видано: [PERSON] . Пізніше в Єгипті здійснено реєстрацію свідоцтва про шлюб в електронний регістр: реєстрація актів громадянського стану: [PERSON] , видано центральним офісом [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , номер реєстрації: 3461, дата реєстрації 02.08.2015, дата видачі: 13.03.2016, порядковий номер 39151740, підписано офіцером поліції: Хатем Бадр Ельдін. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та довідкою про реєстрацію особи громадянином України №6163/536-72 від 13.09.2017 року. На даний час сім`я розпалася остаточно, відновити її неможливо. Спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя та сім`ю, відсутність взаєморозуміння. Сторони перестали вести спільне господарство, подружні відносини припинені, сторони проживають окремо, подальше збереження шлюбу сторони вважають неможливим. Суд приходить до висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і в разі його розірвання. Відповідно до статті 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно із статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке немає спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно зі статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затвердженої Наказом МЗС України №113 від 4 червня 2002 року). Відповідно до наказу Мін`юсту № 52/5 від 18 жовтня 2000 року (в редакції від 18 листопада 2003 року №140/5) "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України. Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, зважаючи на категоричну позицію сторін стосовно не бажання перебувати у шлюбі, фактичне припинення шлюбних стосунків, виходячи із засад добровільності як укладення, так і перебування у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved