Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Зміст позовних вимог 11 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, додаткових витрат на навчання, лікування та обстеження дитини. Згідно з заявою про збільшення позовних вимог позивачка просить з відповідача на користь позивача: - неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів - за борг, який існував з 27.12.2017 по 27.02.2021 у розмірі 97 500,00 грн; - неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів - за борг, який існує з 27.03.2021 по 03.06.2025 у розмірі 110 150,00 грн; - додаткові витрати у розмірі 67 854,50 грн, що становить 1/2 від фактично сплаченої позивачкою вартості навчання дитини за 2024-2026 навчальні роки; - додаткові витрати у розмірі 3850,00 грн, що становить 1/2 від фактично сплаченої позивачкою вартості обстеження дитини (МРТ колінних суглобів та рентгенографія нижніх кінцівок); - аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Позовні вимоги мотивовані тим, що у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. До досягнення дитиною повноліття відповідач систематично не виконував належним чином обов`язки зі сплати аліментів - здійснював платежі нерегулярно, із затримками та в недостатньому обсязі, що створювало додаткове фінансове навантаження на позивачку як на матір, яка самостійно забезпечувала утримання дитини. Дитині [INFO] виповнилось вісімнадцять років, і обов`язок відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2500,00 грн щомісячно припинився. На даний час дитина навчається у Київському національному лінгвістичному університеті за контрактом на платній основі. Залишок вартості навчання дитини складає 157 371,00 грн, що є для позивачки значним фінансовим навантаженням, яке вона не має змоги нести самостійно, у зв`язку з чим потребує підтримки зі сторони батька дитини. Окрім того, дитина має хронічні захворювання, які впливають на якість життя дитини, обмежують її фізичні можливості та вимагають постійних додаткових фінансових витрат на лікування, обстеження та реабілітаційні заходи, що мають враховуватися судом при визначенні розміру додаткових витрат, які повинен нести Відповідач. Позиція учасників справи у судовому засіданні Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги згідно із заявою про збільшення позовних вимог та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказував, що має іншу сім`ю та двох дітей, окрім того після арешту, мав два інфаркти та мікроінсульт. Фактичні обставини справи, встановлені судом 27.12.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було здійснено актовий запис №1920. Сторони у справі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.06.2007. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року у справі № 754/17146/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/73405209) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1920, розірвано. Присуджено до стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 27 грудня 2017 року і до повноліття дитини. 15.01.2020 Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання рішення у справі № 754/17146/17 про стягнення аліментів. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 29.07.2025 загальний розмір заборгованості [PERSON] щодо сплати аліментів станом на 03.06.2025 становить 110 150,00 грн. [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю. Відповідно до довідки, виданої Київським національним лінгвістичним університетом 25.06.2025, [PERSON] , [INFO] , є студенткою II курсу факультету східної і слов`янської філології Київського національного лінгвістичного університету, яка навчається за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти, денна форма здобуття освіти. Дата початку навчання за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти: 02 вересня 2024 р. Дата закінчення навчання за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти: 30 червня 2028 р. У п. 3.1, 3.2 договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 6431-0130/2 від 26.08.2024, укладеного між Київським національним лінгвістичним університетом та [PERSON] для здобувача освіти [PERSON] , встановлено, що: - загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 258 326 гривень; - вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1) 2024/2025 навчальний рік - 66 200 гривень; Замовник вносить плату за І семестр 2024/2025 н. р. у сумі 33 100 гривень до 01 вересня 2024 р. Замовник вносить плату за II семестр 2024/2025 н. р. у сумі 33 100 гривень до 01 лютого 2025 р. 2) 2025/2026 навчальний рік - 69510 гривень; Замовник вносить плату за І семестр 2025/2026 н. р. у сумі 34 755 гривень до 01 вересня 2025 р. Замовник вносить плату за II семестр 2025/2026 н. р. у сумі 34 755 гривень до 01 лютого 2026 р. 3) 2026/2027 навчальний рік - 72 984 гривні; Замовник вносить плату за І семестр 2026/2027 н. р. у сумі 36 492 гривні до 01 вересня 2026 р. Замовник вносить плату за II семестр 2026/2027 н. р. у сумі 36 492 гривні до 01 лютого 2027 р. 4) 2027/2028 навчальний рік - 76 632 гривні. Замовник вносить плату за І семестр 2027/2028 н. р. у сумі 38 316 гривень до 01 вересня 2027 р. Замовник вносить плату за II семестр 2027/2028 н. р. у сумі 38 316 гривень до 01 лютого 2028 р. [PERSON] надала докази сплати за навчання [PERSON] у загальній сумі 134 055 грн, а саме: - квитанцію від 20.08.2024 за І семестр 2024/2025 н.р. на суму 33100,00 грн; - платіжну інструкцію від 26.10.2024 за ІІ семестр 2024/2025 н.р. на суму 31445,00; - платіжну інструкцію від 20.09.2025 за І семестр 2025/2026 н. р. на суму 34 755 гривень; - платіжну інструкцію від 15.01.2026 за ІІ семестр 2025/2026 н. р. на суму 34 755 гривень. Окрім того, за призначенням лікаря [PERSON] було проведено медичне обстеження - магнітно-резонансну томографію (МРТ) колінних суглобів та рентгенографію (РГ) нижніх кінцівок, загальна вартість яких склала 7700 гривень, що підтверджується консультативним висновком лікаря [PERSON] від 07.07.2025, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01.08.2025 на суму 5600,00 грн та 2100,00 грн. Норми права та мотиви суду Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вирішувалися правові питання: (а) те як враховуються часткові платежі (частковий платіж) при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди (попередній період); (б) що розуміється під формулюванням «не більше 100 відсотків заборгованості». Верховний Суд з вказаних питань вказав, що: 1. «Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць». 2. «Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». У цій справі встановлено, що відповідач на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року у справі № 754/17146/17 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 27 грудня 2017 року і до повноліття дитини. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів слідує, що у період з 27.12.2017 по 27.02.2021 у відповідача була заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 95000,00 грн, яку відповідач сплатив; з 27.03.2021 по 03.06.2025 відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, і станом на 03.06.2025 її розмір становить 110 150,00 грн. Позивачка просить стягнути: - неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів за борг, який існував з 27.12.2017 по 27.02.2021 у розмірі 97 500,00 грн; - неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів за борг, який існує з 27.03.2021 по 03.06.2025 у розмірі 110 150,00 грн. Суд перевірив розрахунки позивачки (а.с. 28-32) та встановив, що розрахунки здійснено правильно, з урахуванням вимог чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Однак відповідач у цій справі не надав доказів того, заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на користь позивачки - за борг, який існував з 27.12.2017 по 27.02.2021 у розмірі 97 500,00 грн та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на користь позивачки - за борг, який існує з 27.03.2021 по 03.06.2025 у розмірі 110 150,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення додаткових витрат Відповідно до положень статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17 зазначено, що «на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15». Позивачка просить стягнути: - додаткові витрати у розмірі 67854,50 грн, що становить 1/2 від фактично сплаченої позивачкою вартості навчання дитини за 2024-2026 навчальні роки; - додаткові витрати у розмірі 3850,00 грн, що становить 1/2 від фактично сплаченої позивачкою вартості обстеження дитини (МРТ колінних суглобів та рентгенографія нижніх кінцівок). Разом із тим, з досягненням повноліття [INFO] [PERSON] , [INFO] , втратила правовий статус дитини (стаття 6 СК України), а отже, вказані позовні вимоги стосуються утримання повнолітньої дочки. Оскільки вищенаведеними нормами не передбачено обов`язку батька нести додаткові витрати на повнолітню дочку, а передбачать наявність у батька лише аліментного зобов`язання, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат у розмірі 67854,50 грн, що становить 1/2 від фактично сплаченої позивачкою вартості навчання дитини за 2024-2026 навчальні роки Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Окрім того, оскільки не доведено, що повнолітня дочка є непрацездатною, тому не підлягають стягненню і додаткові витрати у розмірі 3850,00 грн, що становить 1/2 від фактично сплаченої позивачкою вартості обстеження дитини (МРТ колінних суглобів та рентгенографія нижніх кінцівок). Щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Статтею 182 СК України встановлено, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 748/2340/17 міститься висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з приписами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. При визначенні розміру аліментів суд враховує інтереси сторін, їх матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати повнолітню дитину на період навчання мають нести однаково як батько, так і матір дитини. Позивачка просить стягнути аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Суд встановив, що за умовами договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 6431-0130/2 від 26.08.2024, укладеного між Київським національним лінгвістичним університетом та [PERSON] для здобувача освіти [PERSON] , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 258 326 гривень, а вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1) 2024/2025 навчальний рік - 66200 гривень, тобто 5 516,66 грн за місяць; 2) 2025/2026 навчальний рік - 69510 гривень, тобто 5 792,50 грн за місяць; 3) 2026/2027 навчальний рік - 72984 гривні, тобто 6 082 грн за місяць; 4) 2027/2028 навчальний рік - 76632 гривні, тобто 6 386 грн за місяць. Окрім вартості навчання, суд також враховує, що ще є витрати на проживання, харчування, проїзд. Оскільки відповідач не надав доказів того, що у нього є перешкоди у сплаті коштів на утримання дочки, яка продовжує навчання, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial