Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" - адвокат Столітній М.М. звернувся до суду із позовом (а.с. 1-13) до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №4292357 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.01.2024, у розмірі 27 597,44 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 21.01.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, який підписано останнім електронним підписом, на таких умовах: сума кредиту - 3 000 грн., строк кредитування - 360 днів, стандартна процентна ставка - 2,50% в день, знижена процентна ставка - 0,01%. Кредитні кошти були надані відповідачу шляхом їх переказу на картку № [NUMBER] , яка належить останньому. Тобто, ТОВ "Лінеура Україна" належним чином виконано умови договору. Розмір заборгованості відповідача [PERSON] становить 22 122,44 грн., яка складається з: 2 999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 122,45 грн - заборгованість за відсотками. 25.10.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" було укладено договір факторингу, відповідно до якого, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача. Після відступлення права вимоги, позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал", за період з 26.10.2024 до 06.01.2025 (73 календарні дні) було нараховано ще 5 475 грн відсотків (2 999,99 грн х 2,5% х 73 календарних днів). Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" становить 27 597,44 грн., з яких: 2 999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 122,45 грн - заборгованість за відсотками нарахованими ТОВ "Фінтраст Капітал", 5 475 грн - заборгованість за відсотками нарахованими позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал". Представник позивача ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" - адвокат Столітній М.М. у судове засідання не з`явився, безпосередньо у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких повідомлявся у встановленому законом порядку. ІІ. Процесуальні дії у справі: дану справу, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, передано до Долинського районного суду Івано Франківської області. 21 січня 2026 року ухвалою Долинського районного суду Івано Франківської області відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 18.03.2026 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явився, представниця позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечила, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матерілами справи встановлено, що 12.01.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем [PERSON] було укладено договір №4292357 про надання споживчого кредиту (а.с. 69-78), який підписано 12.01.2024 о 16.07 год відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 26691. Кредитний договір було укладено на таких умовах: сума кредиту - 3 000 грн (п. 1.2.); строк кредиту - 360 днів (п. 1.3.); стандартна процентна ставка - 2,50% в день, яка застосовується в межах строку кредиту (п. 1.4.1.); кошти надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахунку на банківську картку відповідача № [NUMBER] (п. 2.1.); дата надання кредиту - 12.01.2024 або 13.01.2024 (п. 2.2.). Згідно із довідкою та випискою по рахунку (а.с. 117-118), відповідачу [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] , та 12.01.2024 на таку було зараховано 3 000 грн. Вдповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 86-91), розмір такої за період з 12.01.2024 до 25.10.2024 становить 22 122,44 грн., з яких: 2 999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 122,45 грн - заборгованість за відсотками. Згідно із договором факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 (а.с. 55-59), ТОВ "Лінеура Україна" відступило позивачу ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" право грошової вимоги за даним кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників (зворотна сторона а.с. 94). Також, суд встановив, що позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" було здійснено нарахування відсотків за період з 26.10.2024 до 06.01.2025 (73 календарні дні), у розмірі 5 475 грн. При розрахунку даних відсотків позивач застосовував денну відсоткову ставку в розмірі 2,5%. Спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: суд, вивчивши зміст позову, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, доходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Механізм укладення електронної угоди, яким скористався позивач у взаємовідносинах із відповідачем врегульовано Законом України "Про електронну комерцію" та Законом України "Про електронний цифровий підпис". Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Так, суд встановив, що відповідач [PERSON] та ТОВ "Лінеура Україна" 12.01.2024 уклали договір №4292357 про надання споживчого кредиту, згідно із яким, ТОВ "Лінеура Україна" надало відповідачу кредит. Даний договір було підписано відповідачем електронним підписом. 25.10.2024 право вимоги до відповідача [PERSON] від ТОВ "Лінеура Україна" перейшло до позивача ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал", сума заборгованості на день відступлення права вимоги становить 22 122,44 грн., з яких: 2 999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19 122,45 грн - заборгованість за відсотками. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Доказів належного виконання зобов`язаня по поверненню кредитних коштів відповідач суду не надав, не подано ним і будь - яких доказів на спростування користування наданими відповідачу коштами, а також не подано будь - яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1048; ч. 1 ст. 1045 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)). Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Пунктом 1.1. договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 передбачено, що за даним договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно із умовами договору №4292357 про надання споживчого кредиту від 12.01.2024, строк кредиту становить 360 днів, із терміном повернення кредиту та можливістю нарахування відсотків до 05.01.2025, про що зазначено в таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком № 1 до вказаного договору. Тобто, позивач ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" при нарахування відсотків діяв правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, суд звертає увагу на те, що ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», а саме, доповнено даний закон частиною 5, відповідно до якої, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Водночас, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Тобто, з 24.12.2023 по 21.04.2024 денна процентна ставка за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, з 22.04.2024 до 19.08.2024 1,5% і лише з 20.08.2024 не більше 1%. Судом встановлено, що первісним кредитором ТОВ "Лінеура Україна" та позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" було здійснено нарахування відсотків із застосуванням розміру процентної ставки, яка перевищує розмір такої, встановленої Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", а тому суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок відсотків за даний період. Тому, здійснивши власний розрахунок, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків за період: - з 22.04.2024 до 19.08.2024, у розмірі 5 399,98 грн (2 999,99 грн (сума кредиту) х 1,5% (денна процентна ставка визначена законом) х 120 днів); - з 20.08.2024 до 25.10.2024, у розмірі 2 009,99 грн (2 999,99 грн (сума кредиту) х 1% (денна процентна ставка визначена законом) х 67 днів); - з 26.10.2024 06.01.2025, у розмірі 2 189,99 грн (2 999,99 грн (сума кредиту) х 1% (денна процентна ставка визначена законом) х 73 днів). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" слід стягнути заборгованість в розмірі 17 699,27 грн., яка складається з: 2 999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 699,28 грн - заборгованість за відсотками. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №7769 від 04.12.2025 (а.с. 103), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 17 699,27 грн., що становить 64,13% від розміру заявлених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 1 553,49 грн (2 422,40 грн х 64,13% / 100%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Представник позивача на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10 000 грн надав: - договір №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 (а.с. 16-17), який укладено між ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" адвокатом Столітнім М.М., в якому визначено, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, та визначено умови і порядок його сплати; - копію ордера серії АІ №2062317, про надання правничої допомоги ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" адвокатом Мтолітнім М.М. (а.с. 80); - акт прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно із договором №10/12-2024 від 04.12.2025 (а.с. 93), в якому зазначено вид виконаних робіт (наданих послуг) з детальним описом виконаних робіт, кількість витраченого часу та їх вартість - загальна сума 10 000 грн Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач [PERSON] не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і ненавів обставин, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Водночас, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 64,13%, із врахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Фінтраст Капітал" слід стягнути 6 413 грн (10 000 грн х 64,13% : 100%). На підставі викладеного, ст. 526, 614, 626, 639, 1046, 1077, 1078, 1082 ЦК України та

Outcome: partial