Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

06.01.2026 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Київського районного суду міста Одеси на користь [PERSON] на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з суми 2744,00 грн., щомісячно, до 3512,00 грн., щомісячно, що дорівнює прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з дня звернення позивачки до суду з цим позовом, з посиланням на покращення майнового стану відповідача та необхідності аліменти на дитину у більшому розмірі для належного її утримання та розвитку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.01.2026 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. У судове засідання призначене на 19.03.2026 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Від позивачки 19.03.2026 року до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за її відсутності, відсутності заперечень проти заочного розгляду справи. Щодо сповіщення відповідача по справі, суд зазначає наступне. У відповідності до положень статті 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема: 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 6 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних приписів процесуального законодавства, судом по справі №947/688/26 було отримано відповідь №2222114 від 08.01.2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру у відповідності до якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] , відсутність інформації про зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС, повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось шляхом скерування копії ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки про призначене судове засідання, разом з рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштової кореспонденції, засобами поштового зв`язку на ім`я [PERSON] за вказаною адресою зареєстрованого місця реєстрації. У відповідності до матеріалів справи, судова кореспонденція скерована по справі за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за місцем проживання. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач [PERSON] про дату, час і місце проведення розгляду справи №947/688/26 повідомлявся належним чином і вважається повідомленим про розгляд справи у відповідності до положень статті 128 ЦПК України однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, про причини неявки до судового засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , після розлучення яких, ( на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2016 року у справі №520/1150/16ц, яке набрало законної сили 05.08.2016 року ( а/с 8) ) залишився проживати з матір`ю. На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2016 року у справі №520/6647/16-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , стягнуті аліменти у розмірі 2000 гривень. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з моменту набрання рішення законної сили і до повноліття дитини, у твердий грошовій сумі у розмірі який відповідає прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку та який на день винесення рішення складає 2744 гривні 00 копійок. Даним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22, також встановлено вище встановлені судом обставини. Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. За наслідком чого, судом було перевірено та встановлено наявність оприлюдненого у Єдиному державному реєстрі судових рішень тексту рішення Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22, яким збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] встановлених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2016 року у справі №520/6647/16-ц. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22 сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 15.12.2022 року. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За наслідком чого, оскільки рішення Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22 набрало законної сили, в силу приписів положень ч.4 ст. 82 ЦПК України вищевстановлені цим рішенням обставини, додатковому доказуванню не підлягають. Також, з вказаного рішення Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22 вбачається, що підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2016 року у справі №520/6647/16ц, слугувало встановлення покращення майнового стану платника аліментів, що було обумовлено укладенням договору дарування від 20.08.2020 року, на підставі якого [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] , вартість якої була оцінена сторонами договору у розмірі 611 550,00 грн., після ухвалення вищевказаного рішення суду. Доказів на підтвердження невиконання відповідачем своїх обов`язків зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22, матеріали справи не містять. З поданих позивачкою до суду доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] , зареєстрований як фізична особа-підприємець. У відповідності до протоколу електронного аукціону №CLE001UA-20250312-11821 від 16.04.2025 року вбачається, що відповідач, здійснюючи підприємницьку діяльність як ФОП, є переможцем електронного аукціону щодо оренди приміщення 1-го поверху, загальною площею 34,75 кв.м., з розміром орендної плати за місяць в сумі 4011,19 грн. з ПДВ, а також сплатив гарантійний внесок в сумі 2406,72 грн., суму винагороди оператору в сумі 842,35 грн. 05.05.2025 року між АТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна №51Е100-579/25, за умовами якого ФОП [PERSON] бере в строкове платне користування наступне майно, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,8 кв.м., зі сплатою 6143,08 грн. за 51,8 кв.м., з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ, щомісячно. Позивачка посилається на те, що раніше присудженого судом розміру аліментів у розмірі є недостатнім на утримання дитини, недостатньо для належного матеріального забезпечення дитини, оскільки в силу свого віку діти природньо потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток здібностей, відпочинок, лікування, оздоровлення, що тягне відповідне погіршення матеріального становища позивачки. З часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2, 3 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Вимоги статей 12, 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши подані до суду докази, суд погоджується, що з часу ухвалення рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22, яким визначено стягнення аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2744 гривні 00 копійок, дитина зростає та досягла з семирічного до майже одинадцятирічного віку, а тому існують переконливі доводи того що розмір матеріальних витрат на дитину збільшується. Крім того здійснення відповідачем підприємницької діяльності, зняття нерухомості в оренду, свідчить про зміну його матеріального стану у напрямок поліпшення. Судом враховується, що у відповідності до приписів статті 182 СК України, мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум" № 966-XIV від 15.07.1999). У відповідності до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення зокрема для дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Отже, встановлений рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22, розмір аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2744 гривні 00 копійок, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини у 2022 році, станом на 2026 рік змінився та покращився у напрямку збільшення до 3512,00 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодних доказів які б свідчили, навпаки, про погіршення матеріального стану відповідача, як і доказів в спростування наведених позивачкою обставин відповідачем під час розгляду справи не надано. Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає позовні вимоги позивачки в частині підстав збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] обґрунтованими, за наслідком чого наявні підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02.11.2022 року по справі №947/10165/22, яким збільшено розмір аліментів за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.09.2016 року по справі №520/6647/16-ц, на користь [PERSON] на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до 3512 (три тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а саме [INFO] . Такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідатиме інтересам дитини, її реальним потребам, а також матеріальному становищу сторін у справі. Крім того, судом враховується, що у відповідності до положень ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до положень статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, приймаючи, що позивачкою заявлені позовні вимоги про збільшення розміру аліментів в твердій грошовій сумі з 2744,00 грн. до 3512,00 грн., виходячи з розгляду справи в межах заявлених позовних вимог та ураховуючи положення ч.3 статті 181 СК України, збільшений розмір аліментів за даним рішенням суду підлягає визначенню саме в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 3512,00 грн. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, що зазначено Верховним Судом України у пункті 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006. За наслідком чого, визначений даним судовим рішення розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з часу набрання даним рішенням законної сили, у зв`язку з чим вимоги позивачки про стягнення аліментів у збільшеному розмірі з дня пред`явлення позову до суду задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивачки про подальшу індексацію аліментів, суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. . За наслідком вищевикладеного, суд не вбачає підстав для одночасного вирішення зазначеного питання разом з ухваленням рішення в цій справі, приймаючи визначений порядок проведення індексації на стадії виконання рішення суду. Ухвалюючи рішення суду в даній справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Під час ухвалення рішення суд, у відповідності до приписів статті 264 ЦПК України у тому числі вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1, 2,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви за вимогою про збільшення розміру аліментів, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд доходить до висновку, що судовий збір в дохід держави підлягає стягненню з відповідача. Щодо розміру судового збору, який підлягає до стягнення суд зазначає наступне. Закон України «Про судовий збір» визначає ставки для сплати судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви, що містить вимоги майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Як вбачається даний позов пред`явлено позивачкою до суду 06.01.2026 року. Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2026 року з 01 січня встановлений у розмірі 3328,00 гривень. Отже, за пред`явлення фізичною особою позовної заяви з вимогою майнового характеру, починаючи з 01.01.2026 року підлягає сплаті судовий збір за вимогою майнового характеру у розмірі 1 відсотку від визначеної позивачем ціни позову, але не менше 1331,20 грн. та не більше 16640,00 грн. У зв`язку з чим, оскільки даний позов пред`явлено 06.01.2026 року, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1331,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial