Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій внаслідок невчасного повернення грошових коштів та невиконання умов договору. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2014 року задоволено її позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 454770,41 грн. (сума позики 240000 грн., заборгованість по несплачених відсотках 204000 грн., 3% річних 10770,41 грн.), яка утворилася за укладеним 15.07.2011 договором позики і звернуто стягнення на предмет іпотеки: належну відповідачці квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу на прилюдних торгах. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2020 року, у зв`язку із невиконанням вищезазначеного рішення суду частково задоволено її позовні вимоги до [PERSON] та стягнуто з останньої в її користь три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 13643,10 грн., інфляційні витрати в розмірі 23193,27 грн., судовий збір в розмірі 768,40 грн., а всього 37604,77 грн. Зазначає, що даним рішенням суду враховувався період до січня 2018 року та відповідач умов договору та рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області не виконувала тривалий час, а сплатила суму заборгованості лише 15.08.2025 року. У зв`язку з тим, що порушення умов договору позики та іпотеки з боку відповідача було триваючим і вона несла і продовжує нести матеріальні збитки, завдані невиконанням договору, вважає, що відповідач має сплатити штрафні санкції за прострочену сплату та невчасне виконання договору на підставі ст. 625 ЦК України. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача в свою користь кошти в загальному розмірі 325614,57 грн., з яких: 3% річних 40966,68 грн., інфляційні втрати 154085,26 грн. та судові витрати по справі. У відзиві представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що позивачем не враховано положення Цивільного кодексу України, зокрема, п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень, відповідно до якого у [PERSON] відсутнє право на стягнення штрафних санкцій відповідно до ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 січня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача також до судового засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, 15.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого відповідач отримала кошти в сумі 240000 грн. зі сплатою 5% в місяць зі строком погашення до 16.01.2012 року (а.с. 36-41). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем був укладено договір іпотеки №б/н від 15.07.2011 року, згідно з умовами якого відповідач передав в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 32-35). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.05.2014 року у справі №161/5917/14-ц позов [PERSON] задоволено, вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] , за нотаріально посвідченим договором позики від 15.07.2011 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] в розмірі 454770 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі сімдесят сім) грн. 41 коп. (в тому числі: сума позики 240000 грн., заборгованість по несплачених відсотках 204000 грн., 3% річних 10770,41 грн.), звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двохкімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВАР№482809, посвідченого 10.10.2003 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Прокопчук В.І. зареєстрованим №4-2934, реалізувати предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» із початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 6-9). Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 08.09.2016 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Луцького міськрайонного суду від 20.05.2014 року (а.с. 28). Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Луцького міськрайонного суду від 20.05.2014 року, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2020 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору позики, та стягнуто з останньої в користь позивача три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 13643,10 грн., інфляційні витрати в розмірі 23193,27 грн., судовий збір в розмірі 768,40 грн., а всього 37604,77 грн. (а.с. 15-26). Із матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця ВДВС у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 26.11.2025 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №161/5917/14-ц закінчено у зв`язку із повним його виконанням (а.с. 66). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідачем рішення Луцького міськрайонного суду від 20.05.2014 року виконане лише 15.08.2025 року, тому вважає, що за період з 14.08.2024 року по 14.08.2025 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, до стягнення з відповідача підлягають штрафні санкції. Також, наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав вчасно, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 цього Кодексу. Зазначені доводи позивача, суд вважає безпідставними з огляну на наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати штрафних санкцій на користь кредитодавця (позикодавця) визначених статтею 625 цього Кодексу за таке прострочення на період воєнного стану. Штрафні санкції, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком проведеним позивачем за період 14.08.2024 року по 14.08.2025 року сума стягнення 3% річних становить 40966,68 грн., інфляційних втрат 130562,63 грн. (а.с. 4). З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, штрафні санкції за невиконання умов договору позики, нараховані позивачем в період дії воєнного стану. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем слід покласти на останню.

Outcome: dismissed