Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрікор Холдинг НС» (далі відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати за землю у розмірі 9799 грн. 41 коп. з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, а також розірвання договору оренди землі площею 1,7955 га з кадастровим номером 7423685400:05:000:0071, укладеного 19 грудня 2019 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7423685400:05:000:0071. 19 грудня 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки згідно якого розмір орендної плати на рік становить 3 352 грн. 86 коп. на рік, що сплачується до 31 грудня поточного року з урахуванням коефіцієнта індексації за відповідний рік. Однак, орендна плата за 2022 та 2023 роки сплачувалася не в повному обсязі та з порушенням строків виплати, зокрема за 2022 рік в сумі 4023,44 грн. вона була виплачена лише січня 2024 року, а за 2023 рік в сумі 4023,44 грн. виплачена у грудні 2024 року, за 2024 рік взагалі не сплачена. При цьому між позивачкою та відповідачем укладено два договору оренди на земельні ділянки 1,7955 га з кадастровим номером 7423685400:05:000:0071 та 1,1290 га з кадастровим номером 7423685400:04:000:0190, де в кожному договорі зазначена орендна плата 3238,86 грн. на місяц. Також у зв`язку з несвоєчасною виплатою орендної плати за землю їй має бути виплачено втрати від знецінення коштів внаслідок інфляції та 3% річних від суми орендної плати за 2022 та за 2023 роки, що загалом становить 9799,41 грн. Посилаючись на систематичне порушення відповідачем договору оренди земельної ділянки та положення статей 15, 526, 625, 651, 792 ЦК України, статтю 141 ЗК України, статті 21, 22, 25, 32 Закону України «Про оренду землі» позивачка просить стягнути недоплачену суму орендної плати з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних та розірвати вказаний вище договір оренди земельної ділянки. Представником відповідача подано відзив на позов в якому останній визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення 2011,70 грн. Проти задоволення решти позовних вимого просить відмовити. Вказує, що індексація нормативної грошової оцінки земель за 2002, 2003, 20004 та 2006 роки не здійснювалася. Вказує, що позивач помилково для розрахунку плати з урахуванням коефіцієнта індексації застосував індекс інфляції, розрахований Держстатслужбою, замість коефіцієнта індексації, розрахований Держшеокадастром, внаслідок чого розрахунок наданий позивачем є невірним. Представником позивача подано відповідь на відзив з якої вбачається, що позивачка свої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, також представник позивачки посилається на висновки Верховного Суду щодо нарахування і виплати орендної плати за землю з урахування індексу інфляції. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, при цьому у відзиві на позов вказав про розгляд справи без його участі. Заяви та клопотання учасників справи 19.11.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року позовна заява залишена без руху. Надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати її розгляду у порядку загального позовного провадження, визначено дату проведення підготовчого судового засідання, а також визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, позивачці та її представнику визначено строк для подання відповіді на відзив. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, позивачка є власником двох земельних ділянок площею 1,7955 га кадастровий номер 7423685400:05:000:0071 та площею 1,1290 га кадастровий номер 7423685400:04:000:0190 (а.с. 5,17). 19 грудня 2019 року між позивачкою та відповідачем було укладено договори оренди землі, предметом якого є земельні ділянки площею 1,7955 га кадастровий номер 7423685400:05:000:0071 та площею 1,1290 га кадастровий номер 7423685400:04:000:0190, строком до 31 грудня 2029 року, та визначено розмір орендної плати за землю 3 352 грн. 86 коп. (а.с. 5,6,17,18). Пунктом 12 вказаних договорів оренди передбачено, що орендна плата сплачується орендарем на протязі року, але останній платіж не пізніше 31 грудня поточного року. Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон України №161-ХІV) передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно частини першої статті 21 Закону України №161-ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Частиною другою статті 21 Закону України №161-ХІV передбачено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до частини другої статті 22 Закону України №161-ХІV орендна плата справляється у грошовій формі. Абзацом сьомим частини другої статті 25 Закону України №161-ХІV передбачено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. Орендар не в повному обсязі виконав свої зобов`язання. Так за 2022 рік недоплата з урахуванням індексації, згідно п. 11 договору, становить 879,21 грн., за 2023 рік недоплата складає 1129,25грн. За 2024 рік орендна плата не виплачена взагалі. Відповідно до пункту 11 договорів обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням коефіцієнта індексації за поточний рік. Пунктом 1.289 статті 289 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Згідно пункту 2.289 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. Згідно відомостей Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/broshuri-ta-listivki/862339.html) Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Держгеокадастр) визначено наступні коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель: за 2020 рік 1,0; за 2021 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); за 2022 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); за 2023 рік 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь); за 2024 рік становить 1,12 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь). Таким чином, договором оренди землі, укладеним між позивачкою та відповідачем, передбачено виплату орендної плати за землю з урахуванням коефіцієнта індексації, що визначається відповідно до наведених вище положень законодавства щороку Держгеокадастром. Представник позивачки у відповіді на відзив вказує на те, що орендна плата мала нараховуватися відповідачем з урахування індексу інфляції, посилаючись на висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 16 березня 2020 року, винесеній у справі №922/1658/19, згідно яких нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з доводами позивачки та її представника про те, що платежі, встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. У ході судового розгляду встановлено, що орендна плата за земельну ділянку виплачувалося не в повному обсязі. Суд погодожується з наданим представником позивача розрахунком. За таких обставин, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором оренди землі, позивачка має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення виплати орендної плати, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, у зв`язку з прострочення виплати орендної плати підлягають стягненню за 2022 рік у розмірі 1511 грн. 09 коп., за 2023 рік у розмірі 1951,83 грн., за 2024 рік у розмірі 6336,49 грн., загальна сума 9799,41 грн. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи по суті вимогу про розірвання договору оренди землі, укладеного між позивачкою та відповідачем 19 грудня 2019 року, суд враховує наступне. Статтею 13 Закону України №161-ХІV передбачено, що договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України №161-ХІV істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Приписи статей 24 та 25 Закону України №161-ХІV визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Абзац п`ятим частини першої статті 24 Закону України №161-ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт. Абзацом сьомим частини другої статті 25 Закону України №161-ХІV визначено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Частиною першою статті 32 Закону України №161-ХІV передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України) підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23, відставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби. У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України. Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати. Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати). Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що відповідач тричі допустив порушення умов договору оренди землі від 19 грудня 2019 року, а саме несплату орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 7423685400:05:000:0071, площею 1,7955 га, що свідчить про систематичність даного порушення, враховуючи тривалість допущених порушень, суд приходить до висновку про необхідність розірвати вказаний договір оренди землі на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Відповідно в цій частині позов підлягає задоволенню. Судові витрати Оскільки позов задоволено повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1937 грн. 92 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved