Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №156734 від 11.10.2024 в розмірі 21641,04 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 11.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №156734 на суму 13334,00 грн. Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора f45bc80d. На виконання умов кредитного договору, 11.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» здійснив переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] . 06.02.2025 між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» укладено Договір факторингу №06022025, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2025 до договору факторингу 1 та акту приймання-передачі реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2025 до договору факторингу 1 до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не повертала наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 21641,04 грн., яка складається з: 13334,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 7806,04 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн. заборгованість по комісії. Незважаючи на це позичальник не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором №156734 від 11.10.2024. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, витребувано докази. Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялась на адресу реєстрації відповідача, однак до суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не подала. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір №156734, який підписаний електронним підписом відповідачем шляхом відтворення одноразового ідентифікатора f45bc80d. Відповідно до п.2.1. договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 2.6 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені цим договором. Відповідно до п. 2.2.1 договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 13334,00 грн., надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 10000,50 грн. на № рахунку/картки позичальника [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3333,50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.3 договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Відповідно до п. 2.4 договору, знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 2,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн.. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Відповідно до п. 2.5 договору, комісія за надання кредиту складає 3333,50 грн., що розраховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Відповідно до п. 2.6 договору, загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 11.10.2024 (дата надання кредиту) по 03.01.2025. Відповідно до п. 2.7 договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 11145,54 грн. Денна процентна ставка складає 11145,54 грн./13334,00 грн./84 дні*100%=0,9951%/ день. (п. 2.7.1 договору). До договору додано Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту із зазначенням інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). (а.с.9-15). Згідно довідки ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» від 30.10.2025 вих.№3880/30-10, 11.10.2024 о 18:30 год. здійснено переказ коштів у сумі 10000,50 грн. на рахунок [PERSON] [NUMBER] , згідно договору №156734 від 11.10.2024 (а.с.16). Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) АТ КБ «ПриватБанк» було емітовано платіжну картку № [NUMBER] та згідно виписки про рух коштів по рахунку № [NUMBER] за період з 11.10.2024 по 16.10.2024 відповідач 11.10.2024 отримала грошовий переказ коштів у сумі 10000,50 грн. (а.с.58-59). Як вбачається із картки обліку виконання договору № 156734 від 11.10.2024, заборгованість [PERSON] станом на 03.01.2025 становить: 13334,00 грн. тіло кредиту, 7806,04 грн. відсотки, 501,00 грн. комісія за надання кредиту, загальна сума складає 21641,04 грн. (а.с.23). 06 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №06022025, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (клієнт) відступило право грошової вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) до відповідача за кредитним договором №156734 від 11.10.2024 (а.с.25-26). На виконання Договору факторингу №06022025 від 06.02.2025 між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» складено Акт приймання-передачі Реєстру №2 (а.с.28). Відповідно до витягу з додатку 1 до договору факторингу №06022025 від 06.02.2025 реєстру прав вимоги 2 від 06.03.2025, до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №156734 від 11.10.2024 в розмірі 21641,04 грн., яка складається з: 13334,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 7806,04 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн. заборгованість по комісії (а.с.29). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №156734 від 11.10.2024 заборгованість [PERSON] складає: 13334,00 грн. тіло кредиту, 7806,04 грн. відсотки, 501,00 грн. комісія за надання кредиту, загальна сума складає 21641,04 грн. Станом на 01.11.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена (а.с.32). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] кредитного договору №156734 від 11.10.2024, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» виконало взяті на себе зобов`язання та надало відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та комісії за надання кредиту. Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору належним чином не виконувала свого зобов`язання, в тому числі новому кредитору, із здійснення платежів, чим допустила порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому допустила порушення виконання своїх зобов`язань. Надані позивачем докази в сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за кредитним договором №156734 від 11.10.2024 в розмірі 21641,04 грн., яка складається з: 13334,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 7806,04 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн. заборгованість по комісії, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №34823 від 20.01.2026, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок. Крім того, представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 10.09.2025 між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір про надання правової допомоги №10/09/25-02. 11.09.2025 між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено додаткову угоду №25770863358. На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень позивачем надано акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість послуг, які надавались, складається з наступного: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Каптіла» до позичальника, яким є [PERSON] про стягнення заборгованості - 2 год., вартістю 5000,00 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника [PERSON] 2 год., вартістю 1000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 год., вартістю 500,00 грн.; підготовка та подача клопотання про отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 год., вартістю 500,00 грн. Разом 7000 грн. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. При визначенні співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі №490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі №205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрат на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка запиту та подача клопотання про витребування доказів. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial