Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №803657325 від 13.10.2020 року в сумі 25715,75 грн., судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Вимоги мотивує тим, що 13.10.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №803657325. Згідно умов кредитного договору первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 6000 грн. шляхом перерахування через банк-провайдер. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 13000 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги №115 від 05.01.2021 року до договору факторингу укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 року до договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача. 11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання щодо повного погашення кредитної заборгованості. 26.01.2026 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив провести розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади України, однак в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надіслала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 13.10.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір №803657325, відповідно до п.1.1 якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 6000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов зазначених у цьому договорі. Відповідно до п.1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Згідно п.1.3 договору на період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,01 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (п.1.4 кредиту). Згідно п.1.7 договору розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п.1.2 цього договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до договору). Відповідно до п.4.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (п.4.7 договору). Згідно Графіку розрахунків, що є Додатком №1 до договору №803657325 від 13.10.2020 року сторони погодили термін платежу, суму кредиту, нараховані проценти, загальну вартість кредиту. В заявці на отримання грошових коштів в кредит від 13.10.2020 року [PERSON] вказала свій номер карти [NUMBER] . Свої зобов`язання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало в повному обсязі, перерахувавши 13.10.2020 року [PERSON] на її карту № [NUMBER] 6000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5a5b4b0a-6fdd-4bb6-883d-8fd2a22bed65 від 13.10.2020 року. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 13.10, 14.10, 22.10, 01.11, 02.11, 17.11, 29.11.2020 року були укладені додаткові угоди до договору №803657325 від 13.10.2020 року, згідно яких сторони домовилися збільшити суму кредиту, яка в загальному становить 7000 грн. Переказ коштів відповідно до додаткових угод на рахунок [PERSON] на загальну суму 7000 грн. підтверджується платіжними дорученнями від 13.10, 14.10, 22.10, 01.11, 02.11, 17.11, 29.11.2020 року. Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 18.02.2026 року стверджується, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Договору та Додаткових угод на загальну суму 13000 грн. Судом встановлено, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом. Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Перехід права грошової вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором №803657325 від 13.10.2020 року підтверджується, укладеним 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договором факторингу №28/1118-01, укладеним 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договору факторингу №05/0820-01, укладеним 11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» договору факторингу №11/07/25-Е, а також документами, що є невід`ємними частинами вказаних договорів. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором та договорами факторингу. Згідно останньої Додаткової угоди від 29.11.2020 року до Договору №803657325 від 13.10.2020 року, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 1000 грн. з 29.11.2020 року на строк дії договору №803657325 від 13.10.2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Сторони погодилися викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у Графіку розрахунків єдиний порядок сплати непогашеної суми кредиту, збільшеної на суму, зазначену п.1 Додаткової угоди. Відповідно до Графіку розрахунків, що є Додатком №1 до Додаткової угоди від 29.11.2020 року, терміном платежу є 02.12.2020 року, загальна сума кредиту до сплати становить 10774,05 грн. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] має заборгованість по кредитному договору №803657325 від 13.10.2020 року станом на 05.01.2021 року в сумі 19101,87 грн., яка складається з: 8457,92 грн. тіла кредиту; 10643,95 грн. процентів. При цьому відповідачем за вказаний період було сплачено 8457,92 грн. в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, 18,92 грн. в рахунок погашення заборгованості по процентах. Таким чином, відповідач частково здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, чим фактично підтвердила факт укладення між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору. За умовами кредитного договору №803657325 від 13.10.2020 року сторони погодили, що договір укладено строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Таким чином, у межах строку кредитування за кредитним договором №803657325 від 13.10.2020 року до 12.11.2020 року відповідач мала, зокрема, повернути кредит і сплатити проценти періодичними платежами. Починаючи з 13.11.2020 року за кредитним договором відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. З урахуванням умов Додаткової угоди від 29.11.2020 року до Договору №803657325 від 13.10.2020 року суд приходить до висновку, що строк дії кредитного договору №803657325 від 13.10.2020 року встановлено до 28.12.2020 року. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. За таких обставин, після спливу визначеного договором строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено. З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», слідує, що станом на 02.12.2020 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №803657325 від 13.10.2020 року становить 10774,05 грн., що узгоджується з Графіком розрахунків, що є Додатком №1 до Додаткової угоди від 29.11.2020 року. В подальшому 06.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нарахувало [PERSON] відсотки в сумі 4014,42 грн., а після 06.12.2020 року нараховувало відсотки по 143,78 грн. в день (з розрахунку 1,7%, що множиться на суму залишку заборгованості по тілу кредиту). Суд не погоджується з таким розрахунком заборгованості по кредиту та здійснює власний розрахунок за період з 03.12.2020 року по 28.12.2020 року, тобто в межах строку дії кредитного договору. Таким чином заборгованість [PERSON] по кредитному договору за вказаний період становить 3738,40 грн. (8457,92 грн. х 1,7% х 26 днів = 3738,40). Отже, судом встановлено, що загальна вартість кредиту за кредитним договором №803657325 від 13.10.2020 року на час закінчення строку дії кредиту становить 14512,45 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що первісним кредитором, позивачем за кредитним договором №803657325 від 13.10.2020 року нарахована заборгованість по процентах після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача кредитної заборгованості, нарахованої в період дії строку кредитування. Як встановлено судом, відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит, і суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» суд задовольняє на 56,43%. Враховуючи наведене, сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 1502,39 грн. (2662,40 х 56,43% = 1502,39 грн.) Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. На підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача надав суду копію договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, додаткову угоду №25770916611 від 01.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025 року про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на загальну суму 7000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7073/10. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, відсутністю клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомоги в розмірі пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3950,10 грн. На підставі ст. ст.11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, та

Outcome: partial