Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

02.02.2026 ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивовано тим, що 07.04.2025 сторони уклали кредитний договір (оферти) №07.04.2025-100000687, на виконання умов якого позивачем надано кредит в розмірі 13000,00 грн. строком на 217 днів, тобто до 09.11.2025. За користування кредитними коштами відповідач мав сплачувати відсотки за процентною ставкою «Стандарт» в розмірі 1% за один день користування протягом перших двох чергових періодів та процентною ставкою «Економ» в розмірі 0,5% за один день користування, яка застосовується протягом наступних за черговими періодами. Крім того, договором передбачено сплата комісії пов`язаної з наданням кредиту в сумі 1170,00 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1170,00 грн у кожному з двох чергових періодів. Оскільки відповідач умови договору не виконав, тому у нього виникла заборгованість на загальну суму 46400,00 грн, з яких : 14000,00 грн - основний борг, 21620,00 грн - проценти, 1260 грн - комісія за надання кредиту, 2520 грн - комісії за обслуговування та 7000,00 грн неустойка, яку позивач просить стягнути на свою користь. Ухвалою суду від 10.02.2026 відкрито провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву. В судове засідання представник позивача не з`явився, просить розгляд справи здійснити у його відсутність, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, клопотань, заяв до суду не надсилав. Конверт повернувся з відміткою "адресат відсутній". Суд, на підставі вимог ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази, суд встановив наступні обставини. 07.04.2025 між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки від 07.04.2025, які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е847», надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу номер телефону, та за допомогою електронного підпису, за умовами якого сума кредиту 13000,00 грн, строк кредиту 217 днів, до 09.11.2025, з відсотковою ставкою «Стандарт» та «Економ», а також сплатою комісії (а.с. 19-25). В договорі міститься графік погашення кредиту з зазначенням відсотків, комісії та тіло кредиту. Крім того, 15.04.2025 було укладено додатковий договір (оферту) до кредитного договору (кредитної лінії), за умовами якого сума кредиту 14000,00 грн, яка складається з усіх Траншів (частин суми кредиту), зазначених в Договорі (1-й Транш) та в укладених Сторонами Додаткових Договорах (чергові Транші). За даними Додаткового Договору позичальнику було надано 2-й Транш у розмірі 1000,00 грн., строк на який надається кредит - 209 днів з дати його надання. У зв`язку з чим орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 39 400, 00 грн., загальні витрати за споживання кредитом - 25400,00 грн. (зворот а.с.27-а.с.29) Згідно довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором заборгованість [PERSON] за кредитним договором №07.04.2025-100000687 становить 46400,00 грн, з яких : 14000,00 грн - основний борг, 21620,00 грн - проценти, 1260,00 грн - комісія за надання кредиту, 2520,00 грн - комісії за обслуговування та 7000,00 грн - неустойка (а.с. 13) Відповідно до інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення «ТОВ УПР» 27.01.2026 було здійснено платіж в сумі 13000,00 грн за кредитним договором №07.04.2025-100000687, а саме кошти перераховано 07.04.2025, номер картки [NUMBER] , призначення платежу: видача за договором кредиту №07.04.2025-100000687, крім того 27.01.2026 було здійснено платіж в сумі 1000,00 грн за кредитним договором №07.04.2025-100000687, а саме кошти перераховано 15.04.2025, номер картки [NUMBER] , призначення платежу: видача за договором кредиту №07.04.2025-100000687 (а.с 36-37). Зазначені реквізити банківської карти № [NUMBER] співпадають із банківськими реквізитами карти відповідачки, вказаними останньою у договорі (заявці) №07.04.2025-100000687 від 2025 року. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону (ч.ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч.12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір №07.04.2025-100000687від 07.04.2025 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). У підписаному відповідачем кредитному договорі №07.04.2025-100000687від 07.04.2025 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Згідно із наданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №07.04.2025-100000687від 07.04.2025 року, заборгованість [PERSON] становить 46400,00 грн. При цьому суд зауважує, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем відповідає розрахунку платежів зазначених в графіку платежів, що підписаний відповідачем. [PERSON] обставин на які посилається позивач не спростував, зокрема належність йому банківської картки на які перераховано кошти, доказів надходження на банківську картку коштів в сумі 14000,00 грн та самого розрахунку заборгованості. Отже, ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 14000,00 грн., водночас [PERSON] , отримавши кредит, зобов`язання за договором №07.04.2025-100000687від 07.04.2025 року не виконав. Таким чином, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, та те, що відповідач отриманий кредит не повернув, будь-яких доказів повернення коштів суду не надав, суд приходить до висновку, що вимоги позову в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості, що складається з: 14000,00 грн. основного боргу, 21620,00 грн. процентів, 3780,00 грн. комісії, є підставними та підлягають задоволенню. Водночас, щодо вимоги позову про стягнення з відповідача 7000,00 грн. неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначене вище, стягнення неустойки у розмірі 7000,00 грн. за кредитним договором №07.04.2025-100000687від 07.04.2025, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого ТОВ «Споживчий центр» судового збору в розмірі 2260,75 грн.

Outcome: partial