Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на таке. Між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем 26.08.2025 було укладено кредитний договір №71391225, відповідно до вимог якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надав відповідачу кредит в сумі 7 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк 21 днів. 16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп»було укладено договір факторингу №16/09/25, згідно якого до ТОВ «Деал Фінанс Груп»перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідач свої вимоги за договором не виконав та кредит не повернув. У зв`язку із порушенням зобов`язань за вказаним договором відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 22342,53грн. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за вказаними кредитними договорами та сплачений при зверненні до суду судовий збір та витрати на правничу допомогу . Не заперечує проти ухвалення рішення. Ухвалою від 17.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано докази. Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнав просив суд відмовити оскільки позивачем не надано доказів набуття права вимоги, разом із додатками та реєстром боржників, де зазначено мої персональні дані та конкретне зобов`язання. Розрахунок заборгованості містить надмірні проценти та штрафні санкції, які є неспівмірними з сумою фактично отриманого кредиту. Нарахування процентів після настання прострочення є безпідставним У зав`язку з викладеним просив суд у задоволенні позову відмовити, а у разі встановлення факту наявності заборгованості стягнути виключно суму фактично отриманого кредиту. У відповідності ч.1 ст.280 ЦПК України суд знаходить можливим провести розгляд справи у відсутності сторін на підставі наданих документів, та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису за відсутності учасників справи - не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем 26.08.2025було укладено кредитний договір №71391225, відповідно до вимог якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надав відповідачу кредит в сумі 7 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк 21 днів. Вказане підтверджується копією договору від 26.08.2025 16.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп»було укладено договір факторингу №16/09/25, згідно якого до ТОВ «Деал Фінанс Груп»перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Вказане підтверджується копією договору від 16.09.2025. Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договором не виконував, та кошти не повернув, внаслідок чого, згідно розрахунку заборгованості станом на момент подачі позову до суду заборгованість відповідача за вказаним договором становить 22342,53грн. Вказане підтверджується розрахунками заборгованості. Згідно листа від 02.03.2026 №КНО-07.8.5/3159БТ на ім`я [PERSON] в банку емітувалась карта № [NUMBER] та на вказану карту 26.08.2025 були зараховані кошти у сумі 7 000 грн. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.12.2025 заборгованість відповідача за вказаними договором становить 22342,53 грн., з яких 7000 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 292,53 грн. - сума заборгованості за процентами, 1050 грн. борг за комісією, 14000 грн. борг за пенею/неустойкою. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості. У відповідності з положеннями ст.ст.509, 526, 629, 1054 ЦК України особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору. У статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18 викладено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду дає підстави для обґрунтованого висновку, що оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором у встановлений строк не виконав, то з нього підлягає стягненню на користь позивача заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотків, нарахованих виключно в межах строку кредитування, визначеного цим договором. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 7292,53 грн, з яких: 7000 грн заборгованість за кредитом; 292,53 грн. - сума заборгованості за процентами. Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 1050 грн. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Пунктом 2.2.4 договору №71391225 від 26.08.2025 встановлено, що комісія за надання кредиту становить 15,00% від суми наданого кредиту, що становить 1050 грн. Враховуючи, що відповідачу встановлено плату за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 2.2.4 договору №71391225 від 26.08.2025, щодо обов`язку відповідача сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 15.00% від суми наданого кредиту, є нікчемним. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1050 грн. за кредитним договором №71391225 від 26.08.2025 є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення неустойки суд зазначає таке. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Позивачем нараховано неустойку у розмірі 14000грн, що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 14000 грн. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Аналізуючи заперечення відповідача проти позову суд знаходить їх безпідставними, необгрунтовними. Щодо відсутності доказів того, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, суд зазначає таке. Між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу від 16.09.2025 №16/09/25 та реєстр прав вимог №23/12/2025-02 від 23.12.2025, згідно яких до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що зазначено в реєстрі за №4825. Щодо того, що заборгованість містить надмірні проценти та штрафні санкції, які є неспівмірними, суд зазначає таке. Аналіз незаконності процентів та штрафних санкцій суд може визначати тільки за позовними вимогами контрагента договору, в даному випадку відповідача. Зважаючи на те, що відповідач не звернувся до суду з відповідними позовними вимогами, тому у суду відсутні підстави для оцінки законності чи співмірності нарахування процентів та штрафних санкцій. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору суд враховує, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду через систему «Електронний суд» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 790,67 грн, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (32.64 % від заявленого позову). Аналогічно позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4500 гр. Оскільки позов задоволено частково, тому суд стягує з відповідач на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1603,8 грн. На підставі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, та ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280- 282, ЦПК України, суд , -

Outcome: partial