Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк», в інтересах якого діє представник Шкапенко О.В., звернулося в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101713760829811 від 22 квітня 2024 року у розмірі 120556,24 грн, станом на 27.10.2025, яка складається з: 94765,62 грн заборгованість за тілом кредиту; 24890,59 грн заборгованість за відсотками; 900,03 грн заборгованість за пенею. Окрім того, просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Будучи клієнтом банку, 22.04.2024 позичальник уклав кредитний договір АВН0СТ155101713760829811, щодо надання кредиту в розмірі 100000 грн строком на 60 місяців (тобто до 21.04.2029) зі сплатою процентів у розмірі 75 % щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно умов кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, внаслідок чого станом на 27.10.2025 виникла заборгованість на загальну суму 120556,24 грн, яка складається з наступного: 94765,62 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 24890,59 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 900,03 грн загальний залишок заборгованості за пенею. Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити. 20 січня 2026 року ухвалою суду заочне рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року у цивільній справі № 595/1568/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» не з`явився, до матеріалів цивільної справи долучив клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк», позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» і Заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. 22 квітня 2024 року відповідач [PERSON] за допомогою електронного підпису підписав паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка», а також Заяву про надання послуги «Швидка готівка» № AВН0СТ155101713760829811 від 22.04.2024. Умовами пунктів 3, 4, 5 Паспорту споживчого кредиту передбачено, зокрема пункт 3) тип кредиту беззалоговий; сума/ліміт кредиту 100000 грн; строк кредитування: 60 місяців, мета отримання кредиту: придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; спосіб надання кредиту: шляхом зарахування коштів на поточний рахунок клієнта з подальшою можливістю зняття коштів; пункт 4) процентна ставка 75 відсотків річних; тип процентної ставки фіксована; порядок зміни процентної ставки не передбачено; пункт 5) розмір щомісячного платежу визначається за формулою і становить 6505,19 грн. У Заяві про надання послуги «Швидка готівка» № AВН0СТ155101713760829811 від 22.04.2024 відповідач просив надати йому в АТ «А-Банк» кредит за послугою «Швидка готівка» в розмірі 100000 грн на строк 60 місяців з 22.04.2024 по 21.04.2029 включно з фіксованою процентною ставкою 75% на рік та зазначив, що сума кредиту зараховується на платіжну картку [NUMBER] . Розмір щомісячного платежу становить 6505,19 грн, а загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить 390309,74 грн. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором доведено до відома [PERSON] інформацію про дати платежів, кількість днів у розрахунковому періоді, суми платежів за розрахунковий період, проценти за користування кредитом. Згідно копії меморіального ордера № TR.35912435.19626.65455 від 22.04.2024 АТ «А-Банк» було видано [PERSON] кредит на суму 100000,00 грн згідно вищевказаного кредитного договору AВН0СТ155101713760829811 від 22.04.2024. З наданих позивачем доказів, зокрема, виписки по кредиту № 20.00.0001632581 від 27.10.2025, сформованої АТ «А-Банк» за період з 22.04.2024 по 26.10.2025 вбачається, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором AВН0СТ155101713760829811 від 22.04.2024, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 27.10.2025 становить 120556,24 грн, яка складається з наступного: 94765,62 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 24890,59 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 900,03 грн загальний залишок заборгованості за пенею. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи встановлено, що 22 квітня 2024 року між АТ «А-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір АВН0СТ155101713760829811 в електронній формі. Факт отримання кредиту підтверджується меморіальним ордером та випискою, які містяться в матеріалах цивільної справи. Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов угоди про надання споживчого кредиту В той же час, відповідач тривалий час не здійснював своєчасних платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором AВН0СТ155101713760829811 від 22.04.2024, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 27.10.2025 становить 120556,24 грн, яка складається з наступного: 94765,62 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 24890,59 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 900,03 грн загальний залишок заборгованості за пенею. Позивач просить стягнути заборгованість за цим кредитним договором в сумі 120556,24, в тому числі достроково повернути частину кредиту. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються норми законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Як слідує з умов договору, укладеного між сторонами справи, кредит є споживчим, оскільки наданий на придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг. Відтак, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за цим кредитним договором, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Звертаючись до суду із цим позовом АТ «А-Банк» посилався на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання. Як слідує з умов договору, сторонами погоджено строк кредитування та графік платежів до 21 квітня 2029 року включно, який ще не сплинув. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Однак, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, при зверненні до суду з позовом АТ «Акцент-Банк» не надало доказів направлення відповідачу [PERSON] вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а також отримання такої відповідачем, у разі невиконання якої банк мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то суд дійшов висновку, що у [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за кредитним договором АВН0СТ155101713760829811 від 22 квітня 2024 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту та така була отримана відповідачем. З огляду на викладене відсутні підстави для дострокового стягнення коштів за договором, укладеним сторонами в справі. В той же час, внаслідок невиконання договірних зобов`язань відповідачем, виходячи із розрахунку заборгованості, зважаючи на наявність у відповідача станом на 27 жовтня 2025 року простроченої заборгованості в сумі 26894,37 грн, з яких: 2003,78 грн заборгованість за тілом кредиту, 24890,59 грн заборгованість за процентами, та враховуючи приписи ст. 530, 610 ЦК України, в цій частині позов підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім іншого, просив стягнути заборгованість за пенею в розмірі 900,03 грн. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 затвердженого Законом України № 4643-IX від 21.10.2025. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Враховуючи те, що заборгованість за неустойкою у відповідача [PERSON] за кредитним договором № АВН0СТ155101713760829811 від 22.04.2024 виникла у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що вказана заборгованість у розмірі 900,03 грн стягненню з відповідача не підлягає, а тому, в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором АВН0СТ155101713760829811 від 22 квітня 2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в користь АТ «А-Банк» становить 26894,37 грн простроченої заборгованості, з яких: 2003,78 грн заборгованість за тілом кредиту, 24890,59 грн заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ «А-Банк»підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 540,40 грн (2422,40 грн х 26894,37 грн : 120556,24 грн). На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 551, 610, 612, 616, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: partial