Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2023 року між ТзОВ «ФК Віва Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1305485338490, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 4500 грн. 04.10.2023 року між ТзОВ «ФК Віва Капітал» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №04102023/2, відповідно до умов якого «ФК Віва Капітал» відступило на користь ТзОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 1305485338490 від 24.02.2023 року, укладеним між ТзОВ «ФК Віва Капітал» та [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість в загальній сумі 14350,50 грн., з яких: 4500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9850,50 грн. - заборгованість за відсотками та судові витрати. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. 03.03.2026 року відповідач по справі [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому остання не заперечує факту укладення кредитного договору № 1305485338490 від 24.02.2023 року з ТзОВ «ФК Віва Капітал», однак вказує що відсотки нараховувались поза строком кредитування, на те, що вона була необізнана щодо усіх істотних умов договору, в матеріалах справи відсутні докази щодо перерахування їй кредитних коштів. Просить суд зменшити розмір нарахованих відсотків до розумного та справедливого розміру, а також зменшити судові витрати по справі, пов`язані з відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 09.03.2026 року від представника позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому зазначає що відповідачем не заперечується факт укладення договору та факт невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Вказує на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором повністю відповідає умовам кредитного договору, чітко і послідовно відображає порядок і розмір нарахування заборгованості. Також зазначає, що разом з позовною заявою подано довідку ТОВ «Платежі онлайн» № 2077/10 від 09.10.2023 року, яка підтверджує факт перерахування кредитних коштів [PERSON] . Просить задовольнити позов в повному об`ємі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила. Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 24.02.2023 року між ТзОВ «ФК Віва Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1305485338490, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту 4500 грн.; строк користуванням кредитом 20 днів; дата повернення кредиту 16.03.2023 року. Період строку дії Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 726,35 (сімсот двадцять шість цілих тридцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 1,99 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дії договору блокує можливість отримання Позичальником нових кредитів та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії договору. Грошові кошти у сумі 4500 грн. були зараховані 24.02.2023 року на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 2077/10 від 09.10.2023 року. Крім того, судом встановлено, що 04.10.2023 року між ТзОВ «ФК Віва Капітал» та ТзОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №04102023/2, відповідно до умов якого «ФК Віва Капітал» відступило на користь ТзОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 1305485338490 від 24.02.2023 року, укладеним між ТзОВ «ФК Віва Капітал» та [PERSON] . Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу № 04102023/2 від 04.10.2023 року [PERSON] є боржником за кредитним договором № 1305485338490 від 24.02.2023 року, загальна сума заборгованості становить 14350,50 грн., з яких: 4500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9850,50 грн. - заборгованість за відсотками та судові витрати. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] була ознайомлена з усіма запропонованими умовами договору, зокрема з умовами нарахування процентів, підписавши кредитний договір, вона розуміла, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка, позивач підтвердила це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодилася зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його. Відповідач не надала суду жодних доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, не довела відсутність заборгованості або неправильність чи необґрунтованість її розміру, яку позивач просив стягнути, доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення кредитного договору суду також не надано. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс», слід стягнути заборгованість за кредитним договором 1305485338490 від 24.02.2023 року в розмірі 14350,50 грн. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Лівак І.М.; додаткову угоду № 1305485338490 від 17.11.2025 року до Договору про надання правової допомоги від 01.01.2025 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 17.11.2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М. від 17.11.2025 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що сторона по справі має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, а в детальному описів робіт (наданих послуг) відсутнє посилання на затрати часу з вивчення судової практики по даній категорії справ. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved