Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 96110. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. відкрито виконавче провадження № 66925787 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» в сумі 22 950,00 грн. Окрім того, 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 96111. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. відкрито виконавче провадження № 66925806 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» в сумі 25 095,00 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону та недотриманням процедури, оскільки не отримувала кредитів в ТОВ «Фінфорс», та не має заборгованості перед жодною фінансовою установою. Враховуючи наведене, просила визнати вказані виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 20.01.2026 року зазначену цивільну справу передано до Миколаївського районного суду Одеської області за підсудністю. Ухвалою суду від 17.02.2026 року відкрито провадження у справі та витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка Миколи Борисовича: -засвідчену копію кредитного договору № 93957-М від 21.09.2020 року, укладеного ТОВ «ЕКВІФІН Україна» та [PERSON] ; -засвідчену копію кредитного договору № 1079914-А від 23.10.2020 року, укладеного ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] . Витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву: -засвідчену копію кредитного договору № 93957-М від 21.09.2020 року, укладеного ТОВ «ЕКВІФІН Укаїна» та [PERSON] ; -засвідчену копію кредитного договору № 1079914-А від 23.10.2020 року, укладеного ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] ; -засвідчену копію письмової вимоги (претензії) до [PERSON] із повідомленням про її вручення; -розрахунок кредитної заборгованості. (а.с.37-38) 27.02.2026 року від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка Миколи Борисовича до суду надійшли витребувані матеріали. (а.с.46-81) 02.03.2026 року від Київського обласного державного нотаріального архіву до суду надійшла відповідь, що згідно Протоколу № 88/14-25 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 08.04.2025 року, документи, строки зберігання яких закінчилися, а саме (Наряд 2-20 «Примірники виконавчих написів та копії документів, на підставі яких вони вчинені»), приватного нотаріуса Бучанського (раніше Києво-Святошинського) районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за 2018-2021 роки було вилучено для знищення. (а.с.82) Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, в прохальній частині позовної заяви представник позивача просив суд проводити розгляд справи без його участі в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - ТОВ «Фінфорс», згідно Довідки про доставку електронного листа та Довідки про доставку електронного документу, які містяться у матеріалах справи, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідач не поцікавився ходом розгляду справи, у судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, письмових пояснень суду не надав. Суд звертає увагу, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Судом встановлено, що 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 96110, яким стягнуто з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 1079914-А від 29 жовтня 2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС-Лоун», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 40071779-82 від 23 грудня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс». Згідно даного виконавчого напису строк платежу за кредитним договором № 1079914-А від 23 жовтня 2020 року настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23 грудня 2020 року по 02 липня 2021 року. Сума заборгованості складає 22 950,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000,00 грн, прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 12 950,00 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн, строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плату зі стягувача за домовленістю сторін. Загальна сума, що підлягає стягненню 22 950,00 грн. (а.с.64) Окрім того, 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 96111, яким стягнуто з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 93954-М від 21 вересня 2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 42987483-40 від 16 грудня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс». Згідно даного виконавчого напису строк платежу за кредитним договором № 93954-М від 21 вересня 2020 року настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 грудня 2020 року по 02 липня 2021 року. Сума заборгованості складає 25 095,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000,00 грн, прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 15 095,00 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн, строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плату зі стягувача за домовленістю сторін. Загальна сума, що підлягає стягненню 25 095,00 грн. (а.с.81) 23.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. на підставі заяви стягувача ТОВ «Фінфорс» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66925787 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 22 950,00 грн, а також на підставі заяви стягувача ТОВ «Фінфорс» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66925806 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 25 095,00 грн. (а.с.10-11) 27.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 66961597. (а.с.8 зворот) Статтями 15, 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису містить Порядок (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 зазначив, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, згідно виконавчих написів, [PERSON] є боржником за кредитними договорами, правонаступником усіх прав та обов`язків яких на підставі договорів відступлення прав вимоги є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс». Однак відповідачем не надано суду документів, відповідно до якого ТОВ «Фінфорс» набуло прав нового кредитора щодо боржника [PERSON] , а також доказів того, що такі документи надавались нотаріусу при вчиненні виконавчого напису. В ході розгляду справи не спростовано доводи позивача про те, що листів щодо сплати заборгованості не отримувала, тому не мала можливості оспорити вимоги ТОВ «Фінфорс». Крім того, відповідачем не надано документів на підтвердження того, що письмова вимога про стягнення заборгованості взагалі направлялася боржнику, і, відповідно, була нею отримана, та того, що така була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Також судом встановлено наступне. З тексту оспорюваних виконавчих написів встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Так, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому пункту 2 не передбачено в діючому Переліку. Отже, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис, керувалася нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяла в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». З огляду на викладене, оскільки судом встановлено, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, нею взято до уваги тільки розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, який зроблено ТОВ «Фінфорс» одноособово без урахування думки та позиції позивача, враховуючи, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд дійшов висновку, що спірні виконавчі написи підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню, а позовні вимоги (в частині визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню) такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем зазначено в позовній заяві про понесення нею судових витрат, зокрема, сплачений судовий збір в розмірі 2129,92 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12000 грн. та заявлено вимогу про стягнення таких витрат на її користь з відповідача. Оскільки позов задоволено, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2129,92 грн. Разом з тим, відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Постанова ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 визначає, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Також в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». У постанові від 14.11.2024 у справі № 161/629/23 Верховний Суд зробив висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову додано лише Ордер на надання правничої допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1514 Жупинського Миколи Андрійовича. Жодних інших документальних підтверджень, що позивачем понесено витрати на правову допомогу (договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат) матеріали справи не містять. Таким чином, стороною позивача не було надано суду доказів, що підтверджували б понесені нею витрати на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи, окрім самого ордеру про надання правчичої допомоги, не додано жодного доказу на підтвердження того, що сторонами узгоджувались надані адвокатом послуги, їх вартість, що виконавець надавав замовнику такі послуги, що має відображатись в акті прийому-передачі наданих правових послуг тощо. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial