Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

29 грудня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» подав до Горохівського районного суду Волинської області суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 10 лютого 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір № 3451382 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора В971. Згідно умов кредитного договору товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 3000 грн, шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , строком на 359 днів, із стандартною процентною ставкою 1,99% на день. 26 жовтня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №26102023 від 26 жовтня 2023 року відступило, а ТОВ «ФК «Профіт» набуло право грошової вимоги до відповідача. В подальшому ТОВ «ФК «Профіт» на підставі договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року відступило, а ТОВ «ФК «Сіті Колект» набуло право грошової вимоги до відповідача. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у [PERSON] станом на дату подання позову обліковується прострочена заборгованість у сумі 17820 грн, з яких тіло кредиту 3000 грн, нараховані відсотки 14820 грн, пеня/штрафні санкції 0,00 грн. Просить стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» заборгованість за кредитним договором № 3451382 від 10 лютого 2023 року в розмірі 17820 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. 21 січня 2026 року дана справа надійшла до Локачинського районного суду Волинської області за підсудністю. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19 лютого 2026 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 19 лютого 2026 року у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи відкладено на 12 березня 2026 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 68 на звороті). Одночасно у позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 46). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 70). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Згідно із ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10 лютого 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3451382 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), в електронній формі та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором В971 (а.с. 9-18). Крім того, 10 лютого 2023 року [PERSON] в електронній формі підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 18 на звороті-19). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти у розмірі 3000 грн (п. 1.2) у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок № [NUMBER] (п.2.1) строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.3), а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2). За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, яка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору (п. 1.4.1). Відповідно до п. 1.4.2 Договору, якщо клієнт до 12 березня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою, що становить 2,00% за кожен день користування. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою на весь строк користування кредитом складає 24600 грн. (п. 1.6.1), а з урахуванням зниженої процентної ставки 24600 грн (п. 1.6.2). ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту (п. 5.1.3 Договору). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, кредитний договір № 3451382 від 10.02.2023 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Лінеура України» 10.02.2023 о 15:06:04 було перераховано відповідачу кошти в розмірі 3000 грн на картку № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту, за допомогою системи іPay.ua, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 939-2802 від 28.02.2024 року (а.с. 24 на звороті). Таким чином, ТОВ «Лінеура України» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак, [PERSON] не виконав свого обов`язку та не повернув наданий кpeдит в строки, передбачені договором, що спричинило виникнення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 3451382 від 10.02.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 26.10.2023 року, сформованого ТОВ «Лінеура Україна», у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо повернення кредиту протягом 247 днів (до 26.10.2023 року) здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом: протягом за ставкою 2% в день (0,6 грн) на загальну суму 14820 грн. Таким чином залишок заборгованості у [PERSON] зі сплати кредиту становить 17820 грн, з яких 3000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 14820 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 20 на звороті-24). Правильність наданих товариством розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування зазначених представником позивача доводів відповідач інших розрахунків чи доказів про належне виконання умов договору суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 26 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Профіт» укладено договір факторингу № 26102023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників та є невід`ємною частиною цього договору, а 09 вересня 2025 року між ТОВ «ФК Профіт» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, відповідно до умов якого ТОВ «ФК Профіт» відступає за плату право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 28-29, 30-32). Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 1 від 17 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Сіті Колект» перерахувало кошти на рахунок ТОВ «ФК Профіт» згідно Договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року (а.с. 32 на звороті). Відповідно до акту приймання-передачі документації та договором факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року, ТОВ «ФК Профіт» передало, а ТОВ «ФК «Сіті Колект» прийняло реєстр боржників (а.с. 32). Із реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року та копії витягу з реєстру боржників вбачається, що залишок заборгованості у [PERSON] на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 3451382 становить 17820 грн, з яких 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14820 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 33, 34). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3451382 від 10 лютого 2023 року, і він вправі пред`являти відповідні вимоги про стягнення коштів. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання в повному обсязі відповідачем своїх зобов`язань за вищенаведеним кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір боргу відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 3451382 від 10 лютого 2023 року у розмірі 17820 грн, з яких з яких 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14820 грн сума заборгованості за відсотками. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача до матеріалів справи долучено договір № 25 про надання правової допомоги від 17 жовтня 2025 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Колект» та адвокатом Бацюк Оксаною Миколаївною, згідно якого вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги (а.с. 42-43), додаток №1 до договору про надання правової допомоги № 25 від 17 жовтня 2025 року (а.с. 43 на звороті), заявку про надання правової допомоги № 1026 від 25 листопада 2025 року, з яких вбачаються види виконаних робіт (наданих послуг), кількість годин та вартість, а саме: усна консультація (з вивченням документів, 2 год., 3000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, 3 год., 9000 грн. Крім того, у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 691 виданого 12 березня 2012 року Бацюк Олені Миколаївні (а.с. 43). При цьому, суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved