Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №Z06.00617.005084081 від 28.03.2019 року в розмірі 78598,79 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 28.03.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.00617.005084081 , відповідно до умов якого, відповідачці в тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 29104,26 грн. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши грошові кошти [PERSON] . Всі права вимоги за кредитним договором №Z06.00617.005084081 від 28.03.2019 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), укладеним між [PERSON] та АТ «ІДЕЯ БАНК», було відступлено банком ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» згідно з договором факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, в подальшому право вимоги перейшло до ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на підставі договору факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, які в свою чергу передали права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу № 08/11/2024 від 08.11.2024 ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», тобто позивачу. Відповідачка зі своєї сторони, не виконала умови кредитного договору, а саме не здійснила належним чином погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 78598,79 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29104,26 грн.; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 20464,43 грн.; простроченої заборгованості за комісіями в розмірі 29030,10 грн. Відповідачка не здійснила жодної оплати після уступки права вимоги і не надала доказів оплати, відповідно сума заборгованості не змінилася. Позивач після відступлення прав вимоги, не нараховував відсотки та комісії по кредитному договору. ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» направлено відповідачці вимогу про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, надавши можливість добровільно врегулювати спір та сплатити заборгованість, однак вимога не була виконана. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2025 року позов задоволено повністю.Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за кредитним договором №Z06.00617.005084081 від 28.03.2019 року в розмірі 78598,79 грн.Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 5000, 00 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з [PERSON] на Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» 2422,40 грн. сплаченого судового збору. 23.07.2025 року представником заявницю подано заяву про перегляд заочного рішення. 25.07.2025 року представником позивача подано заперечення про перегляд заочного рішення. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2025 року скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2025 року винесене у справі №461/4689/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду на 21.10.2025 року на 11 год. 30 хв. Ухвалою Галицького районного суду м.Львоа від 25.09.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Денисенка Всеволода Вячеславовича про передачу справи за підсудністю до Рокитнянського районного суду Київської області відмовлено. 24.11.2025 на адресу суду надійшов відзиввід представника відповідачки. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Також, зазначив у запереченні на заяву про перегляд заочного рішення суду те, що представник заявниці не надає жодних доказів в обгрунтування заперечень, а лише наголошує про необізнаність судового розгляду. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає такі безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що 09.11.2025 року було отримано довідку про кредитні відносини [PERSON] , з якої вбачається, що за кредитним договором № Z06/00617/005084081 від 28.03.2019 року банком були отримані грошові кошти: 10.05.2019 року 1988, 08.07.2019 року 4000 грн; 20.09.2019 року 5000 грн. Наведені дані підтверджують, що [PERSON] належно виконувала свої договірні зобов`язання перед кредитором, здійснюючи регулярні платежі за кредитним договором. Відповідно довідка спростовує твердження позивача про нібито ухилення відповідачки від виконання умов договору, оскільки фактичні розрахунки між сторонами відбувалися, що свідчить про наявність сумлінної поведінки [PERSON] у межах кредитних правовідносин. Крім того, із довідки вбачається, що 25.07.2023 року права вимоги за зазначеним кредитним договором були відступлені ТОВ «СВЕА ФІНАНС», що має істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема для визначення належного позивача та обсягу його прав. За відсутності належних доказів безперервності переходу права вимоги та з урахуванням наявних суперечностей у документах, позивач не довів, що станом на день подання позову саме він є належним кредитором за спірним договором. Це означає, що він є неналежним позивачем у розумінні цивільного процесуального законодавства, а його вимоги не можуть бути задоволені. Окрім цього до стягнення «прострочена заборгованість за комісіями» у розмірі 29 030,10 грн, що фактично дорівнює сумі основного боргу. Така величина комісій явно не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, закріпленим у статтях 3, 509, 526 ЦК України, а також свідчить про істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу. Кредитний договір був укладений 28.03.2019 року. Згідно з умовами договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом періодичних (щомісячних) платежів. Кожен такий платіж має свій строк виконання. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28.03.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06.00617.005084081, відповідно до умов якого, відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в розмірі 29104,26 грн. /а. с.42-45/. Всі права вимоги за кредитним договором №Z06.00617.005084081 від 28.03.2019 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), укладеним між [PERSON] та АТ «ІДЕЯ БАНК», було відступлено банком ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» згідно з договором факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, в подальшому право вимоги перейшло до ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на підставі договору факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, які в свою чергу передали права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу № 08/11/2024 від 08.11.2024 ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z06.00617.005084081 від 28.03.2019 року заборгованість [PERSON] в розмірі 78598,79 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29104,26 грн.; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 20464,43 грн.; простроченої заборгованості за комісіями в розмірі 29030,10 грн. /а. с. 32/. 04.04.2025 року ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» скерувало на адресу [PERSON] письмову вимогу про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором /а. с. 60-61/. Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитних договорів, суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, пункти кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитними договорами, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договорів, які є нікчемними, а саме: за кредитним договором №Z06.00617.005084081 від 28.03.2019 простроченої заборгованості за комісіями в розмірі 29030,10 грн. не підлягають стягненню з відповідачки. Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідачки в цій частині , що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №Z06.00617.005084081 від 28.03.2019 у загальному розмірі 49568 грн 69 копійок, з яких: 29104грн 26 коп. заборгованість за основним боргом; 20464 грн 43 коп. заборгованість за відсотками. Також, суд не знаходить підстав для застосування положень закону щодо позовної давності, як підстави для відхилення заявлених вимог, оскільки така позивачем не пропущена. Зокрема, згідно п.5.5. Договору кредиту №Z.06.00617.005084081 від 28.03.2019, сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції від 02.04.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції від 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, який виключений, пункт 19 розділу виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025. Відтак, строк позовної давності не пропущений. Таким чином, виходячи з наведених доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №Z.06.00617.005084081 від 28.03.2019 у загальному розмірі 49568 грн 69 коп., з яких 29104 грн 26 коп. заборгованість за основним боргом; 20464 грн 43 коп. заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1527 гривень 69 копійок. Окрім цього, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial