Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

24.12.2025 позивачі звернулися до суду з позовом до Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, про визнання права власності на квартиру. В позові зазначили, що вони є власниками по 1/2 частині квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що право власності на вказану квартиру було набуто в порядку приватизації до введення в дію Державного реєстру речових прав, Реєстру прав власності на нерухоме майно, нерухоме майно не зареєстроване в цих реєстрах. У зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Внаслідок окупації міста Токмак доступ до житла втрачено, оригінали документів в бюро технічної інвентаризації залишилися на окупованій території, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказане майно у судовому порядку, оскільки в інший спосіб підтвердити право власності на нерухоме майно неможливо. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2026 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачі не з`явилися, від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позивач [PERSON] в позові просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просить рішення ухвалити на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року). Ст. 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.01.1998 органом приватизації ВАТ «Південдизельмаш», [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , кожен по 1/2 частині. Загальна площа квартири 47,9 кв.м. Суду надано копію технічного паспорта на квартиру, що перебуває у власності позивачів, копії приватизаційних платіжних доручень. Відповідно до даних технічного паспорта загальна площа квартири становить 47,9 кв.м., житлова площа 27,0 кв. [ADDRESS] підтверджується додатком до рішення Токмацької міської ради від 21.01.2016 № 13. Як вбачається з копії рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81536253 від 27.10.2025, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовила у проведенні реєстрації у зв`язку з неможливістю підтвердити проведену до 01.01.2013 державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , а тому позов до Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, про визнання права власності на квартиру підлягає задоволенню.

Outcome: approved