Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ТзОВ «НЕССО», приватного виконавця Овсієнко А.В. про повернення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса, в обґрунтування якого вказав, що 29.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис р/н 16303, яким стягнуто з позивача на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» кошти в сумі 22872,00грн та 950,00грн за вчинення виконавчого напису, всього в сумі 23822,00грн. Вказаний виконавчий напис вчинений в зв`язку з укладенням між позивачем та відповідачем договору № 200724-21876-2 від 24.07.2020 про отримання позики в сумі 4000,00грн. 10.02.2021 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження № 64461150, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2021. Проте, в постанові про відкриття виконавчого провадження та в усіх інших постановах, що містяться в матеріалах виконавчого провадженні безпідставно вказано, що виконавчий напис від 29.01.2021 № 16303 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. В подальшому вказане виконавче провадження № 64461150 було передано до виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В., що підтверджується постановою про передачу виконавчого провадження від 20.12.2023 постановою про прийняття виконавчого провадження від 20.12.2023. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2024 справа № 686/2731/24, виконавчий напис № 16303 від 29.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» коштів за договором №20724-21876-2 від 24.07.2020, визнаний таким, що не підлягає виконанню. До моменту набрання рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2024 справа № 686/2731/24, в межах виконавчого провадження № 64461150 було проведено ряд виконавчих дій, внаслідок яких з позивача стягнуті кошти в сумі 11757,88 грн., в т.ч. на користь приватного виконавця Єфіменко Д.О. 494,00 грн., за проведення виконавчих дій та 1124,58 грн. як винагорода приватного виконавця, а на користь ТзОВ «НЕССО» 10139,30 грн., оскільки виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, вказані кошти отримані відповідачами без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим просить стягнути з ТзОВ «НЕССО» 10139,30 грн., з приватного виконавця Єфіменко Д.О. 1618,58 грн., а також понесені судові витрати. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, відзив на позов не подав. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась в установленому законом порядку. За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2024 справа № 686/2731/24, виконавчий напис № 16303 від 29.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» коштів за договором №20724-21876-2 від 24.07.2020, визнаний таким, що не підлягає виконанню. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» змінило найменування на ТзОВ «НЕССО». В межах виконавчого провадження ВП № 64461150 з примусового виконання виконавчого напису № 16303 від 29.01.2021, з позивача стягнуті кошти в сумі 11 757,88 грн., в т.ч. на користь приватного виконавця Єфіменко Д.О. 1618,58 грн. (494,00+1124,58), та на користь ТзОВ «НЕССО» 10139,30 грн. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.04.2024 справа № 686/2731/24 виконавчий напис № 16303 від 29.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» коштів за договором №20724-21876-2 від 24.07.2020 в загальній сумі 22872 грн., визнаний таким, що не підлягає виконанню, то отримані ТзОВ «НЕССО» на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 10139,30 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. Щодо вимог до приватного виконавця Єфіменка Д.О. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову. Судом встановлено, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. від 10.02.2021 визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 494,00 грн. та основну винагороду в розмірі 2 382,20 грн. Предметом спору в цій справі є стягнення безпідставно отриманих коштів у виконавчому провадженні, а тому заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та інтересів приватного виконавця Єфіменко Д.О. Разом з тим приватний виконавець Єфіменко Д.О. до участі в справі як співвідповідач залучений не був, клопотань про його залучення співвідповідачем за цим позовом позивач не заявляв, у зв`язку з чим вимоги щодо стягнення з приватного виконавця Єфіменко Д.О. 1618,58 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідач ТзОВ «НЕССО» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1044 грн. 47 коп. (1211,20х10139,30:11757,88).

Outcome: partial