Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

12.12.2025 року представник ТОВ «Бізпозика» Танцуріна Є.В. звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16120,72 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 16.04.2024 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) ТОВ «Бізпозика» щодо укладення кредитного договору на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2294 на номер телефону [NUMBER] , котрий останньою було введено/відправлено. Таким чином 16.04.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - Позивач, ТОВ «Бізпозика») та [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач) укладено Договір №496551-КС-001 про надання кредиту, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом введення одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15514127 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів. Однак, відповідачка свої зобов`язання за договором №496551-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов Договору №496551-КС-001 виникла заборгованість у розмірі 16120,72 грн, що складається з: - 5000,00 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; - 10370,72 грн - суми прострочених платежів по процентах; - 750,00 грн - суми прострочених платежів за комісією. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 17.12.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За клопотанням позивача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо емітованої карти на ім`я [PERSON] та виписку по її рахунку. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належно. Звернулась з заявою, у якій просила справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги визнала частково, у частині кредиту. Нараховані відсотки та неустойку не визнала, так як є дружиною військовослужбовця і має пільги згідно ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (п. 15 ст. 14). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Пунктами 5 та 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 16.04.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - Позивач, ТОВ «Бізпозика») та [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач) укладено Договір №496551-КС-001 про надання кредиту, підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 16.04.2024 року ТОВ «Бізпозика» направлено [PERSON] пропозицію укласти Договір №496551-КС-001 про надання кредиту, яку [PERSON] прийняла. Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2294 на номер телефону [NUMBER] , котрий останньою було введено. Таким чином, 16.04.2024 року між ТОВ «Бізпозика» та [PERSON] , укладено Договір №496551-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1 Договору №496551-КС-001 про надання кредиту, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору №496551-КС-001 про надання кредиту, сторони визначили розмір зниженої процентної ставки за Кредитом, яка є фіксованою та становить 1,15514127 процентів на день, стандартна процентна ставка за кредитом 2 проценти (п. 2.4); комісія за надання кредиту 750,00 грн (п. 2.5.); строк, на який надається кредит 16 тижнів (п.2.3.); строк дії договору до 06.08.2024 року (п. 2.7.); дата повернення кредиту 06.08.2024 року (2.13.). У пункті 2.11. Договору №496551-КС-001 про надання кредиту сторони зазначили розмір денної процентної ставки 0,97 процентів. Пунктом 3.2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3.2.3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. Відповідно до підтвердження щодо переказу грошових коштів надавача платіжних послуг ТОВ «Профітгід», в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача на карту № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» з рахунку платника ТОВ «Бізпозика» на суму 5000,00 грн, призначення переказу: перерахунок коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] згідно кредитного договору №496551-КС-001 від 16.04.2024. На час розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк» вимоги ухвали суду про витребування інформації щодо емітованої карти на ім`я [PERSON] та виписки по її рахунку не виконало. Водночас, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 31 ЗУ «Про платіжні послуги» після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію: 1) відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача (за наявності технічної можливості); 2) суму платіжної операції у валюті рахунку платника та у валюті платіжної операції; 3) суму всіх комісійних винагород та зборів, що утримані з платника за виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо); 4) курс перерахунку іноземної валюти (якщо платнику надавалися послуги з виконання операцій з обміну іноземної валюти); 5) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування (у разі її зазначення). Враховуючи, що позивач є фінансовою, а не банківською установою, тому зважаючи на положення Закону України «Про платіжні послуги», підтвердження надавача платіжних послуг про здійснення переказу грошових коштів є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити. Враховуючи позицію відповідача, яка визнає позовні вимоги в частині тіла кредиту, факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджено належними доказами. В свою чергу відповідачка свої зобов`язання за Договором №496551-КС-001 від 16.04.2024 року про надання кредиту належним чином не виконала. Згідно розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, у зв`язку з порушенням відповідачкою умов Договору №496551-КС-001 від 16.04.2024 року виникла заборгованість, що станом на 28.11.2025 року складає 16120,72 грн, у тому числі 5000,00 грн - за кредитом; 10370,72 грн - по відсотках; 750,00 грн - по комісії. Щодо посилань відповідачки на безпідставність нарахування їй процентів за користування кредитом та неустойки у зв`язку з тим, що вона є дружиною військовослужбовця суд зазначає наступне. Так, з копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 04.11.2022 року убачається, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , шлюб укладений 04.11.2022 року. Згідно довідки від 02.03.2026 року №1534 [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується також витягом із наказу по стройовій частині командира військової частини [NUMBER] від 14.09.2025 року №53. Вислуга років становить 08 років 08 місяців 20 днів. Згідно копії військового квитка серії [NUMBER] від 11.11.2014 року [PERSON] проходить військову службу з 15.03.2022 року (в/ч [NUMBER] ) до цього часу (в/ч [NUMBER] ). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» №1357-IX від 30.03.2021 року, який набрав чинності 23.04.2021 року, внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024 року, який набрав чинності 18.05.2024 року, внесено зміни до ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: пункт 15 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Отже, зміни до цього Закону, на які посилається відповідачка як на матеріальну підставу для відмови у задоволенні частини вимог, набули чинності 18.05.2024 року, тобто на час укладення кредитного договору 16.04.2024 року і до 17.05.2024 року правовідносини, які виникли між сторонами, регулювалися іншими нормами матеріального права, якими не передбачалося звільнення дружин військовослужбовців від сплати процентів за кредитом. Указами Президента України №№ 64/2022, 65/2022, 69/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. З урахуванням вказаних положень Закону, з 24.02.2022 року на всій території Україні діють умови особливого періоду. Враховуючи викладене, оскільки чоловік відповідачки, [PERSON] з 15.03.2022 року був і є військовослужбовцем, його дружина [PERSON] з 18.05.2024 року (з часу набрання чинності відповідними змінами закону) має право на пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», отже вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 18.05.2024 року не підлягають задоволенню. На вимоги про сплату комісії за надання кредиту зазначені пільги не поширюються, крім того, комісія нарахована позивачем одноразово при наданні кредиту 16.04.2024 року, тобто до 18.05.2024 року. Щодо процентів, нарахованих відповідачці за період з 16.04.2024 року до 17.05.2024 року, то в цей період на відповідачку не поширювалися пільги, передбачені, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих у цей період слід задовольнити у розмірі, що за розрахунком позивача становить 2270,72 грн. За наведених підстав суд зробив висновок про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь відповідача заборгованості за Договором №496551-КС-001 від 16.04.2024 року у розмірі 8020,72 грн, що складається з: - 5000,00 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; - 2270,72 грн - суми прострочених платежів по процентах; - 750,00 грн - суми прострочених платежів за комісією. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1205,24 грн, виходячи з розрахунку: 8020,72 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 16120,72 грн (розмір заявлених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial