Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

23.12.2025 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей, син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Шлюб розірвано на підстав рішення суду. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2016р. ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання двох спільних неповнолітніх дітей у розмірі 1500,00грн, щомісячно. Старший син [PERSON] на даний час є повнолітнім, аліменти не стягуються. Молодший син [PERSON] є неповнолітнім, і сума в розмірі 1500грн. на утримання дитини на сьогоднішній день є надто малою. Позивачка зазначає, що на утримання сина витрачає 10 000грн., і вважає справедливим, щоб половину витрат ніс відповідач, оскільки дитина повністю перебуває на її утриманні. Дитина проживає з нею, кошти, які вона отримує як аліменти, не вистачає на належне утримання сина, а відповідач в добровільному порядку не надає інших коштів. Тому вона за рахунок своєї відпустки на основному місці роботи змушена їздити на заробітки за кордон, залишаючи дитину зі своєю матір`ю. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 26.12.2025 відкрито провадження та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 10.02.2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зазначену позивачкою суму аліментів, яку вона просить стягувати вважає необґрунтовано завищеною. Вказує, що він добросовісно виконував та надалі виконує свої обов`язки по сплаті аліментів присуджених рішенням суду, заборгованості немає. Окрім того, 06.05.2016р. між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. Невдовзі, [INFO] у їхній сім`ї народився син, [PERSON] . Крім дружини та сина, з ними також проживає разом неповнолітня дочка дружини від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , якою також опікується. Вказує, що з часу призначення аліментів за попереднім рішенням суду його матеріальний та сімейний стан також змінився, погіршився його стан здоров`я. У свою чергу, незважаючи на суму встановлену судом у розмірі 1500,00 грн, він добровільно сплачує 1800 грн. щомісячно, що повністю відповідає мінімально гарантованій сумі аліментів на дитину у віці від 6 до 18 років. Відтак у позові просить відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат Петелька О.О. позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Зазначили, що розмір аліментів, присуджений рішенням суду, є надто малим, і відповідач зобов`язаний брати належну участь в утриманні сина. Відповідач заперечив проти позову, зазначив, його майновий стан істотно не покращився. Водночас, після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у 2016 році на користь позивачки, змінився його сімейний стан, а також суттєво погіршився стан його здоров`я. Разом із тим, рішення суду він виконує добросовісно та не має іншої можливості, окрім сплати мінімально гарантованого розміру аліментів для дитину відповідного віку. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, повно та всебічно дослідивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися двоє дітей, син [PERSON] [INFO] , який на даний час є повнолітнім, та син [PERSON] [INFO] . (а.с. 5). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.04.2016року шлюб між сторонами розірвано (справа №466/1533/16-ц) . Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 30.03.2016 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1500 грн. щомісячно (а.с. 3). Старший син [PERSON] , [INFO] , на даний час є повнолітнім,аліменти на нього не стягуються з відповідача. Станом на даний час стягуються аліменті,в ідповідно до зазначеного вище рішення суду,,на [PERSON] , [INFO] . Заборгованость по сплаті аліментів відсутня. Дану обставину не заперечували позивач та представник позивача в судовому засідання. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Положення ст.192 Сімейного кодексу України, регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині 1 ст.192 СК України, наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. У Постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів матір. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі N? 632/580/17 (провадження N? 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N?536/1557/17 (провадження N? 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі N?343/945/19 (провадження N?61-2057св20). Судом встановлено, що відповідач добросовісно виконував та продовжує виконувати свої обов`язки по сплаті аліментів встановлених рішенням суду від 30.03.2016р., а тому відповідно й матеріально забезпечує потреби дитини в силу свого фінансового становища. Згідно висновку у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі N 72/3260/20 від 24 травня 2023 року зазначено наступне: " У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N?3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращення матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Суд відмовляє у стягненні аліментів у розмірі 5000 грн., як це просить позивачка, оскільки нею не доведено суттєвого погіршення її матеріального становища чи погіршення стану здоров`я, та матеріальної спроможності відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Крім того, суд враховує, що на утриманні у відповідача є малолітня дитина, син [PERSON] , [INFO] народжена у другому шлюб. Суд приймає до уваги стан здоров"я відповідача,що підтверджується письмовими доказами(медичними документами). Окрім того, незважаючи на зміну сімейних обставин та погіршення стану здоров`я, відповідач сумлінно виконує покладений на нього обов`язок щодо утримання дитини [PERSON] , що свідчить про його добросовісність та відповідальне ставлення до виконання судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, станом на 2026р. мінімальний гарантований розмір аліментів, який встановлюється Законом про Державний бюджет України, становить для дітей до 6 років 1 408,5 грн (прожитковий мінімум 2 817 грн); для дітей від 6 до 18 років 1 756 грн (прожитковий мінімум 3 512 грн). У свою чергу, незважаючи на суму встановлену судом у розмірі 1500,00 грн, відповідач добровільно сплачує 1800 грн. щомісячно, що повністю відповідає мінімально гарантованій сумі аліментів на дитину у віці від 6 до 18 років. Відтак, суд вважає позовні вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів не обґрунтованими та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення аліментів у розмірі 1800 грн. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З урахуванням викладеного, суд збільшує розмір аліментів із твердої грошової суми в розмірі 1500 грн до 1800 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. З урахуванням вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача 1311,20 грн судового збору в дохід державного бюджету.

Outcome: partial