Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та просив: визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, колір сірий, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; зняти арешт, накладений постановою органу державної виконавчої служби на зазначений транспортний засіб. Свої вимоги мотивував тим, що 04 листопада 2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір комісії № 6075/20/002098, відповідно до якого комісіонер зобов`язувався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, колір сірий, рік випуску 1988, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого за власником 08.08.2013, за ціною 2800 грн. Того ж дня, 04 листопада 2020 року, між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6075/20/002098, згідно з яким йому передано у власність транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA, колір сірий, рік випуску 1988, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до пункту 2.2 договору купівлі-продажу покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами цього договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання договору. Транспортний засіб разом зі свідоцтвом про реєстрацію було передано йому 04.11.2020 року, і відтоді транспортний засіб перебуває у його володінні та користуванні. Позивач зазначив, що перереєстрація транспортного засобу у 2020 році не була проведена у зв`язку з карантинними обмеженнями, а в подальшому - у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У січні 2025 року позивач звернувся до сервісного центру МВС з метою перереєстрації транспортного засобу, однак йому було відмовлено, оскільки в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів міститься інформація про арешт та розшук вказаного автомобіля, накладені державним виконавцем у межах виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] . Як вказав позивач, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження державним виконавцем у виконавчому провадженні № 67764795 відносно [PERSON] було винесено постанову про розшук майна боржника від 06.12.2021 року, якою, зокрема, оголошено в розшук автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Позивач вважає, що виконавче провадження відносно відповідачки було відкрито значно пізніше дати укладення договору комісії та договору купівлі-продажу, а тому на момент набуття ним транспортного засобу останній був вільний від обтяжень, а відповідачка не була внесена до Єдиного реєстру боржників. Отже, право власності на транспортний засіб він набув правомірно, а арешт та розшук майна, яке вже не належало боржниці, є незаконними та порушують його право мирно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Ухвалою від 29 вересня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник у поданій до суду заяві просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позов не подала, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла. Представник третьої особи - Богородчанського відділу державної виконавчої служби - у поданих письмових поясненнях просив у задоволенні позову відмовити та справу розглядати без участі представника відділу. У письмових поясненнях третя особа зазначила, що на виконанні у Богородчанському відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 67764795 щодо виконання постанови державного виконавця № 65960251 від 05.08.2021 про стягнення з [PERSON] 12000 грн виконавчого збору. Виконавче провадження відкрито 03.12.2021 року. Оскільки боржниця не вжила заходів щодо самостійного виконання виконавчого документа, 06.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржниці на рахунках, а також постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер [NUMBER] , 1988 року випуску. Станом на 25.02.2026 року залишок боргу становив 7404 грн 77 коп. Третя особа вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС України, не зареєстрований за позивачем, а належним чином укладений договір купівлі-продажу, на її думку, відсутній. З урахуванням неявки відповідача, належного її повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відсутності відзиву на позов, а також згоди позивача на такий розгляд, суд відповідно до статей 280-281 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини, на які сторони та інші учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить таких висновків. Відповідно до договору комісії № 6075/20/002098 від 04.11.2020 року [PERSON] як комітент доручила ФОП [PERSON] як комісіонеру вчинити правочин щодо продажу транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, колір сірий, рік випуску 1988, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6075/20/002098 від 04.11.2020 року позивач [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] - суб`єкта господарювання, що здійснював відчуження транспортного засобу на підставі укладеного з власником договору комісії, транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA, колір сірий, рік випуску 1988, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 зазначеного договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання договору, а покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами цього договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання договору. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що транспортний засіб разом зі свідоцтвом про реєстрацію був переданий позивачеві 04.11.2020 року, і з того часу перебуває у його фактичному володінні. Згідно з матеріалами справи та письмовими поясненнями третьої особи, виконавче провадження № 67764795, боржником у якому є [PERSON] , відкрито 03.12.2021 року, а постанову про розшук майна боржника щодо спірного транспортного засобу винесено 06.12.2021 року. Отже, арешт і розшук спірного транспортного засобу були застосовані після укладення договору комісії, договору купівлі-продажу та після передачі автомобіля позивачеві. Доказів того, що на момент укладення договорів від 04.11.2020 року спірний транспортний засіб перебував під арештом, у розшуку або був обтяжений у межах виконавчого провадження, матеріали справи не містять. Наразі арешт на спірний транспортний засіб не скасовано, доказів протилежного матеріали справи не містять. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Так, пунктом 8 Порядку № 1388 визначено, що документом, який підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, є, зокрема, оформлений в установленому порядку договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правовий аналіз вказаних норм права свідчить про те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, є покладення на порушників відповідальності, встановленої законом, а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб. Критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі. Автомобіль є рухомою річчю. За загальним правилом право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна, є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір, його сторони можуть самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ. Правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей. Положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу. Вирішуючи питання про визначення моменту виникнення права власності на автомобіль як на рухому річ, суд констатує, що пунктом 2.2 договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6075/20/002098 від 04.11.2020 року передбачено, що покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами цього договору. Тобто в даному випадку сторони в договорі передбачили порядок переходу права власності на майно. Відтак позивач з моменту підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6075/20/002098, тобто з 04 листопада 2020 року, набув права власності на спірний автомобіль. Суд також враховує, що на підтвердження реального виконання договору купівлі-продажу транспортного засобу позивачем надано додаткові докази, які узгоджуються між собою та підтверджують фактичне володіння і користування спірним автомобілем. Зокрема, відповідно до страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного із страховиком АТ «СК «АРКС», страхувальником транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак [NUMBER] , зазначено саме позивача, що свідчить про здійснення ним повноважень власника щодо забезпечення страхування транспортного засобу та його фактичної експлуатації. Крім того, з поданої заяви до територіального сервісного центру МВС від 09.02.2022 року вбачається, що позивач звертався з метою перереєстрації зазначеного транспортного засобу на своє ім`я, що підтверджує намір належного оформлення права власності та узгоджується з його доводами щодо набуття автомобіля за договором купівлі-продажу ще у 2020 році. Сукупність наведених доказів свідчить не лише про укладення відповідного правочину, але і про його фактичне виконання, передачу транспортного засобу позивачеві та здійснення ним правомочностей володіння і користування майном, що виключає формальний характер правочину та підтверджує вибуття спірного автомобіля з власності відповідача до моменту накладення арешту у межах виконавчого провадження. Той факт, що позивач не перереєстрував автомобіль на своє ім`я в органах ТСЦ МВС, не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Разом з тим, позовна вимога про визнання права власності задоволенню не підлягає. Статтею 392 ЦК України передбачено, що позов про визнання права власності є способом захисту у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. У цій справі судом встановлено, що право власності позивача на спірний автомобіль виникло на підставі належних правовстановлюючих документів - договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Саме ці документи підтверджують правомірність набуття ним права власності на спірне рухоме майно. Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є саме зняття арешту з транспортного засобу як з майна, яке на момент накладення арешту вже не належало боржниці у виконавчому провадженні. Додаткове визнання права власності судовим рішенням за наявності належних правовстановлюючих документів не є необхідним та не відповідає характеру порушеного права. З огляду на наведене судом не встановлено підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA, колір сірий, 1988 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Щодо позовної вимоги про зняття арешту з автомобіля, суд зазначає таке. Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачем у справі є боржник, а відповідний орган державної виконавчої служби має бути залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Оскільки арешт на спірний транспортний засіб накладений у межах виконавчого провадження за борговими зобов`язаннями [PERSON] , а сам арешт і розшук застосовано після вибуття спірного автомобіля з її власності на підставі договору комісії та договору купівлі-продажу від 04.11.2020 року, суд дійшов висновку, що наявність арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. У цій справі продовження дії арешту на транспортний засіб, який на момент винесення постанови про розшук уже не належав боржниці, не відповідає ані вимогам Закону України «Про виконавче провадження», ані принципу пропорційності втручання у право мирного володіння майном. Доводи третьої особи про те, що автомобіль не був знятий з обліку в уповноваженому органі МВС України та не був зареєстрований за позивачем, не спростовують установленого судом факту переходу права власності на спірний транспортний засіб до позивача з моменту підписання договору купівлі-продажу та передачі автомобіля. Такі обставини можуть мати значення для питання дотримання правил експлуатації та державної реєстрації транспортного засобу, однак самі по собі не свідчать про збереження права власності за відповідачкою після відчуження автомобіля. З огляду на викладене, позовна вимога про зняття арешту зі спірного транспортного засобу підлягає задоволенню. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial