Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

01 грудня 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом ФОП [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 12 вересня 2025 року придбала у ФОП [PERSON] зарядну станцію (3-в-1 з MagSafe) для iPhone, Apple Watch та AirPods через сторінку в Instagram, здійснивши предоплату в розмірі 150 грн., а 13 вересня 2025 року отримала товар у відділенні "Нова Пошта" №160 м.Одеса, сплативши залишок 1300 грн., та 46 грн. комісії. Після розпакування товару позивачем виявлено, що пристрій не відповідає, на її думку, заявленим технічним характеристикам, які були вказані в описі товару та додатково в листуванні, а саме: під час заряджання телефон, годинник та навушники переривчасто вимикалися та не заряджалися належним чином. Позивач звернулася до продавця, надіславши відеодоказ несправності, а продавець погодився на заміну товару, і в цей же день 29 вересня 2025 року, вона повернула пристрій перевізником "Нова Пошта. 07 жовтня 2025 року позивач отримала замінений товар, однак недоліки повторилися, що вона зафіксувала при огляді у відділенні "Нова Пошта" №160 м.Одеса, після чого одразу оформила відмову від отримання та повернула товар. Попри численні її звернення, продавець заявив, що проблема у її блоці живлення, оскільки він розрахований на 35W, тому станція з ним є несумісною. В свою чергу, позивач намагалась переконати продавця на заміну товару належної якості або повернути кошти, однак продавець не відповідав на повідомлення, уникав дзвінків та жодним чином не реагував на її звернення протягом тривалого часу. 16 жовтня 2025 року позивач звернулася зі скаргою до ТУ Держпродспоживслужби у Хмельницькій області за місцем реєстрації ФОП відповідача. 27 жовтня 2025 року відповідач зв`язався зі позивачем після втручання Держпродспоживслужби та погодився повернути їй кошти, але лише 1228 грн., мотивуючи утримання 222 грн. витратами на доставку. Гроші надійшли від третьої особи Piskun Valeriia 27 жовтня 2025 року. 01 листопада 2025 року позивач направила продавцю письмову претензію. 03 листопада 2025 року він отримав листа, але в листуванні в Instagram відмовився повертати повну суму. У зв`язку з викладеним, позивач просила розірвати договір купівлі-продажу зарядної станції, стягнути з відповідача повну суму за товар в розмірі 1450 грн., 46 грн. комісії перевізника "Нова пошта", а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн.. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказував, що позивачем дійсно було придбано зарядну станцію (3-в-1 з MagSafe) для iPhone, Apple Watch та AirPods через сторінку в Instagram за вказану суму, яку було сплачено позивачем на місці отримання товару у відділені "Нова пошта". 29 вересня 2025 року позивач повернула пристрій перевізником "Нова Пошта". 07 жовтня 2025 року позивач отримала замінений товар. В подальшому, в переписці з покупцем, як виявилось проблема у її блоці живлення, оскільки він розрахований на 35W, тому станція з ним є несумісною, хоча [PERSON] не повідомляла про потужність блоку її живлення, а всі необхідні характеристики були надані останній при купівлі товару. В подальшому до нього телефонувала інспектор Держпродспоживслужби у Хмельницькій області. Оскільки конфліктна ситуація між сторонами посилилась, відповідачем було прийнято рішення про повернення суми 1228 грн., бо 222 грн. були витратами на доставку. В той день, відповідач попрохав свого найманого працівника [PERSON] перекинути позивачу вказану суму на її рахунок, бо у нього на рахунку відповідної суми не було, що і було зроблено. Уже після отримання позову, відповідач додатково скинув позивачу ще 222 грн., що було підтверджено позивачем у судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями ст.15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. За положеннями ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Положеннями ст.664 ЦК України встановлено обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. За ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.700 ЦК України продавець зобов`язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Згідно п.4 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Згідно ч.3 ст.9 Закону України "Про захист прав споживачів" при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до ч.2 ст.22 закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, починаючи з 17 листопада 2022 року, що підтверджується Відповіддю №2244860 від 15 січня 2026 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид підприємницької діяльності: роздрібна торгівля що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, КВЕД 47.91 (а.с.39). 12 вересня 2025 року позивач придбала у ФОП [PERSON] зарядну станцію (3-6-1 з MagSafe) для iPhone, Apple Watch та AirPods через сторінку в Instagram s.o.case_kyiv_, здійснила передоплату 150 грн., що підтверджується квитанцією №74889080 від 12 вересня 2025 року, а 13 вересня 2025 року отримала товар у відділенні "Нова Пошта" №160 м.Одеса, сплативши залишок 1300 грн., та 46 грн. комісії, що також підтверджується квитанцією №815166855 від 13 вересня 2025 року та квитанцією №4091112513 від 13 вересня 2025 року. Загальна сума покупки становила 1496 грн., де 1450 грн. сума за товар та 46 грн. комісії перевізника Нова Пошта, що визнається обома сторонами. Як вказувала позивач у позові та у судовому засіданні, придбаний товар призначався як подарунок на день народження члена родини, тому товар був отриманий 13 вересня 2025 року, але не відкривався до моменту вручення подарунка. Так, 29 вересня 2025 року, після розпакування товару, позивач виявила, що пристрій не відповідає заявленим технічним характеристикам, які були вказані у описі товару. У той же день, позивач звернулася до продавця, надіславши відеодоказ несправності, що підтверджено скріншотами їх переписки. Продавець погодився на заміну товару, і в цей же день 29 вересня 2025 року, позивач повернула пристрій перевізником "Нова Пошта", що підтверджується експрес-накладною №59001464579197 від 29 вересня 2025 року. Відповідач у судовому засіданні заперечував, що пристрій не відповідає заявленим технічним характеристикам, оскільки всі необхідні характеристики були під фото вказаної зарядної станції на сайті, де була здійснена купівля товару, а позивач не пояснила відповідачу, при первинному спілкуванні, який саме блок живлення у неї, оскільки він розрахований на 35W, тому як виявилось станція з ним є несумісною. 07 жовтня 2025 року позивач отримала замінений товар, що підтверджується експрес-накладною №59001469404261 від 05 жовтня 2025 року, однак недоліки повторилися, після чого вона одразу оформила відмову від отримання та повернула товар. Позивач вказувала, що у процесі комунікації з продавцем у повідомленнях попрохала повернути кошти, однак продавець наполягав, що причина в її блоці живлення, на її звернення протягом тривалого часу не реагував. 16 жовтня 2025 року позивач звернулася зі скаргою до ГУ Держпродепоживслужби у Хмельницькій області за місцем реєстрації ФОП відповідача. 27 жовтня 2025 року відповідач зв`язався з позивачем після втручання Держпродепоживслужби та погодився повернути 1228 грн. на рахунок позивача, та від Piskun Valeriiа, надійшла відповідна суму, що підтверджується фото транзакції від 27 жовтня 2025 року, що не оспорювалось сторонами. Головне управління Держпродспоживслужби у Хмельницькій області своїм листом від 29 жовтня 2025 року повідомило [PERSON] про неможливість провести перевірку ФОП [PERSON] на предмет порушення вимог законодавства про захист прав споживачів при реалізації товару, оскільки у період воєнного стану припинено здійснення заходів контролю. У зв`язку з чим рекомендовано [PERSON] звернутись до суду з питання відновлення порушеного права(а.с.14). Згідно пояснень сторін, будь-які письмові документи щодо умов та порядку надання послуг з купівлі-продажу та доставки позивачу придбаного товару, не укладались. На підтвердження доводів щодо неналежного товару позивач не надала жодних доводів, що позбавляє суд можливості встановити ці обставини. Для застосування встановлених законом санкцій за порушення умови договору про якість товару необхідно, довести той факт, що товар є справді неналежної якості, має недоліки чи фальсифікований, тобто, виявлення цього факту слугує достатньою правовою підставою для покладення на продавця (виробника) відповідальності. Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, тому вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог про стягнення грошових коштів за купівлю товару у розмірі 1450 грн., та сторонами не оспорюється, що на час ухвалення рішення грошові кошти позивачу повернуті в повному обсязі. Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення коштів, суд дійшов висновку про безпідставність цих вимог, тому вони задоволенню також не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та в сукупності, враховуючи принцип справедливості та неупередженості, приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідачем, до закінчення судового розгляду не заявлено клопотання про стягнення з позивача понесених ним судових витрат - витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed