Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр») звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №479934 від 16 січня 2021 року в розмірі 20 441,70 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 16 січня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №479934. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання та у встановлений строк коштів не повернув. Заборгованість за кредитним договором становить 20 441,70 грн, з яких: 14 035,53 грн заборгованість за тілом кредиту, 6136,32 грн заборгованість за відсотками, 224,56 грн інфляційні збитки та 44,99 грн 3% річних. 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу за №26-11/2021 відповідно до умов якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №479934 від 16 січня 2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт капітал». 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за №10-01/2023, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №479934 від 16 січня 2021 року. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Окрім того, позивач просить стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу адвоката у сумі 13 000 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позові просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач був присутній у попередньому судовому засіданні, не заперечив факт укладення кредитного договору, отримання кредиту та суму заборгованості. Однак, просив розстрочити виконання рішення суду, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Судом встановлено, що 16 січня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту за №479934 (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» надало відповідачу кредит на суму 18 750 грн, строком на 365 днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 16 січня 2022 року (п. п. 1.3, 1.4 Договору). Відповідно до умов п. п. 1.5, 1.7, 1.8 Договору, тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) і до кінця строку надання кредиту 85% річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 127,36% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 28 370,36 грн. Згідно з умовами п. п. 2.1, 3.1, 3.5 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 15 000 грн за реквізитами платіжної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої зазначені споживачем в особистому кабінеті, або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку; у розмірі 3750 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору. Нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів). Сплата Процентів за перший день користування кредитом, здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати Процентів за перший день користування кредитом, Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу. Вказаний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: Н160. Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2646-250109153445 від 09 січня 2025 року встановлено, що 16 січня 2021 року на картку № [NUMBER] було успішно перераховано кошти на суму 15 000 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом у гривні, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 479934 від 16 січня 2021 року станом на 26 листопада 2021 року становить 18 505,20, з яких: 14 035,53 грн заборгованість за тілом кредиту та 4469,67 грн заборгованість за відсотками. Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості за кредитом у гривні встановлено, що [PERSON] частково здійснив погашення боргу на суму 9516 грн, з яких: 4714,47 грн тіло кредиту та 4801,53 грн - проценти. 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон кредит» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт капітал» (Фактор) укладено договір факторингу за №26-11/2021. Відповідно до положень п. 2.1. договору факторингу, за цим договором Первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 14 517 355,38 грн, а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і боржниками. Згідно умов п. 6.1.3 договору факторингу, реєстр боржників (Додаток №3) передається Фактору за актом приймання-передавання реєстру боржників (Додаток №4) не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь Клієнта відповідно до розділу 7. Положеннями п. 6.1.4 договору факторингу встановлено, що право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток №2) та Акту приймання-передавання документації визначеної п. 8.2 даного Договору, які у сукупності одночасно є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги. Згідно платіжного доручення №306350000 від 29 листопада 2021 року встановлено, що ТОВ «Вердикт капітал» перерахував на рахунок ТОВ «Слон кредит» кошти в розмірі 1 909 032 грн (а.с. 33). 26 листопада 2021 року сторони підписали Акт приймання-передавання Реєстру боржників за договором факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року (Додаток №2) (а.с. 34). Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року, від ТОВ «Слон кредит» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №479934 в сумі 18 505,20 грн (а.с. 52). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» встановлено, що заборгованість [PERSON] перед за кредитним договором №479934 станом на 10 січня 2023 року становить 20 441,70 грн, з яких: 14 035,53 грн заборгованість за тілом кредиту, 4469,67 грн заборгованість за відсотками нарахованих до 26 листопада 2021 року, 1666,95 грн заборгованість за відсотками нарахованими за період з 26 листопада 2021 року по 15 січня 2022 року, 224,56 грн інфляційні збитки за лютий 2022 року та 44,99 грн 3% річних за період з 16 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) та ТОВ «Коллект центр» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за №10-01/2023. Згідно умов п. 2.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов?язки Боржників або які зобов?язані виконати обов?язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуваним усіх змін, доповнень і додатків до них. Відповідно до умов п. 5.2 договору факторингу, права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4). Як вбачається з Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» уклали цей акт про те, що на виконання умов договору про відступлення прав вимоги за №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, Кредитор передав, а Новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 207 307 (а.с. 77). Згідно витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги за №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №479934 на суму 20 441,70 грн (а.с. 78-82). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з вимогами абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). Положенням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. 16 січня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено кредитний договір за №479934 шляхом підписання вказаного договору за допомогою електронного підпису: Н160. Відповідач не заперечив факт отримання кредитних коштів та вказав, що здійснював часткове погашення заборгованості. Залишок заборгованості по кредиту по даний час відповідач не повернув, про що вказав у попередньому судовому засіданні. А тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми кредиту у розмірі 14 035,53 грн, відсотків у розмірі 6136,62 та 3% річних у розмірі 44,99 грн за період з 16 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення інфляційних збитків за лютий 2022 року, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищенаведенні вимоги Закону, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних збитків за лютий 2022 року не підлягають до задоволення. Таким чином, станом на дату пред`явлення позову заборгованість відповідача за кредитним договором за №479934 від 16 січня 2021 року становить 20217,14 грн, в тому числі: 14 035,53 грн заборгованість за тілом кредиту, 6136,62 грн заборгованість за відсотками та 44,99 грн 3% річних. Від ТОВ «Слон кредит» до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору №479934 від 16 січня 2021 року, на підставі договору факторингу за №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року та реєстру боржників до вказаного договору. Від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ « Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за №479934 від 16 січня 2021 року, на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог за №10-01/2023 від 10 січня 2023 року та витягу з реєстру боржників до вказаного договору. Докази про те, що такі договори визнані недійсними чи його дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу, як новому кредитору, не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Коллект центр» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №479934 від 16 січня 2021 року в розмірі 20217,14 грн, в тому числі: 14 035,53 грн заборгованість за тілом кредиту, 6136,62 грн заборгованість за відсотками та 44,99 грн 3% річних. Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 березня 1983 року. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, довічно, що підтверджується випискою з акта огляду медико соціальною експертною комісією серії АВ №1063780 від 25 квітня 2018 року. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, довічно, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії ТЕР №117312 від 27 вересня 2006 року. Згідно акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 21 березня 2025 року, складеного Велекоберезовецькою селищною радою Тернопільського району, Тернопільської області встановлено, що [PERSON] здійснює постійний догляд за батьком [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе, розстрочити відповідачу виконання рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом шести місяців з дня набранням рішенням суду законної сили, не пізніше 25 числа кожного місяця. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 13 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: - договір про надання правової допомоги за №02-06/2024-8 від 02 вересня 2024 року, укладений між ФОП « [PERSON] » та ТОВ «Коллект центр»; - тарифи на послуги ФОП « [PERSON] »; - заявку на надання юридичної допомоги за №8 від 01 квітня 2025 року; - витяг з акту № 08 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2025 року. Водночас, суд звертає увагу на те, що поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам ст.ст.157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року№4-в/2019). Стаття 131-2 Конституції України визначає, що адвокатура діє для надання професійної правничої допомоги, і її незалежність гарантується. Ця стаття також встановлює, що виключно адвокат може здійснювати представництво іншої особи в суді та захист від кримінального обвинувачення, за винятком випадків, які можуть бути визначені законом. Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку вимог ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 ЦПК України. Аналогічний висновок щодо застосування означених вище норм процесуального права викладено у п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), яку суд застосовує до спірних правовідносин з метою виконання положень ч.4 ст. 263 ЦПК України. З огляду на викладене, беручи до уваги, що матеріали справи не містять жодного належного доказу тому, що правову допомогу у цій справі позивачу надавав адвокат, зокрема, Калітіна Олена Володимирівна як адвокат, тому у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, що надана позивачу ФОП « [PERSON] », слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю. Водночас, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2395,79 грн (20217,14 * 2422,40 / 20 441,70), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,- На підставі наведеного,

Outcome: partial