Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

16.01.2026 ТОВ «Споживчий центр» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 29.06.2023 між сторонами було укладено Кредитний договір (оферти) № 29.06.2023-010000146, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 9000,00 грн. строком на 42 дні зі сплатою визначених у договорі процентів за користування кредитом (2,1% за один день користування кредитом), дата повернення кредиту 09.08.2023. Позивач зазначає, що кредитний договор (оферти) №01.06.2023-100000941 переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та позичальником кредитного договору (оферти) № 29.06.2023-010000146 шляхом підписання заявки, що є невід'ємною частиною цього Договору. Позивач констатує факт, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов'язання за кредитним договором виконало належним чином та в повному обсязі, в свою чергу [PERSON] свої зобов'язання за Договором не виконує, у зв'язку з чим станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 15438,00 грн., що складається із : тіла кредиту - 9000,00 грн., процентів 6438,00 грн. Позивач звертає увагу на тому, що відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова сплата по вищевказаному кредитному договору27.07.2023 на суму 1500,00 грн. Враховуючи вищевикладене ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним Кредитним договором № 29.06.2023-010000146 від 29.06.2023 у розмірі 15438,00 грн. разом із судовими витратами, а саме суми судового збору 2662,40 грн. Розгляд справи просить здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача, а у випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою від 21.01.2026 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 24.02.2026 з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву (а.с.48), копію ухвали направлено сторонам для відому (а.с.50,51,52). Представник позивача в судове засідання не з'явився, в прохальній частині позову просить розглядати справу за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи. З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом (Постанова ВС від 13.10.2025 у справі №572/3022/24). Виклик відповідача [PERSON] , місце проживання якого невідоме (а.с.46,47), здійснювався в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному вебсайті судової влади (а.с.49,58). Окрім того, відповідач [PERSON] про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся також шляхом доставки повістки до електронної скриньки на зазначену в позовній заяві електронну адресу відповідача (а.с.53,60), а також шляхом доставки повідомлення у додаток «Viber» щодо документу «Судова повістка-повідомлення про судове засідання» на вказаний у позовній заяві номер телефону відповідача (а.с.54,59), при цьому направлена на вказану в позовній заяві адресу місця проживання відповідача кореспонденція повертається до суду неврученою по причині «адресат відсутній» (а.с.55,63). Таким чином відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду, однак до суду повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань не заявляв, також не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у визначений судом строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. З огляду на вказане суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, протокольно ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору, в яких ТОВ «Споживчий центр» виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування. Згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зареєстровано 11.11.2010, вид економічної діяльності 64.92 Інші види кредитування (основний). Положенням статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Судом встановлено, що 29.06.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] досягнуто домовленості та було укладено кредитний договір № 29.06.2023-010000146 в електронній формі (а.с.13-18). Зокрема, 29.06.2023 [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора С975 підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) та заявку, за умовами якої відповідачу надано кредит у розмірі 9000,00 грн, строк кредиту 42 дні з дня його надання, дата повернення 09.08.2023. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Згідно із пунктом 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача [NUMBER] . В Підтвердженні кредитного договору №29.06.2023-0146 від 29.06.2023 (а.с.18) міститься заява позичальника про перекредитування/зарахування, згідно якої позичальник [PERSON] на підставі ст. 601 ЦК України просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 9000,00 грн. за кредитним договором №29.06.2023-0146 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 9000,00 грн. за кредитним договором 01.06.2023-100000941 від 01.06.2023. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов'язань позичальника в обліку кредитора. Зобов'язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором №29.06.2023-0146 та зобов'язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором 01.06.2023-100000941 від 01.06.2023 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов'язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору 01.06.2023-100000941. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання кредиту № 29.06.2023-010000146 від 29.06.2023. Зазначений договір недійсним не визнано. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало кредит в сумі 9000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією «Liqpay» про здійснення 01.06.2023 платіжної операції, призначення: видача за договором № 01.06.2023-100000941, платник назва: швидкий кредит, сайт платника sgroshi.com.ua, номер платіжного інструменту 479072*63 (а.с.24). Матеріалами справи підтверджено, що вказана сума кредиту згідно заяви позичальника про перекредитування/зарахування була зарахована в рахунок вимоги за кредитним договором № 29.06.2023-010000146 від 29.06.2023. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про доведеність виконання ТОВ «Споживчий центр» зобов'язання з надання [PERSON] кредиту в сумі 9000,00 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, зазначений останнім у договорі. Відтак, у межах строку кредитування (з 29.06.2023 по 09.08.2023) відповідач мав повернути позивачеві позичені кошти і сплатити проценти. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 10.08.2023, відповідач мав обов`язок повернути всю заборгованість. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості за договором № 29.06.2023-010000146 від 29.06.2023 складається із: 9000,00 грн. - основний борг; 6438,00 грн. залишок відсотків, а всього 15438,00 грн. (а.с.25-35). Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не надав суду заперечення щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі встановлених відповідно до матеріалів справи обставин справи суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов'язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла вказана позивачем заборгованість, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн.

Outcome: approved