Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У лютому 2026 позивач через свого представника адвоката Квасивчак Я.М. звернулася до суду із позовом до Миколаївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до якого просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю три місяці. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 22 грудня 2021 року. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта з відміткою про реєстрацію, натомість, його дружина, позивач, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У шлюбі позивачка та її чоловік придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] ., яка належала їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.1999. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на квартиру за цією адресою. Позивачка у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим просить суд визначити додатковий строк для подання відповідної заяви. 08 березня 2022 року позивачка була вимушена екстрено виїхати за межі України до Республіки Польща у зв`язку з початком повномасштабної війни, де перебувала тривалий час. Під час перебування на території Республіки Польща позивачка оформила паспорт для виїзду за кордон у дипломатичній установі України та повернулася в Україну за вказаним паспортом. Наявна у паспорті відмітка про перетин державного кордону підтверджує в`їзд позивачки з Республік Польща в України та факт її перебування за кордоном. У зв`язку з цим вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які заявили свої права, зі слів позивачки, немає. Спору щодо спадкового майна, зі слів позивачки, немає. Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2026 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, наданням відзиву не скористалися, причини неявки суду не повідомили. Надійшла письмова заява з клопотанням розглянути справу за відсутності представника відповідача, із змісту заяви суд робить висновок про визнання позову. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Відповідно до ч. 3 ст.185 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 22 грудня 2021 року. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта з відміткою про реєстрацію, натомість, його дружина, позивач, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У шлюбі позивачка та її чоловік придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] ., яка належала їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.1999. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на квартиру за цією адресою. Позивачка у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим просить суд визначити додатковий строк для подання відповідної заяви. 08 березня 2022 року позивачка була вимушена екстрено виїхати за межі України до Республіки Польща у зв`язку з початком повномасштабної війни, де перебувала тривалий час. Під час перебування на території Республіки Польща позивачка оформила паспорт для виїзду за кордон у дипломатичній установі України та повернулася в Україну за вказаним паспортом. Наявна у паспорті відмітка про перетин державного кордону підтверджує в`їзд позивачки з Республік Польща в України та факт її перебування за кордоном. У зв`язку з цим вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які заявили свої права, зі слів позивачки, немає. Спору щодо спадкового майна, зі слів позивачки, немає. Зазначені обставини підтверджуються наданою суду інформаційною довідкою від 19.02.206 № 144/01-09 наданою Другою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, відповідно до змісту якої (№ довідки 84239037 від 19.02.2026) спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не зводилася. Позивач зазначає, що у зв`язку збройною агресією російської федерації проти України та оголошенням воєнного стану та припиненням функціонування державних реєстрів, не змогла оформити спадщину. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до пп. 1.1-1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція). Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно, витребування у нього цього майна з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади тощо. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини через сукупність вище перелічених поважних причин. За такого, виходячи з принципу справедливості, при всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи об`єктивні та непереборні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини, що відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані і підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить відшкодувати їй судові витрати, тому відповідно з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору.

Outcome: approved