Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого адвоката Ситник І.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що з відповідачем у справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.03.2015, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.10.2017 справа №161/14177/17. За час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] [INFO] . З початку 2021 року [PERSON] , стала проживати окремо, від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки самоусунулася, станом її життя не цікавиться, з дочкою не спілкується. Також вказує, що у [PERSON] є ще дві дитини, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.05.2013 у справі №161/3274/15-ц ухвалено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] (рідного батька [PERSON] ) та встановлено місце проживання дитини [PERSON] з її рідним батьком. Також, Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.2024 у справі № 161/18785/23 [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] . [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача, всі питання щодо виховання та матеріального забезпечення лежать на ньому. За вказаних обставин, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] [INFO] . 17 листопада 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 05.05.2025 протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ситник І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради Шульган Ф.П. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явилася, однак належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою працівника пошти «повертається за закінченням терміну зберігання». При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідача. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що з 28 березня 2015 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2017 у цивільній справі № 161/14177/17 між ними розірваний (а.с. 6-7). У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої головою ОСББ «ЗМІНА» №147 від 29.09.2025 [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] на постійній основі з 2021 року. Проживає з батьком [PERSON] . Окрім того, вказує, що він піклується про дочку, забезпечує її одяг, харчування, навчання та медичний догляд. Протягом усього періоду мама дитини [PERSON] не була помічена жодного разу. Згідно довідки №148 від 29.09.2025 виданої головою ОСББ «ЗМІНА», [PERSON] проживає та зареєстрований за адерсою: [ADDRESS] , склад сім`ї: [PERSON] , донька, яка також проживає за вищевказаною адресою. Також, відповідно до довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей №10 Луцької міської ради» №173/2-06 від 25.09.2025, [PERSON] навчалася з 01.09.2021 по серпень 2025 у ЗСО «Луцький ліцей №24 Луцької міської ради», її батько [PERSON] приділяв належну увагу навчанню та вихованню дочки, спілкувався з класним керівником, вихователем ГПД щодо успішності та поведінки, окрім того батько відвідував батьківські збори, виховні заходи, повністю оплачував харчування, навчальне приладдя необхідне для навчання. Мама, [PERSON] за роки навчання дочки у закладі освіти жодного разу не з`являлась і не цікавилась навчанням її доньки. Відповідно до інформації про участь у вихованні та матеріальному утриманні учениці 5-Г класу Луцького ліцею №27 [PERSON] , вказано що батько [PERSON] , постійно приходить на батьківські збори, цікавиться шкільним життям дочки, допомагає їй у навчанні. Систематично контролює поведінку та успішність [PERSON] . Відповідно до інформації наданої директором КП «Луцька міська дитяча поліклініка», [PERSON] , [INFO] спостерігається в дитячій поліклініці від народження та з 2020 року по даний час з приводу захворювання чи профілактичних оглядів на прийом до лікаря педіатра її супроводжував тато та бабуся дитини. Мама [PERSON] станом здоров`я дитини не цікавилась, на прийом з дитиною не приходила. Окрім того, в судовому засіданні були допитані свідки, а саме [PERSON] , яка є головою ОСББ «ЗМІНА», яка вказала, що [PERSON] самостійно виховує дочку, бачила, як він із бабусею [PERSON] разом гуляють. Зазначила, що дитина проживає разом із батьком із 2020 року за адресою: [ADDRESS] , вказала, що відповідача [PERSON] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] ,проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою позивача у справі.Ввказала, що [PERSON] проживає разом із дочкою за адресою: [ADDRESS] , здійснює її догляд та утримання. Відповідача [PERSON] з дочкою [PERSON] вона не бачила. Свідок [PERSON] , сусідка позивача, вказала, що знайома з [PERSON] близько 4-х років, та проживає з ним в одному будинку. Зазначила, що їхні діти дружать та разом відвідують гуртки, вихованням [PERSON] займаються її батько та бабуся. Від [PERSON] про її матір нічого не чула та [PERSON] не бачила взагалі. Згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 05.12.2025 № 302, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 803-1 від 10.12.2025, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що під час розгляду питання про доцільність позбалення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що відповідач народила четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Оскільки, матір неналежно виконувала батьківські обов?язки щодо дітей, вона була позбавлена батьківських прав. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.10.2018 по справі №161/6338/18 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] ; Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.02.2024 по справі № 161/18785/23 - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] ; Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.07.2024 по справі №161/3303/24 - [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] . Матір [PERSON] , [PERSON] повідомила представнику служби у справах дітей, що її дочка за адресою: [ADDRESS] не проживає більше п`яти років та її місце перебування чи контактний номер телефону їй не відомі. Також встановлено, що відповідач востаннє бачилась з дитиною три роки тому, їй не телефонує, з днем народження та іншими святами не вітає, не передає подарунки. [PERSON] не заперечує, щодо позбавлення її матері батьківських прав. Також судом встановлено, що позивачем на підтвердження своїх доводів було надано відомості з інформаційної системи «Резерв+», згідно якого в системі Оберіг він не перебуває у розшуку, як особа, що ухиляється від виконання обов`язків, пов`язаних із мобілізацією. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що звернення позивача з даним позовом про позбавлення батьківських прав відповідача не пов`язане з наміром ухилитися від мобілізації чи іншими протиправними цілями, а підлягає оцінці виключно в межах предмета спору та з урахуванням найкращих інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Суд дійшов висновків про те, що відповідач нехтує потребами своєї доньки, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Наведене узгоджується з висновком, який викладений Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Зазначені фактори в сукупності свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Безвідповідальне ставлення до дітей свідчить про умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, а також про розрив спорідненого зв`язку із дитиною, що призводить до негативних наслідків для дитини, не забезпечує найкращих інтересів дитини, яка не отримує належної батьківської уваги та піклування. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої дочки, що є крайнім заходом, у даному випадку буде доцільним з огляду на наявні у справі достатні та переконливі докази її умисної, безвідповідальної та недобросовісної поведінки щодо виховання дитини. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , про позбавлення [PERSON] , батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітньої дочки [PERSON] .. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1211, 20 грн. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved