Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 01 червня 2007 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції та зроблений актовий запис № 171. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що в період шлюбу за спільні кошти позивача та відповідача 16 вересня 2021 року сторонами на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Леус Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №975, придбано у власність об`єкт спірного нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . За спільною згодою зазначену квартиру сторони оформили на відповідача. Позивач стверджує, що угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя сторонами не досягнуто та відповідачка не погоджується добровільно поділити майно. Враховуючи те, що майно набуте у шлюбі за спільні кошти спільними зусиллями для потреб сім`ї, з метою захисту свого права власності та своїх законних прав та інтересів позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву та встановлено відповідний строк. Правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Водночас, 17 лютого 2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій відповідач за первісним позовом [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 105 622,00 грн. в якості грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля OPEL MERIVA, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . В обґрунтування зустрічного позову представник позивача за зустрічним позовом адвокат Самофал В.І., зазначив, що, як стверджує [PERSON] , між сторонами взагалі не було будь-яких розмов щодо необхідності поділу спільного майна подружжя та порядку його поділу. При цьому, сторони припинили шлюбні відносини між собою ще з квітня 2024 року, зокрема проживали спочатку спільно в спільній квартирі, однак вже як сусіди, вели окремий спосіб життя, побут та бюджет, а в подальшому, з липні 2025 року взагалі стали проживати окремо, і саме [PERSON] на відміну від відповідача за первісним позовом продовжував проживати, користуватися і володіти спірною квартирою. Більше того, 23.07.2025 року [PERSON] взагалі виїхала за межі території України, а тому жодних дій щодо невизнання прав [PERSON] на спільну квартиру вчиняти не могла та жодним чином не перешкоджала йому в користуванні нею. 24.11.2025 року [PERSON] через свого представника звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про розірвання шлюбу та заочним рішенням цього суду від 29.01.2026 року по справі № 703/7839/25 шлюб між сторонами був розірваний. Представник позивача за зустрічним позовом вказує, що під час шлюбу, а саме 23.09.2020 року, сторонами спільно також було набуто транспортний засіб автомобіль OPEL MERIVA, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який був оформлений на [PERSON] [PERSON] стало відомо спочатку з веб-сайту, а потім і було підтверджено Територіальним сервісним центром № 3245 листом від 29.01.2026 № 31/33/3245/92-аз/10-2026-116-2026, наданого на адвокатський запит, [PERSON] без погодження з [PERSON] продав вказаний автомобіль [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.11.2025 року № 3245/2025/5739371, укладеного засобами електронного порталу «ДІЯ», реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС № 3245. Коштів від продажу спільного майна подружжя [PERSON] колишній дружині [PERSON] не надавав та не використовував їх в інтересах сім`ї. Враховуючи викладені обставини, з метою захисту та відновлення своїх прав на частину вартості спільного майна подружжя, яке без її згоди було відчужено позивачем за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з вказаним зустрічним позовом. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2026 року було прийнято зустрічний позов та його вимоги об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Відповідачу за зустрічним позовом визначено строк для надіслання до суду відзиву на зустрічну позовну заяву, позивачу за зустрічним позовом строк для надання відповіді на відзив. Правом на подачу відзиву на зустрічну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом не скористався. В підготовчому судовому засіданні позивач за первісним позовом / відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Гіріх Н.А. позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі та на їх задоволенні наполягали з підстав, які зазначені у позовній заяві, зустрічний позов визнали у повному обсязі. Окрім того, позивач за первісним позовом / відповідач за зустрічним позовом [PERSON] на стягненні з відповідача за первісним позовом / позивача за зустрічним позовом судових витрат не наполягав, вказав, що бажає залишити їх за собою. Відповідач за первісним позовом / позивач за зустрічним позовом [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак представник останньої адвокат Самофал В.І. в підготовчому судовому засіданні вказав, що [PERSON] первісний позов визнала повністю та не заперечує проти поділу майна подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі та на їх задоволенні наполягав з підстав, які зазначені у зустрічній позовній заяві. На стягненні судових витрат з [PERSON] не наполягав, вказав, що [PERSON] бажає також залишити їх за собою. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачами за первісним та зустрічним позовом не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення по справі. Заслухавши доводи позивача за первісним позовом / відповідача за зустрічним позовом та представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А у відповідності з ч.1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо вимог як первісного, так і зустрічного позову про визнання означеного в позовах спірного майна спільною сумісною власністю подружжя суд зазначає наступне. Судом встановлено, що сторони 01 червня 2007 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції та зроблений актовий запис № 171 (а.с.11). Згідно заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2026 року справа № 703/7839/25 шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 03 березня 2026 року. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 440612269 від 22 серпня 2025 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 16 вересня 2021 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Леус Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №975. Вказане також об`єктивно підтверджується копією означеного договору купівлі-продажу від 16 вересня 2021 року (а.с. 12-15, 16). Окрім того судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 23.09.2020 року, сторонами спільно також було набуто транспортний засіб автомобіль OPEL MERIVA, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який був оформлений на [PERSON] . Так, з листа Територіального сервісного центру № 3245 від 29.01.2026 року за № 31/33/3245/92-аз/10-2026-116-2026, наданого на адвокатський запит адвокату Самофалу В.І., вбачається, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль OPEL MERIVA, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , 23 вересня 2020 року був зареєстрований на громадянина [PERSON] на підставі посвідчення митниці від 14 вересня 2020 року серія [NUMBER] , реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС № 7145. 13 листопада 2025 року вище вказаний транспортний засіб був перереєстрований на [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13 листопада 2025 року № 3245/2025/5739371, укладеного засобами електронного Порталу «ДІЯ», реєстраційні дії здійснювалися в ТСЦ МВС № 3245. Таким чином [PERSON] без погодження з [PERSON] продав вказаний автомобіль [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.11.2025 року. Зазначені обставини визнаються сторонами, а тому в силу положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в судовому засіданні. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них, незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що «як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого (аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18). Таким чином, з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня2022 року в справі № 125/2157/19 (провадження № 14- 40цс21). Відповідно до відомостей з сайту auto.ria.com ) ринкова вартість автомобіля OPEL MERIVA, 2009 року випуску, станом на 10.02.2026 року складає від 185320 грн. до 237168 грн., тобто в середньому 211 244 грн., відтак ціну зустрічного позову визначено виходячи з цієї суми як 1/2 частину, що належить позивачу за зустрічним позовом, а саме 105 622 грн. Під час розгляду справи відповідач з не заперечував проти такої ринкової вартості вказаного автомобіля. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Позивач за зустрічним позовом надала згоду на компенсацію її частки у відчуженому відповідачем транспортному засобі. Таким чином судом встановлено, що квартира [ADDRESS] та автомобіль OPEL MERIVA, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який згодом було відчужено позивачем за первісним позовом [PERSON] , з підстав передбачених ст. ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, є об`єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача як подружжя, оскільки набуті за час їх перебування в шлюбі, за спільні кошти, спільними зусиллями в інтересах сім`ї на підставі договору, укладеного відповідачем за згодою та участю позивача. Враховуючи що спірне нерухоме майно було придбано у шлюбі, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку з чим підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. При цьому відповідач за первісним позовом визнала позовні вимоги за первісним позовом,, а відповідач за зустрічним позовом визнав позовні вимоги за зустрічним позовом, таке визнання позовів не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення як первісних так і зустрічних позовних вимог. Крім того, з врахуванням клопотань сторін про залишення за собою судових витрат, суд вважає за недоцільне на даний час вирішувати питання щодо їх розподілу. На підставі ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.364, 365, 368, 370, 372 ЦК України, та

Outcome: approved