Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

30.05.2025 року представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 рік та за період з 01.03.2023 по 30.04.2025 рік у сумі 11004,72 грн. 3% річних в сумі 833,88 грн., втрати від інфляції в сумі 2899,81 грн., всього 14738,41 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору про надання послуг з управління будинком від 27.12.2018 року ТОВ «Житлокомцентр» визначено управителем будинку за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.03.2023 по 30.04.2025 рік та з 01.03.2023 по 30.04.2025 рік позивач надав послуги з управління багатоквартирного будинку, відповідачі не сплачували їх, тому утворилась заборгованість станом на 01.05.2025 року в розмірі 11004,72 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, також у відповідності до ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідачів суму втрат від інфляції у розмірі 2899,81 грн., 3% річних 833,88 грн., які утворились за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 рік та за період з 01.03.2023 по 30.04.2025 рік. 05.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Також надала до суду заяву про стягнення з відповідачів витрат за фактично надані адвокатські послуги у розмірі 4000,00 грн. В судове засідання Відповідачі не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, поважності причин своєї неявки не повідомили, відзив до суду не надходив. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника Позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами житлово-комунальних послуг (а.с.39-40). Згідно договору від 27.12.2018 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеного між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , ТОВ «Житлокомцентр» визначено управителем будинку (а.с. 23-26). За надані послуги позивач здійснював нарахування оплати згідно до умов зазначеного договору від 01.01.2019 року, яким покладено обов`язок на останнього надавати послугу з управління багатоквартирним будинком, яка полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько- побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Квартира [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у ТОВ «Житлокомцентр», і на зазначену квартиру відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.16). Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу відповідача складала за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 рік та за період з 01.03.2023 по 30.04.2025 рік у сумі 11004,72 грн. 3% річних в сумі 833,88 грн., втрати від інфляції в розмірі 2899,81 грн., всього 14738,41 грн. (а.с.8-15). Згідно ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється управителем на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 1 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають в себе витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, витрати на сплату винагороди управителю та інші витрати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком. За ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Згідно із визначеннями, що містяться у п. 6, 13, 14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. На підставі ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 66 ЖК України закріплено, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, строки оплати встановлено -щомісячно. Відповідачі не сплачували кошти за вказану послугу, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 12.03.2023 по 30.04.2025 рік та з 01.03.2023 по 30.04.2025 рік, станом на 01.05.2025 року за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі в розмірі 11004,72 грн (а.с. 8-15). Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Таким чином, згідно з розрахунку доданого до позову, з яким погоджується суд, з відповідачів підлягають стягненню 3% річних у розмірі 833,88 грн., втрат від інфляції 2899,81 грн. (а.с.10-13). За таких підстав, враховуючи, що Відповідачі не оспорювали заявлені проти них позовні вимоги, не скористались своїм правом на подання відзиву, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження погашення заявленої позивачем заборгованості, тому суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, такими що відповідають умовам договору, та відповідно підлягають задоволенню. При цьому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, виходячи з положень ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На виконання вказаних вимогзакону позивачем надано: Договір про надання професійної правової допомоги від 16.05.2025 року; Акт прийому-здачі наданих послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги від 16.05.2025 року, відповідно до якого вартість наданих адвокатом послуг складає 4000,00 грн. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною; розмір заявлених позовних вимог становить 14 738,41 грн.; позивачем не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 4 000 грн., є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачів, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 1 000 грн. співмірним розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з Відповідача підлягає стягненню понесені Позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved