Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Публічне акціонерне товариство "Національна страхова компанія "Оранта" про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до опису правопорушення у проколі серії ААД №986736 від 05.09.2024 року 05.09.2024 року о 09-30 годині в м. Запоріжжя, Прибережна автомагістраль, навпроти буд. 2 вул. Фортечна водій автомобіля KIA SORENTO державний номерний знак [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21043 державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , після удару транспортний засіб внаслідок неконтрольованого руху допустив зіткнення з транспортним засобом FORD FIESTA державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який внаслідок некерованого руху допустив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 1102 державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , яка стояла та після зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 1102, FORD FIESTA продовжив некерований рух та допустив зіткнення з транспортним засобом MERCEDES-BENZ державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який стояв, також автомобіль ВАЗ 21043 після зіткнення з автомобілем FORD продовжив некерований рух та допустив зіткнення з транспортним засобом SKODA FABIA державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , яка внаслідок некерованого руху допустила зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який стояв. Таким чином [PERSON] порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має. Поставною Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у справі № 331/5758/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850 гривень. Відповідач свою вину визнав в повному обсязі. Вказав, що він рухався по Набережній магістралі, у його автомобіля не спрацювали гальма та він допустив зіткнення з автомобілем, який рухався попереду, після чого автомобіль ВАЗ 21043 державний номерний знак [NUMBER] продовжив некерований рух та автомобілі почали врізатися один в одний. Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач на момент виникнення ДТП був власником автомобіля FORD FIESTA з д. н. з. [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до Висновку №4252 судового експерта [PERSON] по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ (підготовленого до суду) вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 529 262 грн. 54 коп.. Вартість матеріального збитку дорівнює вартості автомобіля станом на дату до настання дорожньо- транспортної пригоди та становить 309 039 грн. 20 коп. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу KIA SORENTO, д.н.з [NUMBER] була застрахована у страховій компанії ПАТ "НАСК "ОРАНТА", поліс: [NUMBER] , якою здійснено страхове відшкодування 04.11.2024 року у розмірі 97 870 грн. 96 коп. 31.01.2025 року Позивачем були реалізовані залишки автомобіля FORD FIESTA з д. н. з. [NUMBER] шляхом укладення договору купівлі-продажу №2341/2025/5103548 за 100 800 гривень. Відповідно ст. 30 до ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо- транспортної пригоди. Оскільки вартість матеріального збитку, визначена у висновку експерта, дорівнює ринкової вартості автомобіля станом до настання дорожньо-транспортної пригоди та становить 309 974, 20 грн., страховиком виплачено за цим страховим випадком позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 97 870, 66 грн., залишки автомобіля позивачем реалізовано за 100 800 грн, у зв`язку з чим відповідно до ст. 1194 ЦК України відповідач має сплатити на користь позивача різницю між вартістю матеріального збитку, сумою страхового відшкодування та сумою, що отримана від продажу залишків автомобіля, а саме: 390 974, 20 грн. - 97 870, 66 грн. - 100 800 грн. = 111 303, 24 грн. Відповідно до підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 року №1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ч.1 ст.54 ЦПК України, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява. У зв`язку з викладеним, оскільки в результаті ухвалення судового рішення ПАТ "НАСК "Оранта" на підставі підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року N°1961-IV, може пред`явити вимоги до відповідача [PERSON] , необхідно залучити ПАТ "НАСК "Оранта" до участі у цій справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] ) шкоду завдану внаслідок дорожньо- транспортної пригоди у розмірі 111 303 грн. 24 (сто одинадцять тисяч триста три гривні) 24 коп.; Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] ) суму франшизи у розмірі 2 500 грн.;Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] ) витрати на проведення судової експертизи в розмірі 4 500 грн; Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2025 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 23.04.2025 р. через підсистему «Електронний суд» від представника ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" до суду надішли письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] в яких зазначено, щовідповідно до положень статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України внаслідок дорожньо-транспортної пригоди між Позивачем і ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виникли позадоговірні (деліктні) правовідносини. Згідно з ч.2 ст.999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Це бланкетна норма, яка за умови наявності інших норм спеціальних актів цивільного законодавства відсилає до них. Спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) встановлено особливості правового регулювання відносин, що випливають із обов`язкового страхування. За змістом ст. 2 Закону № 1961-IV якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду страховик у деліктних правовідносинах виплачує страхове відшкодування у передбаченому Законом України 1961-IV порядку. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц; провадження № 14-176цс18) http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75296543). Для порівняння, правовідносини між Позивачем та Відповідачем регулюються загальними (іншими) нормами цивільного законодавства України, зокрема Цивільним кодексом України. У разі настання страхового випадку відповідно до ст. 22 Закону №1961-IV страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 12 Закону №1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страховим полісом ВідповідачаАТ-4748066 від 04.11.2023 передбачена франшиза у розмірі 2500 гривень. Така правова позиція повністю узгоджується з висновками, викладеними у постановах КГС у складі ВС від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16 та від 06.07.2018 у справі 924/675/17. За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. 07.11.2024 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за приписами ст. 12 та пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV узгодило розмір страхового відшкодування із Позивачем. Розмір завданого збитку 100370,95 гривень, а розмір страхового відшкодування (без франшизи) 97870,95 гривень. За приписами глави 16 Цивільного кодексу України це Узгодження є правочином. Узгодження суми відшкодування за страховим випадком, підписане особисто Позивачем, містить зобов`язання потерпілої особи: «Я розумію, що узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими» (5 абзац). Тобто, за змістом цього Узгодження Позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у сумі 97870,95 гривень, та правовими наслідками такої виплати. Відомостей про те, що Позивач підписав вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять. Позивач 13.11.2024 отримав від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування відповідно до вимог Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 97870,95 гривень. Факт отримання страхового відшкодування та його розмір визнаються Позивачем на 4-й сторінці позовної заяви (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Інші обставини підтверджуються додатками до позовної заяви. Аналіз положень Закону № 1961-IV та фактичних обставин справи свідчить, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» належним чином виконало свої зобов`язання та не порушувало прав і законних інтересів Позивача. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання за цим страховим випадком припинено виконанням, проведеним належним чином, і на час розгляду справи судом не існує. Судова практика, наведена нижче, підтверджує правомірність визначення розміру страхової виплати на підставі узгодження, підписаного потерпілою особою, відповідно до приписів пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування…». У такому випадку інші способи визначення розміру страхового відшкодування не застосовуються. Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.12.2023 (ЄУН 759/28079/21, провадження № 61 5522св23) дійшов наступних правових висновків. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не врахував підписання сторонами узгодження розміру страхового відшкодування і дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку виплати понад узгоджену суму. Верховний Суд звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин. Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В підписаному [PERSON] узгодженні зазначено, що воно складено у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, а узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими. Тобто, за змістом вказаного узгодження [PERSON] , діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у узгодженому розмірі та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії суперечить як попередній поведінці [PERSON] , так і засадам розумності та диспозитивності. Верховний Суд задовольнив касаційну скаргу ПАТ «НАСК «ОРАНТА», рішення першої та апеляційної інстанції про стягнення страхового відшкодування понад узгоджену суму скасував. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» і Відповідач не відшкодовують у солідарному порядку шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. ПАТ «НАСК «ОРАНТА», на відміну від Відповідача, має свою частину відповідальності на випадок ДТП, яка визначається на підставі вимог Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виплачується в порядку, встановленому цим Законом. Правовідносини між Позивачем та Відповідачем регулюються загальними (іншими) нормами цивільного законодавства України, зокрема Цивільним кодексом України, і обсяг відповідальності Відповідача дорівнює загальному розміру завданої шкоди. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» несе відповідальність тільки в своїй частині зобов`язань, а не солідарно. Така правова позиція повністю узгоджується з висновками про правильне застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18). Обсяг відповідальності ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було узгоджено з Позивачем відповідно до вимог Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування…» шляхом підписання ним Узгодження суми відшкодування за страховим випадком від 07.11.2024. Деліктні правовідносини між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (Третьою особою) і Позивачем були врегульовані Законом № 1961-IV. Тому страхова компанія відшкодувала Позивачу шкоду з урахуванням приписів цього Закону у повному обсязі. Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Вимога Позивача правомірна, але її розмір залежить від оцінки судом обставин справи та наданих доказів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Добринь Я.О. позов підтримав, наполягав на задовленні позовних вимог. Представник ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" в судовому засідані підтримав раніше надані суду письмові поясненя. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця його реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808, а також, через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторони позивача, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] на момент виникнення ДТП був власником автомобіля FORD FIESTA з д. н. з. [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . (а.с.8,15) В постанові Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у справі (№331/5758/24; провадження №3/331/2175/24) зазначено, що відповідно до опису правопорушення у проколі серії ААД №986736 від 05.09.2024 року 05.09.2024 року о 09-30 годині в м. Запоріжжя, Прибережна автомагістраль, навпроти буд. 2 вул. Фортечна водій автомобіля KIA SORENTO державний номерний знак [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21043 державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , після удару транспортний засіб внаслідок неконтрольованого руху допустив зіткнення з транспортним засобом FORD FIESTA державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який внаслідок некерованого руху допустив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 1102 державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , яка стояла та після зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 1102, FORD FIESTA продовжив некерований рух та допустив зіткнення з транспортним засобом MERCEDES-BENZ державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який стояв, також автомобіль ВАЗ 21043 після зіткнення з автомобілем FORD продовжив некерований рух та допустив зіткнення з транспортним засобом SKODA FABIA державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , яка внаслідок некерованого руху допустила зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , який стояв. Таким чином [PERSON] порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має. [PERSON] свою вину визнав в повному обсязі. Вказав, що він рухався по Набережній магістралі, у його автомобіля не спрацювали гальма та він допустив зіткнення з автомобілем, який рухався попереду, після чого автомобіль ВАЗ 21043 державний номерний знак [NUMBER] продовжив некерований рух та автомобілі почали врізатися один в одний. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у справі № 331/5758/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850 гривень. (а.с.10,11) Відповідно до Висновку №4252 судового експерта [PERSON] по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 529 262 грн. 54 коп. Вартість матеріального збитку дорівнює вартості автомобіля станом на дату до настання дорожньо- транспортної пригоди та становить 309 039 грн. 20 коп. (а.с.22,45) Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу KIA SORENTO, д.н.з [NUMBER] була застрахована у страховій компанії ПАТ "НАСК "ОРАНТА", поліс: [NUMBER] .(а.с.89) Позивач [PERSON] 13.11.2024 отримав від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування відповідно до вимог Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 97870,95 гривень. Факт отримання страхового відшкодування та його розмір повністю визнаються сторонами по справі. 31.01.2025 року позивачем були реалізовані залишки автомобіля FORD FIESTA з д. н. з. [NUMBER] шляхом укладення договору купівлі-продажу №2341/2025/5103548 за 100 800 гривень. (а.с.8) Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Вказані висновки підтверджуються практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 06 грудня 2021 року у справі №757/22936/19-ц (провадження № 61-12685св21), від 20 жовтня 2021 року у справі N 205/1314/16-ц (провадження N 61-6829св20). Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року по справі № 125/1216/20 зроблено правовий висновок про застосування ст. 30 Закону 1961-IV, а саме у разі не встановлення вартості автомобіля після ДТП порядок відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, але Позивач не позбавлений можливості самостійно реалізувати залишки транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту, що і було реалізовано Позивачем шляхом укладання договору купівлі-продажу залишків ТЗ. Вказане вище узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 14.04.2022 № 205/7747/18. Крім того, відповідно до п. 36.6. ст. 36 1 Закону № 1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи, що при сплаті регламентної виплати страховою компанією була вирахувана сума франшизи, яка не була відшкодована Позивачу, за таких обставин Відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 2 500 грн франшизи як частину завданої, але не відшкодованої йому шкоди на підставі статей 1166, 1172, 1188 ЦК України. Оскільки, вартість матеріального збитку, визначена у висновку експерта №4252, дорівнює ринкової вартості автомобіля станом до настання дорожньо-транспортної пригоди та становить 309 974, 20 грн., страховиком виплачено за цим страховим випадком позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 97 870, 66 грн., залишки автомобіля позивачем реалізовано за 100 800 грн, у зв`язку з чим відповідно до ст. 1194 ЦК України відповідач має сплатити на користь позивача різницю між вартістю матеріального збитку, сумою страхового відшкодування та сумою, що отримана від продажу залишків автомобіля, а саме: 390 974, 20 грн. - 97 870, 66 грн. - 100 800 грн. = 111 303, 24 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved