Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 07.02.1998 року Виконавчим комітетом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 2. В обґрунтування позову зазначено, що з 07.02.1998 року позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття. Подружні відносини припинені, спільного господарства сторони не ведуть. Сім`я фактично розпалась, шлюб існує формально. Оскільки примирення між сторонами неможливе, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач [PERSON] у поданій заві просить розгляд справи проводити без його участі, підтримує позовні вимоги, заперечень проти ухвалення заочного рішення не висловив. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подала. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області, на підставі статті 280 ЦПК України, постановлено ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви та докази, додані на її обґрунтування, судом встановлено, що: 07.02.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 2. Подружжю видано свідоцтва про шлюб, Серія - [NUMBER] (а. с. 7 - 8). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття (а. с. 11 - 12). Як вбачається з позовної заяви, сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримуються, в зв`язку з чим позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим, а відповідачка не надала жодних доказів на спростування вказаних відомостей. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 статті 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, спору про поділ майна подружжя у цій справі немає, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки клопотань від дружини про зміну прізвища до суду не надходило, слід залишити сторонам прізвище без змін. З урахуванням позиції позивача, який не заявляв вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved