Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

19.02.2025 [PERSON] подав до Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву до Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Вишгородська державна нотаріальна контора Київської області, [PERSON] про скасування обтяження нерухомого майна, у якій просить скасувати (зняти) заборону з житлового будинку [ADDRESS] , Тип обтяження: арешт (архівний запис) Реєстраційний номер обтяження: 1317615, зареєстровано: 21.09.2004 11:40:11 за №1317615 реєстратором: Вишгородська районна державна нотаріальна контора, 07300, Київська обл., Вишгородський р., м. Вишгород, площа Шевченка, буд. 1, підстава обтяження: постанова, б/н, 15.10.2002, Виконавча служба, Об?єкт обтяження: будинок, будинок з надвірними будівлями, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] : [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис Додаткові дані: Архівний номер: 4829038KIEV476, Архівна дата: 22.10.2002, Дата виникнення: 22.10.2002, № реєстра: 154208-2185, внутр. №170189372BF3552C585B. В обґрунтування позову зазначено, що він, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2002, є власником частини житлового будинку [ADDRESS] . Власником іншої частини будинку є його сестра- [PERSON] . Позивач зазначає, що оскільки, право власності на житловий будинок він набув та зареєстрував у встановленому законом порядку згідно законодавства, що діяло до 01.01.2013, то з урахуванням змін, що відбулися в законодавстві, у нього виникла необхідність у реєстрації належної його частки будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Однак, під час підготовки документів йому стало відомо про те, що на житловий будинок [ADDRESS] накладено арешт Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 15.10.2002. Як вказує позивач, дійсно у 2001 році вироком Вишгородського районного суду Київської області з нього було стягнуто заборгованість у розмірі 687 грн., яку він майже одразу сплатив, а квитанцію про сплату віддав державному виконавцю. На сьогоднішній день пройшло більше 23 років, а тому копія квитанції про оплату коштів у нього не збереглася, у зв`язку з чим він звернувся до Вишгородського відділу ДВС із заявою про надання йому документів, що підтверджують погашення ним суми боргу та 14.02.2025 йому було надано відповідь за №7716 з якої вбачається, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, існує обтяження, а шляхом перевірки інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) встановлено, що в ВП Спецпідрозділ АСВП, в якому міститься інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який на даний час припинив функціонування відсутня інформація щодо перебування в 2002 році на виконанні у відділі виконавчих проваджень в яких боржником є [PERSON] . Дане виконавче провадження було завершено до запровадження АСВП і не було внесено до реєстру. Оскільки, станом на 14.02.2025 на виконанні у відділі ДВ не перебуває виконавче провадження, при виконанні якого постановою від 15.10.2002 було накладено арешт на належне йому майно, а у знатті арешту позивачу відмовлено, він звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 10.04.2025 о 10:00, про що повідомлено учасників провадження. 26.02.2025 до суду, через підсистему «Електронний суд», завідувачем Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. подано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Аналогічні за змістом заяви Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області надійшли до суду засобами поштового зв`язку 04.03.2025, 16.09.2025, 04.11.2025. На стадії підготовчого провадження у цій справи брали участь: позивача (17.06.2025) та представник позивача адвокат Березинець К.Г. (10.09.2025, 25.11.2025, 15.01.2026). Відповідач та треті особи, будучи належним чином повідомлені про судові засідання, призначені на стадії підготовчого провадження, не з`явилися, своїх представників не направили. Так, на стадії підготовчого провадження представник позивача зазначила, що позивачем, у якості відповідача, залучено неналежну особу, оскільки, належним відповідачем у справі є стягувач - [PERSON] , в інтересах якого постановою державного виконавця від 15.10.2002 було накладено арешт на майно позивача, як боржника, і про скасування якого заявлено у позові. Проте, згідно відповіді Вишгородського ВДРАЦС у Вишгородському районі Київської області від 09.09.2025, наданої на адвокатський запит, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено актовий запис №232 від 10.07.2014 та зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві. А тому, з метою встановлення правонаступників [PERSON] , яких необхідно залучити до участі у справі у якості відповідачів, за клопотанням представника позивача, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.09.2025 витребувано у Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори інформацію про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис №232 від 10.07.2014 зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, та, чи заводилася спадкова справа після його смерті. Витребувані ухвалою суду матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , надійшли на адресу суду 06.10.2025. 27.10.2025 представником позивача адвокатом Березинець К.Г. подано до суду заяву про залучення у справі належного відповідача та заяву про проведення судового засідання у її відсутності, зазначивши, що клопотання про залучення належного відповідача підтримує та просить задовольнити. Так, згідно спадкової справи №1378/2015, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем його майна є його дружина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.10.2025 проведено заміну первісного відповідача Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на належного відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адресою: [ADDRESS] . Копії вказаної ухвали суду та позовної заяви з додатками, залученому відповідачу було надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання, надавши їй можливість скористатися своїми процесуальними правами, зокрема подати відзив на позовну заяву. Як убачається і матеріалів справи, конверти із, копіями ухвали суду від 27.10.2025 і позовної заяви з додатками та із судовими повістками про виклик у судові засідання, призначені на 27.11.2025 та 15.01.2026, надіслані відповідачу [PERSON] на адресу зареєстрованого її місця проживання, повернулися до суду без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18. Також, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. А відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. У підготовчому судовому засіданні 15.01.2026, за участі представника позивача, за відсутності інших учасників провадження, ухвалою суду від 15.01.2026, внесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 16.03.2026 о 10:00 про, що повідомлено учасників провадження у встановленому законом порядку, а відповідача, додатково, у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. 29.01.2026 до суду, засобами поштового зв`язку, надійшов лист від Вишгородської державної нотаріальної контори про розгляд справи у відсутності їх представника. Конверт із судовою повісткою про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 16.03.2026, що був надісланий на адресу її зареєстрованого місця проживання, повернувся до суду без вручення адресату з причин «невдала спроба вручення інші причини». 16.03.2026 представник позивача адвокат Березинець К.Г. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У судове засідання, призначене на 16.03.2026, учасники провадження не з`явилися. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує заяву представника позивача та Вишгородської державної нотаріальної контори, а також вжиті судом заходи для забезпечення участі відповідача під час розгляду справи і положення статті одинадцятої статті 128 ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи та відсутність поважних причин неявки третьої особи та положення статті 223 ЦПК України. Також, враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 29.01.2002 державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Єременко Т.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , є в рівних частинах кожний: його син [PERSON] та донька [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтва складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] , що належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 25.11.1999, виданого згідно рішення Старопетрівської сільської ради від 25.10.1999 за р.№ 100 і зареєстрованого в Вишгородському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №4 під реєстровим №571. (а.с. 7). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2025, право власності на земельну ділянку 3221887801:02:030:0156, площею 0, 0715, що за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з 21.03.2014 зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 07.04.2014 (а.с. 8). Також із вказаної інформації убачається наявність обтяження арешт (архівний запис) за номером 1317615, що зареєстровано 21.09.2004 реєстратором Вишгородська районна державна нотаріальна контора на підставі постанови б/н від 15.10.2002 Виконавчої служби, об`єкт обтяження будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , Додаткові дані: Архівний номер: 4829038KIEV476, Архівна дата: 22.10.2002, Дата виникнення: 22.10.2002, № реєстра: 154208-2185, внутр. №170189372BF3552C585B. Так, постановою державного виконавця Вишгородського ВДВС Рубан Т.А. від 15.10.2002, під час виконання виконавчого листа 1-153, виданого 21.06.2001 Вишгородським районним судом про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 687 грн згідно вироку суду, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , який мешкає: [ADDRESS] , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с. 11) . Вказану постанову державного виконавця листом від 17.10.2002 №4-588, надіслано державному нотаріусу, начальнику Вишгородського БТІ та начальнику Вишгородського МРЕВ ДАІ в м.Вишгороді (а.с. 10). У відповіді Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14.02.2025 №7716, наданої [PERSON] на його звернення від 10.02.2025 до про зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця від 15.10.2002, зазначено, що відповідно до інформації, яка міститься Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна , існує обтяження : Тип обтяження: арешт (архівний запис), Реєстраційний номер обтяження: 1317615, Зареєстровано: 21.09.2004 11:40:11 за №1317615, реєстратором: Вишгородська районна державна нотаріальна контора, 07300, Київська обл., Вишгородський р., м. Вишгород, площа Шевченка, буд. 1, (04596) 2-21-41, Підстава обтяження: постанова, б/н, 15.10.2002, Виконавча служба, Об?єкт обтяження: будинок, будинок з надвірними будівлями , состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , Власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис, Додаткові дані: Архівний номер: 4829038KIEV476, Архівна дата: 22.10.2002, Дата виникнення: 22.10.2002, № реєстра: 154208-2185, внутр. №170189372BF3552C585B. Шляхом перевірки інформації, яка міститься в автоматизовані системі виконавчого провадження (АСВП) встановлено, що в ВП Спецрозділ АСВП, в якому міститься інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який на даний час припинив функціонування, відсутня інформація щодо перебування в 2002 році на виконанні в відділі виконавчих проваджень в яких боржником є [PERSON] . Дане виконавче провадження було завершено до запровадження у ВДВС Вишгородського РУЮ АСВП і не було внесено до реєстру. В зв`язку з тим, що строки зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, матеріали виконавчого провадження знищено. Інформація щодо даного виконавчого провадження відсутня також в електронному вигляді. Здійснити перевірку даного виконавчого провадження неможливо. Відповідно до інформації що міститься в АСВП , станом на 14.02.2025 на виконанні у відділі не перебуває виконавчого провадження, при виконанні якого постановою державного виконавця від 15.10.2002 року було накладено арешт на майно, що належить [PERSON] . У зв`язку із зазначеним та виклавши положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку зняття арешту з майна боржника, [PERSON] роз`яснено право звернутися із питанням щодо зняття арешту з майна у судовому порядку (а.с. 12). Так, згідно із частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15.05.2013. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вендітеллі проти Італії» (1994) суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. З правового висновку, який викладено в постанові Касаційного цивільного суду Верхового суду від 28.08.2024 по справі 947/36027/21, - вбачається, що наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умов відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України, статей 317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Реалізувати своє право на звільнення майна з-під арешту, шляхом здійснення відповідних запитів щодо з`ясування підстав накладення арешту на нерухоме майно, встановлення осіб, в інтересах який арешт було накладено, та внесення відомості про обтяження у 2002 році, зважаючи на відсутність нині підстав для обмеження щодо майна позивача, беручи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, аніж того, що ним обрано, за наявних обставин не вбачається, а тому, враховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, наявні підстави для задоволення позовних вимог про скасування обтяження щодо арешту майна позивача. Крім того, не зняття арешту з майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постанові від 13.07.2022 справі №2/0301/806/11. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності заборони щодо майна, яке перебуває у власності позивача, що є предметом розгляду вказаної справи, порушується право позивача на розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому, з урахуванням викладеного, суд, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, про задоволення позову.

Outcome: approved