Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

До Теофіпольського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 72 850,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовано укладенням відповідачем як позичальником, проте невиконанням обов`язку з повернення позичених грошових коштів за договором № 3214660 від 13.10.2022, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна»). Права вимоги кредитора за зазначеним договором у зв`язку з невиконанням позичальником обов`язку з повернення позичених грошових коштів, як стверджує позивач, було передано ТОВ «ФК ПРОФІТ» за договором відступлення прав вимоги № 26102023 від 26.10.2023, надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» право вимоги до відповідачки за договором факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідачки 72 850,56 грн, з них: 13 299,97 грн заборгованості за основною сумою боргу, 59 550,59 грн заборгованості за нарахованими процентами, а також стягнути з відповідачки сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21.01.2026 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду по суті, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи. Правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалася, хоча копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримала особисто 03.02.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У судове засідання 19.02.2026 учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи судом, не з`явилися. У зв`язку з неявкою учасників справи судове засідання відкладено на 18.03.2026. У судове засідання, призначене на 18.03.2026 учасники справи не з`явились, заяв чи клопотань до суду не надходило. Судову повістку про виклик до суду відповідачка отримала особисто 27.02.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Із урахуванням поданого у позовній заяві клопотання позивача про розгляд справи у відсутності представника позивача, а також заяви про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи, на підставі положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу 18.03.2026 за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів та постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту та договору факторингу. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи (у позові), виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. 1. Факт укладення договору кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регламентує Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, який набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Суд встановив, що 13.10.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який було підписано [PERSON] з використанням електронного цифрового підпису позичальниці, відтвореним шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора Т278. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства. Згідно з п. 1.2 кредитного договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит: сума кредиту (загальний розмір) складає 13 300,00 грн; строк кредиту 360 днів (п. 1.3); періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, знижена процентна ставка становить 1,99% в день (п. 1.3, 1.4 договору). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про належне укладення договору № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та позичальницею [PERSON] . 2. Факт отримання грошових коштів у позику. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. У матеріалах справи відсутні відомості про відмову споживача від договору про споживчий кредит. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 Глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено § 2 Глави 71 ЦК України (кредит) і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На вимогу ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт отримання [PERSON] грошових коштів у позику від ТОВ «Лінеура Україна» за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022 підтверджено копією листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» за вих. № 20240228-28 від 28.02.2024, з якого вбачається, що на виконання умов договору про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022, укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та ТОВ «Лінеура Україна», було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Лінеура Україна», а саме: 13.10.2022 о 15:53:08 год на суму 13 300,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» ad1d8445-e7d8-4afb-8e86-1179f37ad916, номер транзакції в системі ТОВ «Лінеура Україна» 32146601665665588, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Відтак, наявними у справі доказами підтверджено, що первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання перед [PERSON] , взяті на себе за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022 виконав у повному обсязі, грошові кошти у сумі 13 300,00 грн, було передано відповідачці у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки. З огляду на вказане, суд вважає факт виконання кредитодавцем умов договору з передачі грошових коштів доведеним, та на цій підставі, виниклим обов`язок відповідача повернути позичені грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором кредитування. 3. Факт невиконання позичальником обов`язку з повернення кредиту. Порядок та строки повернення кредиту визначено у договорі (розділ 4) та надано у вигляді паспорта споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, підписаного відповідачкою з використанням електронного цифрового підпису, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідачка підписанням кредитного договору підтвердила, що перед укладанням цього кредитного договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація щодо умов кредитування. Як вбачається із долученого позивачем розрахунку заборгованості позичальниці [PERSON] перед первісним кредитором станом на 26.10.2023, відповідачка [PERSON] 13.11.2022 сплатила 0,01 грн заборгованості за тілом кредиту, 8204,77 грн заборгованості за нарахованими процентами, 27.12.2022 сплатила 6000,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 30.12.2022 сплатила 0,01 грн заборгованості за тілом кредиту, 6429,48 грн заборгованості за нарахованими процентами, 02.02.2023 сплатила 0,01 грн заборгованості за тілом кредиту, 8998,77 грн заборгованості за нарахованими процентами. Відтак, загальна сума сплаченої відповідачкою частини заборгованості становить 29 643,05 грн, з них 0,03 грн заборгованості за тілом кредиту, 29 643,02 грн заборгованості за нарахованими процентами. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що отримавши грошові кошти у позику в сумі 13 300,00 грн, відповідачка повернула їх ТОВ «Лінеура Україна» повністю. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зауважує, що обрана відповідачем процесуальна поведінка, у тому числі неподання заяв по суті справи, неподання у встановлені процесуальні строки доказів унеможливлюють формування у справі висновку про безпідставність позовних вимог. Належні і допустимі докази повного виконання позичальницею [PERSON] взятих на себе за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022 обов`язків з повернення позичених грошових коштів та процентів у матеріалах справи відсутні. 4. Факт переходу права вимоги від клієнта до фактора. У ході дослідження факту права на позов у контексті переходу права вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , суд встановив таке. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом (ст. 1082 ЦК України). За змістом ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Матеріалами справи підтверджено наявність у позивача статусу фінансової установи. Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 26102023 від 26.10.2023, ТОВ «Лінеура Україна», діючи як кредитор, з однієї сторони, та ТОВ «ФК ПРОФІТ», як новий кредитор, з іншої сторони, уклали договір відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 1.1. якого на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Згідно з п. 1.2 договору відступлення прав вимоги № 26102023 від 26.10.2023, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов?язань Боржників за Кредитними договорами. Новий Кредитор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до Боржників, придбаних від Кредитора за цим Договором (п. 1.3 договору відступлення прав вимоги № 26102023 від 26.10.2023). 09.09.2025 між ТОВ «ФК ПРОФІТ», як клієнтом, та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ», як фактором, укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, з п. 2.1 якого вбачається, що у відповідності до умов цього договору, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту фінансування (ціну договору) за відступлення прав вимоги у порядку та у строки, встановлені договором. Згідно з п. 2.2 договору факторингу № ДО-20250909/001 загальний розмір заборгованостей складає 89 844 156 (вісімдесят дев`ять мільйонів вісімсот сорок чотири тисячі сто п`ятдесят шість) гривень 82 коп., згідно з реєстром боржників (додаток 1), які складаються сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документа (додаток 4). Реєстр боржників (додаток 1) на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і невід?ємною частиною цього договору. Реєстр боржників (додаток 4) у формі електронного документа передається клієнтом фактору на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) і повинен повністю відповідати реєстру боржників на паперовому носії, підписаному Сторонами. У разі розбіжностей між інформацією, яка наведена у реєстрі боржників на паперовому носії та реєстру боржників на електронному носії, перевагу має інформація Реєстру боржників на паперовому носії (п. 2.3 договору факторингу). Відповідно до п. 3.1.3 договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору, після чого фактор стає кредитором щодо боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 1 007 777,66 грн (п. 4.1 договору факторингу). Як вбачається з копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 1 від 17.09.2025, ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» сплатило ТОВ «ФК ПРОФІТ» 1 007 777,66 грн, призначення платежу: «оплата суми фінансування згідно договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025, без ПДВ». У матеріалах справи наявна копія Реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 із зазначенням персональних даних [PERSON] . як позичальниці за кредитним договором, датою укладення договору кредиту, суми заборгованості. Відтак, суд вважає доведеною обставиною перехід прав вимоги на підставі договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 щодо боржника [PERSON] від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Отже, судом встановлено факти укладення договору № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] ; виконання ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язань перед [PERSON] , взятих на себе за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022 у повному обсязі; передання грошових коштів у сумі 13 300,00 грн відповідачці у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки; невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022; переходу на підставі договору відступлення прав вимоги № 26102023 від 26.10.2023 та договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Згідно з наданим позивачем ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» розрахунком заборгованості позичальниці [PERSON] за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022, станом на 26.10.2023 заборгованість відповідачки перед первісним кредитором становила 72 850,56 грн, з них за тілом кредиту 13 299,97 грн, за нарахованими процентами 59 550,59 грн. Стосовно суми заявленого до стягнення основного зобов`язання (тіла кредиту) в розмірі 13 299,97 грн суд виходить із відсутності у справі доказів виконання позичальницею її обов`язків щодо повернення позичених коштів, відтак, зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача у заявленому розмірі. На підставі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На підставі положень ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022 у розмірі 59 550,59 грн, суд здійснив перерахунок нарахованих позивачем процентів за період дії договору кредитування, з урахуванням положень пунктів 1.2-1.4, розділу 4 кредитного договору та сплаченої відповідачкою частини заборгованості за нарахованими процентами в сумі 29 643,02 грн, застосовуючи процентну ставку 1,99% від суми кредиту за день користування кредитом протягом 360 днів строку користування кредитом. У результаті перерахунку нарахованих позивачем процентів за формулою: сума процентів = 13 300/100х1,99х360 29 643,02 = 95 281,20 29 643,02 = 65 638,18 грн становить заборгованість за нарахованими процентами. Відтак, суд дійшов висновку, що позивач просить суд стягнути проценти за період користування кредитом у меншому розмірі, ніж передбачено умовами договору. Суд зауважує, що відповідачка не спростувала наведеного у позові розрахунку. Із урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, крім цього, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 59 550,59 грн обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичених коштів в будь-який час. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку про те, що майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає задоволенню, а порушене право відновленню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором № 3214660 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.10.2022, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] у розмірі 72 850,56 грн, з них 13 299,97 грн становить заборгованість за основною сумою боргу, 59 550,59 грн становить заборгованість за нарахованими процентами). Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача. Розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду позивача відповідно до поданої копії платіжної інструкції № 274 від 11.11.2025 становить 2422,40 грн, відтак, зазначена сума підлягає стягненню з відповідачки. Також, як вбачається із долучених до позову письмових доказів, у зв`язку зі зверненням до суду позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, що підтверджено договором про надання правової допомоги № 25 від 17.10.2025, копією прайс листа (додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 25 від 17.10.2025), копією платіжної інструкції № 408 від 11.11.2025 про оплату послуг адвоката на суму 55 000,00 грн, копією витягу акта № 177 про надання юридичної допомоги від 24.10.2025, копією заявки про надання правової допомоги № 177 від 23.10.2025. Клопотання відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу не надходило. Відтак, зі [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved