Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в Уманській міській лікарні померла [PERSON] , яка є двоюрідною тіткою позивача. Факт їхніх родинних стосунків підтверджується рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 22.07.2016. В силу віку та стану здоров?я [PERSON] , позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] здійснювали догляд за нею, проте, про погіршення її стану здоров?я та госпіталізацію до лікарні відповідач не повідомила позивача, а про тяжкий стан здоров?я тітки позивачу стало відомо зі слів її сусідів. Також позивач дізналася від відповідача [PERSON] , що у останньої знаходяться ключі від належної тітці квартири, оскільки на її ім?я тіткою складений заповіт. Після смерті [PERSON] позивач дізналася про наявність заповіту від імені померлої, посвідченого 16.12.2015 приватним нотаріусом Роголь Г.І. та зареєстрованого за реєстровим №4857, яким вона заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Цим же заповітом [PERSON] скасувала раніше складений заповіт, який був посвідчений завідувачем Уманською міською нотаріальною конторою Копиловим В.І. 13.07.1999 та складений на ім?я [PERSON] . Проте, вказаний заповіт на той час не мав юридичної сили, адже після нього [PERSON] складала ще один заповіт на ім?я іншої особи, яка повинна була здійснювати за нею догляд. Позивач вважає, що заповіт від 16.12.2015, складений на ім?я [PERSON] , не відповідає чинному законодавству та повинен бути визнаний недійсним, оскільки він не був підписаний спадкодавцем [PERSON] та не відповідає її волі, що є достатньою підставою для визнання його недійсним. Позивач дійшла таких висновків, оскільки, ознайомившись із заповітом, вона впевнена, що підпис на ньому не є підписом [PERSON] , що свідчить про його підроблення, адже він відрізняється від дійсного її підпису. Запис про те, що заповіт на прохання спадкодавця записаний нотаріусом з її слів, прочитаний нею вголос до підписання та підписаний особисто о 10 год. 25 хв., як такий, що повністю відповідає її волевиявленню, створений за допомогою технічного запису, а не рукою спадкодавця, хоча спадкодавиця не мала змоги через фізичні вади самостійно прочитати заповіт, викликає сумніви у його дійсності. Крім того, вона просила сусідів допомогти знайти їй людину, яка доглядатиме її за успадкування квартири. При цьому, в період часу з 14 грудня по 16 грудня 2015 року [PERSON] повідомляла своїм сусідам про те, що у неї зник паспорт, тому їй потрібно виготовити новий. Згодом, відповідач повернула вказаний паспорт, пояснивши, що він упав за стос паперів і тому [PERSON] не могла його знайти. Під час перебування [PERSON] у лікарні, вона заперечувала проти складання заповіту на ім?я відповідача. Вказані обставини і є підставами для визнання заповіту недійсним, тому з даним позовом позивач звернулася до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала подану нею позовну заяву та просила її задовольнити, оскільки впевнена, що оскаржуваний заповіт її тітка не складала та не підписувала з власної волі. Вказала, що у [PERSON] була гостра глаукома, а тому було проведено операцію. Вона не була сліпою, однак практично не бачила, окуляри не носила. Представник позивача адвокат Головко О.В. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що наведених у позовній заяві обставин достатньо для визнання заповіту недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала пред?явлених позовних вимог та заперечувала проти їх задоволення, оскільки спадкодавиця [PERSON] з власної волі та ініціативи склала вказаний заповіт, без будь-якого примусу чи тиску. Коли [PERSON] почала потребувати стороннього догляду, то стала шукати людину, яка б її доглядала, тому перебравши кілька варіантів вона звернулася і до неї та запропонувала за догляд скласти заповіт, яким заповість належну їй квартиру, на що та погодилася, тому вони поїхали до нотаріуса, яка і посвідчила вказаний заповіт. Представник відповідача адвокат Смілянець А.П. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано відповідних доказів, які б свідчили про підроблення підпису спадкодавця на заповіті чи здійснення будь-якого стороннього тиску при його складанні, чи вказували б на неможливість спадкодавцю за станом здоров`я скласти заповіт. Під час складання заповіту нотаріус перевіряє дієздатність особи. Третя особа приватний нотаріус Карайкоза(Роголь) Г.І. в судове засідання не з?явилася, неодноразово надсилала до суду листи, відповідно до яких просила справу розглядати у її відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона знайома давно, оскільки вони були сусідами. [PERSON] звернулася до неї з проханням допомогти знайти людину, яка б могла здійснювати за нею догляд оскільки та потребує сторонньої допомоги. За її порадою вона познайомилася з жінкою, проте, вони не дійшли згоди, після чого та помітила, що до [PERSON] почала приходити відповідач [PERSON] . Згодом [PERSON] розповідала, що вона склала заповіт на [PERSON] , але про те, що заповіт може бути недійсний їй стало відомо від позивача [PERSON] лише після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома і з позивачем і з відповідачем, оскільки [PERSON] приходила до [PERSON] провідувати її, адже вона останніх пів року перед смертю часто хворіла, погано бачила та погано ходила, тому потребувала сторонньої допомоги, хоча могла самостійно виходити на вулицю, при цьому їй не відомо, чи могла вона самостійно читати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, з яких вбачається, що вона знайома як з позивачем, так і з відповідачем. Позивач є племінницею [PERSON] , а відповідач навідувалася до [PERSON] . Проте, після візитів [PERSON] , [PERSON] постійно плакала, але не хотіла розповідати причину, але іноді казала, що вона боїться [PERSON] . Коли [PERSON] лежала в лікарні, то [PERSON] до неї не навідувалася, а приходила до неї [PERSON] . Також зазначила, що був такий випадок, коли зник паспорт [PERSON] , а потім він з?явився. Їй відомо, що останні два роки перед смертю [PERSON] погано бачила і не могла писати, не могла порахувати гроші. За проханням [PERSON] вона ходила з нею на базар та допомагала їй розраховуватися. Надія [PERSON] просила про догляд, проте, вона змушена була відмовити, оскільки не мала такої змоги. Їй також відомо, що декілька людей виявляли бажання здійснювати за [PERSON] догляд, але вона цього не хотіла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не знайома ні з позивачем, ні з відповідачем. Вона працювала соціальним працівником, тому надавала допомогу [PERSON] . [PERSON] була жінкою з важким характером, вона була одинокою, тому працівники соціальної служби їй допомагали, оформляли субсидію, оплачували комунальні послуги та прибирали. Коли в неї погіршився стан здоров?я, то вона стала шукати людину, яка б її змогла доглянути. Її не влаштовувало багато варіантів, бо вона була дуже вимогливою жінкою. Вона неодноразово складала заповіти, а потім їх скасовувала. Згодом вона сказала, що вже склала заповіт на [PERSON] (відповідача),яка її доглядає, тому більше не потребує допомоги і соціальні працівники припинили її відвідувати. Потім стався випадок, що [PERSON] впала і її відвезли до лікарні, тому вона вирішила її провідати. В лікарні біля неї була [PERSON] та [PERSON] , яка купувала необхідні ліки. Згодом їй стало відомо, що [PERSON] померла і її похованням займалася [PERSON] . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Ще при житті [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Роголь Г.І. 16.12.2015, яким заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Вказаним заповітом скасований раніше складений заповіт, що був посвідчений 13.07.1999 завідуючим Уманською міською Державною нотаріальною конторою Копиловим В.І. Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20). Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право, в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Нормами Книги шостої ЦК України визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті1236-1240,1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті1248,1249,1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253 (пункти 60, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20)). Відповідно до рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11.07.2016 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] є двоюрідною племінницею [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] , звертаючись з даним позовом до суду, посилається на те, що складений від імені її двоюрідної тітки [PERSON] заповіт на ім?я [PERSON] , підписаний не нею особисто, оскільки підпис на заповіті відрізняється від її справжнього підпису. При цьому жодна із сторін не зверталася до суду із клопотанням про призначення та проведення почеркознавчої експертизи з метою достовірного встановлення належності підпису на складеному заповіті. Також позивач зазначає, що в силу хвороби очей та стану здоров?я [PERSON] не мала змоги читати та писати. Проте, також не надає доказів зазначеному, а саме медичного висновку лікарів, який би міг підтвердити щодо неможливості [PERSON] писати або читати, а надає лише виписки з історії хвороби [PERSON] . Даний факт не підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки. Стосовно того, що [PERSON] складала заповіт під будь-яким стороннім впливом, позивачем також не надано доказів і це не вбачається ні з долучених до матеріалів справи доказів, ні з пояснень свідків. Тобто, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б свідчили про те, що оспорюваний заповіт складався недієздатною особою або не відповідав дійсній волі спадкодавця. Відсутні докази і того, що на час видачі такого заповіту або до цього спадкодавець страждала на захворювання, які могли обмежувати її можливість у складанні заповіту чи обмежувати її можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed