Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. На початку грудня 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, 29 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75922395, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3800 гривень на строк 19 днів зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою 1,99% в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало своє зобов`язання за договором позики та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 3800 гривень. 21 грудня 2021 року згідно умов договору факторингу №2112 від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги за кредитним договором № 75922395 від 29 липня 2021 року. 31 березня 2023 року згідно умов договору факторингу №2112 від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило на користь ТОВ «Фінпром Маркет» право вимоги за кредитним договором № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому ТОВ «Фінпром Маркет» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 12042 гривні 58 копійок, що складається: заборгованості за тілом кредиту 3800 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками 8242 гривні 58 копійок. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Гедзь О.В. підтримала пред`явлений позов та просила суд його задовольнити у повному обсязі, а розгляд цивільної справи здійснити за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дорожкін В.К. подав до суду заперечення на позовні вимоги, в яких просив задовольнити позов частково, а саме - стягнути лише тіло кредиту у розмірі 3800 гривень 00 коп. У запереченнях зазначив, що відповідач проходить військову службу в окремому КПП « [INFO] » Державної Прикордонної служби України з 07.10.2019 року по теперішній час. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання на можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Обставини, які б виключали поширення вищевказаних положень даного Закону відсутні. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.112-114) 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 29 липня 2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з [PERSON] договір позики №75922395. За яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 3800 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 19 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,99% в день (фіксована процентна ставка) (а.с.27,28). ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 3800 гривень 00 копійок. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою від 28 жовтня 2025 року, виданою ТОВ «Фінансова компанія «Фінексперс» №КД-000069331/ТНПП (а.с.31,32). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання», гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», а також главою 73 «Факторинг» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає чи зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що кредитний договір №75922395 від 29 липня 2021 року був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора uayn1g4mfw. У такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі. Викладене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір відступлення прав вимоги № 2112. Вказана обставина підтверджується копією акту прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року, реєстром прав вимог №4 (а.с.66-70). В подальшому, 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір відступлення прав вимоги № 310323-ФМ. Вказана обставина підтверджується копією акту прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, реєстром боржників (а.с.82-86). Як вбачається із змісту позовної заяви ТОВ «Фінпром Маркет» просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12042 гривні 58 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3800 гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками 8242 гривні 58 копійок. Заперечуючи проти суми нарахованих відсотків відповідач посилався на п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на що суд зазначає наступне. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц. Таким чином, на відповідача [PERSON] поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а кредитна установа ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та позивач ТОВ «Фінпром Маркет» під час дії особливого періоду не мали права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14.05.2021 р. у справі № 502/1438/18. Як зазначено вище, довідками військових частин підтверджено, що [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі з 07.10.2019 року. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Зазначене вище щодо правильного застосування положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повністю узгоджується з правовими висновками, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд в обов`язковому порядку має враховувати при застосуванні норм права у спірних правовідносинах, що викладені в таких постановах: від 21 лютого 2018 року у справі №306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18); від 30 травня 2018 року у справі №521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18); від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18); від 10 січня 2019 року у справі № 327/353/16-ц (провадження № 61-25229св18); від 04 вересня 2019 року у справі №554/10264/17 (провадження № 61-42778св18); від 18 січня 2023 року справа № 642/548/21 (провадження № 61-9565св22). Зокрема, суд Касаційної інстанції при застосуванні положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» переглядаючи законність та обґрунтованість рішення судів нижчих інстанцій по суті заявлених учасниками справи касаційних вимог щодо права військовослужбовця та членом їх сімей на звільнення від нарахованих штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом дійшов до наступного правового висновку. Наявність у відповідача статусу учасника бойових дій очевидно свідчить про його участь у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду. Отже, суд ухвалюючи рішення бере до уваги, що у відповідача [PERSON] відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом на підставі ч.15 ст.4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 3800 гривень. У задоволенні решти заявлених позовних вимог, слід відмовити. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції №579944200.1 від 25 листопада 2025 року (а.с.15) вбачається, що при пред`явленні позову ТОВ «Фінпром Маркет» сплатило судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Пред`явлений позов задоволений частково, а саме 31,55% (3800/12042,58 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 764 гривні 26 копійок (2422,40 / 100% ? 31,55%). Встановлено, що представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Ткаченко Ю.О. на підставі договору про надання правової допомоги №25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року (а.с.88-93). Відповідно до витягу з акту №3-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.08.2025 року, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною остання взяла на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] (а.с.96). Згідно витягу з акту №16-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11.07.2025 року, ТОВ «Фінпром Маркет» понесло витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4500 гривень 00 копійок. Отже враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то й заявлені позивачем вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу підлягають задоволенню на 31,55%, що становить 1419 гривень 75 копійок (4500 / 100 х 31,55%). На підставі викладеного та

Outcome: partial