Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Служба у справах дітей Великодобронської сільської ради, в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 30.12.2025 до Служби у справах дітей Великодобронської сільської ради надійшло усне анонімне повідомлення від мешканця с. Велика Добронь про те, що за адресою: [ADDRESS] , проживає сім`я [PERSON] , у якій перебуває новонароджена дитина, стосовно якої батьки можуть неналежно виконувати батьківські обов`язки, що створює загрозу її життю та здоров`ю. З метою перевірки вказаної інформації працівник служби у справах дітей спільно із сільським головою Великодобронської сільської ради здійснили виїзд за вказаною адресою. Під час обстеження житлового приміщення встановлено, що будинок перебуває у вкрай незадовільному санітарному стані: у приміщенні був наявний густий задушливий дим, відсутні електропостачання, опалення та водопостачання, у помешканні панувала антисанітарія. У будинку перебував батько дитини [PERSON] , [INFO] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згодом до помешкання повернулася мати дитини [PERSON] , [INFO] . На запитання щодо місця перебування дитини вона повідомила, що дитина знаходиться у кімнаті. Під час огляду було виявлено немовля дівчинку, яка лежала на ліжку та була повністю накрита ковдрою. Дитина перебувала у млявому стані, була одягнена неналежним чином. У житловому приміщенні були відсутні будь-які речі та засоби, необхідні для догляду за новонародженою дитиною. Вказує, що цього ж дня на місці події працівником Служби разом з сільським головою було прийняте рішення про негайне відібрання дитини від батьків у зв`язку з реальною загрозою її життю та здоров`ю. Розпорядженням Великодобронського сільського голови від 30.12.2025 №310-ОС дитину було негайно відібрано у батьків та доставлено до Обласної клінічної дитячої лікарні у м. Мукачево, де після медичного огляду її госпіталізовано до відділення патології новонароджених. За результатами медичного обстеження дитині встановлено діагноз: гіпоксично-ішемічне ураження центральної нервової системи. Наразі дитина перебуває у стабільному стані. Зазначає, що за місцем проживання родина [PERSON] характеризуються з вкрай негативної сторони, обоє батьків не мають ніякого доходу, ведуть асоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями. Крім того, у подружжя, до народження цієї дитини, було троє малолітніх дітей, відносно яких обоє батьків вже позбавлені батьківських прав рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. На підставі наведеного, представник позивача просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Представник позивача Служби у справах дітей Великодобронської сільської ради у судове засідання не з`явився, при цьому начальник служби подала до суду клопотання від 04.03.2026, згідно з яким просить розглянути справу без їхньої участі за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву від 04.03.2026, відповідно до якої повідомила суд, що ознайомлена з позовними вимогами та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у засідання не з`явився, однак подав до суду заяву від 04.03.2026, відповідно до якої повідомив суд, що ознайомлений з позовними вимогами та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, просить розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.01.2026 виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] народилася [INFO] в м. Ужгород. Батьком дитини є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Розпорядженням Великодобронського сільського голови від 30.02.2025 №310-ОС вирішено негайно відібрати малолітню дитину (дівчинку) від батьків [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з обставинами, що створюють реальну, безпосередню та невідкладну загрозу життю і здоров`ю дитини. Тимчасово влаштовано дитину до КНП «Обласна дитяча лікарня» у м. Мукачеві для обстеження стану здоров`я дитини. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини в будинку за місцем проживання антисанітарні умови, жахливий задушливий дим, немає тепла, води, світла, холодно, немає жодних для немовляти необхідних речей догляду. Дитина була в кімнаті сама в ліжку, закрита з головою ватною ковдрою. Батьки повідомили, що дитину не мають як утримувати. Відповідно до акта обстеження умов проживання від 30.12.2025 проведено обстеження умов проживання в [ADDRESS] . Комісією у складі начальника ССД, сільського голови та директора БО «Будинок милосердя», було встановлено, що житлове приміщення перебуває у жахливому стані, потребує термінового ремонту. Відсутні комунікації: водопостачання, опалення, електропостачання. Ванна кімната та туалет відсутні. Умови проживання не відповідають жодним нормам. У приміщенні дуже брудно, відчувається запах алкоголю та задушливого диму, холодно. Не має ніякого посуду, їжі, з меблів наявне одне спальне ліжко (брудне, огидне). Немає мінімальної побутової техніки (холодильник). Для виховання та розвитку дитину створено такі умови: жодних умов не створено. В приміщенні немає жодних необхідних речей догляду за немовлям. Згідно з повідомленням Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області від 05.01.2026 №2-14-12 працівниками поліції було здійснено виїзд за адресою проживання громадянки [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , відносно останньої складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. З наказу «Про взяття на первинний облік дитини, залишеної без батьківського піклування» Служби у справах дітей Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №01/2026/14-06 від 05.01.2026 слідує, що [PERSON] взято на первинний облік у службі у справах дітей Великодобронської сільської ради, як дитину залишену без батьківського піклування, на підставі медичного свідоцтва про народження №1234-45СС-2ХХ6-7ХРР від 04.12.2025. Відповідно до долучених характеристик, виданих Великодобронською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] ведуть аморальний спосіб життя, позбавлені батьківських прав стосовно трьох своїх рідних дітей. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.09.2026 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Даний висновок є додатком до рішення виконавчого комітету Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05.02.2026 №09 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав». Наведені обставини не оспорюються відповідачами. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі №758/9706/18 (провадження №61-17898св20). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі №466/9380/17 (провадження №61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі №243/13192/19-ц (провадження №61-2237св21). У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. З урахуванням встановлених обставин справи, оцінюючі надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідачі без поважних причин та свідомо не виконують свої батьківські обов`язки по вихованню неповнолітньої доньки та її утриманню, не проявляють інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, що свідчить про їх нехтування покладеними на неї правами та обов`язками по вихованню та утриманню власної дитини. Суд враховує, що відповідачі не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав, про що подали до суду відповідні письмові заяви. Крім того, суд враховує, що відповідачі вже були позбавлені батьківських прав щодо трьох своїх малолітніх дітей. Вказана обставина свідчить про систематичний характер неналежного виконання відповідачами батьківських обов`язків, їх нездатність забезпечити належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, а також про відсутність змін у їх поведінці після застосування до них відповідних правових заходів впливу. Наведене у сукупності з іншими встановленими у справі обставинами, зокрема створенням небезпечних для життя та здоров`я дитини умов проживання, відсутністю належного догляду за нею, а також повною байдужістю відповідачів до долі дитини, свідчить про свідоме ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше перебування дитини під батьківською опікою відповідачів суперечить її найкращим інтересам, а тому позбавлення відповідачів батьківських прав є необхідним та обґрунтованим заходом захисту прав та інтересів малолітньої дитини. На підставі викладеного, для захисту прав та інтересів дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved