Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що 03.09.2021 близько 12.50 год., сталась ДТП, відповідно до якої водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом (надалі - ТЗ) Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги та здійснюючи маневр повороту ліворуч на головну дорогу вул. Центральну в селі Боратин Луцького району, всупереч вимогам п.п. 2.3 б, д ПДР, не уважно стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, всупереч вимогам п.п. 12.3 та 16.11 ПДР не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, проявив безпечність та неуважність, проігнорувавши положення правил дорожнього руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого передчасно виїхав на головну дорогу вулиці Центральної с.Боратин та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по вул.Центральній с.Боратин в напрямку м.Луцьк, після чого автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , відкинуло на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся з вантажним автомобілем Volvo FH 12.380, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом KOGEL SCNO 24, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який розташовувався на зустрічній смузі. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень, а водій та пасажир ТЗ ВАЗ 21063 ( [PERSON] та Пашуля В.М.), д.н.з. [NUMBER] , - тілесних ушкоджень. Вироком суду від 07.02.2022 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнено його від відбуття основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Крім того, стягнути з [PERSON] в користь потерпілого [PERSON] моральну шкоду в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди закрито. Наразі, потерпілий [PERSON] продовжує лікування. Розмір витрат на реабілітацію останнього становить 139244 грн., зазначені збитки відповідачем не відшкодовано. Крім того, позивачу заподіяно також моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок завдання їй негативних наслідків в результаті погіршення стану здоров`я, порушенні звичного стану життя (моральну шкоду оцінює в 100 000 грн.). З огляду на вказане, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача 139244,50 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Маневичького районного суду Волинської області справу передано за підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Ухвалою судді Черняка В.В. від 09.01.2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача в письмовій заяві підтримала вимоги у повному обсязі, просила здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача. Станом на дату розгляду справи, відповідач повторно не з`явився у судове засідання з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подачі відзиву на позов не скористався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справи, суд дійшов висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Предметом розгляду справи є питання стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, на користь позивача. Судом встановлено, що 03.09.2021 близько 12.50 год., водій [PERSON] , керуючи ТЗ Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , виїжджаючи з другорядної дороги та здійснюючи маневр повороту ліворуч на головну дорогу вул. Центральну в селі Боратин Луцького району, всупереч вимогам п.п. 2.3 б, д ПДР, не уважно стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, всупереч вимогам п.п. 12.3 та 16.11 ПДР не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, проявив безпечність та неуважність, проігнорувавши положення правил дорожнього руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого передчасно виїхав на головну дорогу вулиці Центральної с.Боратин та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Центральній с.Боратин в напрямку м.Луцьк, після чого автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , відкинуло на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся з вантажним автомобілем Volvo FH 12.380, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом KOGEL SCNO 24, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який розташовувався на зустрічній смузі. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень, а водій та пасажир ТЗ ВАЗ 21063 ( [PERSON] та Пашуля В.М.), д.н.з. [NUMBER] , - тілесних ушкоджень. Вироком Луцького міськрайонного суд Волинської області суду від 07.02.2022 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнено його від відбуття основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Крім того, стягнути з [PERSON] в користь потерпілого [PERSON] моральну шкоду в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди закрито (а.с.7-10). Ухвалою Волинського апеляційного суду від 11.10.2022 року зазначений вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.с.11-14). Зі змісту вказаного вироку вбачається, що водій [PERSON] , своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив водію та пасажиру автомобіля «ВАЗ 21063», д.н.з. [NUMBER] , тілесні ушкодження, а саме: водію [PERSON] у вигляді закритої хребетно-спінальної травми з переломом дужок та нижнього суглобового відростка 6-го шийного хребця, зміщенням його до переду на 4 мм; масивної підшкірної гематоми чола, гематоми навколо обох очей, що згідно висновку судово-медичної експертизи №697 від 20.09.2021, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; пасажиру [PERSON] у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому основи черепа з забоєм головного мозку та епідуральними геморагічними нашаруваннями, закритого перелому верхньої щелепи справа та крила носа справа з гематосинуситом, рани на лобній ділянці голови справа, закритого перелому 12 грудного хребця без пошкодження спинного мозку, садна на передній поверхні грудної клітки, закритого багатовідламкового внутрішньо-суглобового перелому проксимального метаепіфізу ліктьової кістки зі значним зміщенням відламків та утворенням м`якотканинних гематом, закритого краєвого відламкового перелому головки променевої кістки зі значним зміщенням відламків, що згідно висновку судово-медичної експертизи №804 від 25.10.2021 за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до чинного законодавства, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених чинним цивільним законодавством. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд зауважує, що витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Такими підтверджуючими документами є: виписка з історії хвороби, виписка з медичної амбулаторної картки, копії листів медичних призначень та документи, що підтверджують придбання лікарських засобів (фіскальні та товарні чеки). З досліджених судом доказів слідує, що позивача [PERSON] , внаслідок заподіяних в результаті ДТП травм, визнано особою з 3 групою інвалідності (а.с.15), у зв`язку з чим він змушений проходити реабілітацію та лікування (а.с. 16, 17-25). Згідно наявних у справі розрахункових документів, загальний розмір витрат [PERSON] на лікування (оплата ліків, послуг зі аналізів та лікарських послуг) становить 139244,50 грн. (а.с. 27-45). З матеріалів справи слідує, що відповідачем в добровільному порядку вказані витрати не сплачено, доказів зворотного матеріали справи не містять. Зважаючи на наведене, у суду наявні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині у повному обсязі. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду Українив ід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81 ЦПК України. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що він переніс душевні переживання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, був змушений змінити свій звичний життєвий режим, звертатись за правовою допомогою. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок дій відповідача позивач зазнав значного погіршення стану здоров`я. Також, на глибину моральних страждань позивача, на переконання суду вплинуло і те, що відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування названих збитків, що спричинило необхідність звернення позивача за правовою допомогою. Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зауважує, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 150 000 грн., згідно вироку суду від 07.02.2022 року. Між тим, розмір відшкодування моральної шкоди у додатковому розмірі 100 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 20 000 грн. моральної шкоди на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за дану позовну заяву слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 2613,65 грн. (1392,45 грн. за вимогу про стягнення матеріальної коди + 1211,20 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial