Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області Ращенко Є.М. позовні вимоги не визнав, щодо їх задоволення заперечував, просив відмовити в їх задоволенні за відсутності правових підстав для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки будь-яких кримінальних протиправних дій з боку працівників ГУНП в Одеській області (Болградського РВП) щодо [PERSON] не вчинялося, а отже відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди. До матеріалів справи також доданий і письмовий відзив на позов. Представник відповідача Болградського РВП ГУНП в Одеській області відзиву на позов не надав, в судове засідання не явився, будь-яких заяв від нього не надходило. Від третіх осіб - [PERSON] , Державної казначейської служби України будь-яких заперечень, заяв не надходило. Позивач [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав, просив їх задовольнити, справи розглянути без його участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: фото з екрану мобільного телефону з фіксацією часу та номеру телефону; копія заяви [PERSON] від 20.02.2025р. про вчинення щодо нього шахрайства; копія заяви [PERSON] від 01.04.2025р. про вчинення щодо нього шахрайства; копія платіжних інструкцій від 25.01.2023р. про перерахування [PERSON] [PERSON] грошових коштів 20 тис. грн. (за кожним платежем); копія платіжної інструкції від 14.02.2023р. про перерахування [PERSON] [PERSON] грошових коштів 38 тис. грн.; копія листа-повідомлення [PERSON] від 07.04.2025р. про виклик до Болградського РВП ГУНП для допиту в якості потерпілого із повісткою про виклик; копія платіжної інструкції від 03.04.2023р. про перерахування [PERSON] [PERSON] грошових коштів 93013, 00 грн.; копія постанови начальника СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області Кильчик Д.І. від 26.08.2025р. про закриття кримінального провадження; копія заяви-клопотання потерпілого у крим. провадженні [PERSON] від 28.07.2025р.; копія відповіді ДПСУ ГУ ДПС у м.Києві від 28.04.2025р. про розгляд звернення щодо проведення перевірки ФОП [PERSON] ; копії протоколу від 05.09.2025р. прийняття заяви від [PERSON] про кримінальне правопорушення та іншу подію та письмових пояснень [PERSON] ; копія відповіді Одеської обласної прокуратури від 15.06.2022р., адресованої [PERSON] ; копія листа ГСУ НПУ від 27.11.2024р.; копія супровідного листа начальника СД Болградського РВП від 31.03.2025р. копія витягу з ЄРДР від 21.03.2025р.; копія повідомлення ГУНП в Одеській області від 24.02.2025р.; копія листа ГСУ НПУ від 30.09.2025р.; копія листа СУ ГУНП в Одеській області від 02.10.2025р.; копія листа СУ ГУНП в Одеській області від 09.10.2025р.; копія листа ВД ГУНП в Одеській області від 08.10.2025р.; копія декларації [PERSON] поданої 11.03.2025р.; копія листа-повідомлення [PERSON] від 23.02.2026р. про виклик до Болградського РВП ГУНП для допиту в якості потерпілого із повісткою про виклик; копія ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області Кодінцевої С.В. від 08.09.2025р. про скасування постанови про закриття кримінального провадження Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Болградського РВП ГУНП в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області (третя особа [PERSON] ; третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Державна казначейська служба України) із вимогами про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зазначивши, що в Болградському РВП ГУНП в Одеській області на підставі рішення слідчого судді Болградського районного суду в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено 21.03.2025 року до ЄРДР за №12025166270000040. Позивача [PERSON] у зазначеному кримінальному провадженні визнано потерпілим, ним до матеріалів кримінального провадження було долучено докази, банківські платіжні документи та ін. Постановою начальника СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області Кильчик Д.І. від 26.08.2025 року кримінальне провадження №1202516270000040 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - тобто, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Про прийняте рішення посадова особа [PERSON] , уповноважена на здійснення досудового розслідування, не повідомила [PERSON] належним чином. Позивач посилається на те, що фактично досудове розслідування не здійснювалось належним чином, а з [PERSON] у нього склалися вкрай неприязні відносини, з її боку до нього було наявне упереджене ставлення, між ними існує конфлікт інтересів. 04.09.2025р., зателефонувавши до Болградського РВП ГУНП в Одеській області, позивач дізнався про закриття кримінального провадження 12025166270000040. Вважаючи, що посадовою особою [PERSON] порушено права потерпілого у вищевказаному кримінальному провадженні, [PERSON] звернувся до Болградського районного суду Одеської області із скаргою на постанову начальника Сектору дізнання Болградського РВП ГУНП в Одеській області Кильчик Д.І. від 26.08.2025 року про закриття кримінального провадження №1202516270000040 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 08.09.2025р. Кодінцевої С.В. скаргу [PERSON] було задоволено, постанову начальника Сектору дізнання Болградського РВП ГУНП в Одеській області Кильчик Д.І. від 26.08.2025 року про закриття кримінального провадження №1202516270000040 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України скасовано, матеріали кримінального провадження було направлено прокурору Болградської окружної прокуратури для організації подальшого належного, об`єктивного, всебічного та своєчасного, тобто у найкоротший строк, досудового розслідування у кримінальному провадженні №1202516270000040 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Надалі, 07.10.2025р. у кримінальному провадженні №12025166270000040 було визначено територіальну підслідність за Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві. Звертаючись до суду із вищевказаними позовними вимогами, позивач вказує на те, що він є потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні, його права були порушені, мали місце факти умисної бездіяльності уповноваженої на здійснення досудового розслідування особи, сама уповноважена особа - начальник Сектору дізнання Болградського РВП ГУНП в Одеській області [PERSON] упереджено ставилась до нього, неналежним чином виконувала свої професійні обов`язки, що призвело до негативних наслідків для нього та спричинило конфліктну ситуацію. Позивач зазначив, що за поданою ним заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідальні особи поліції не вносили відомості до ЄРДР, внаслідок чого він був змушений звернутися із скаргою до слідчого судді Болградського районного суду Одеської області, отримавши ухвалу суду про задоволення скарги, за нею було внесено дані до ЄРДР для реєстрації кримінального провадження та розпочато досудове розслідування. Надалі, маючи на думку позивача, упереджене ставлення до нього, посадова особа [PERSON] винесла постанову від 26.08.2025 року про закриття кримінального провадження №1202516270000040 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яку потім ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області було скасовано. Позивач вказує на те, що численні правопорушення, які свідчать про неналежну якість проведення досудового розслідування посадовою особою [PERSON] були зазначені і в ухвалі слідчого судді Болградського районного суду Одеської області. На підставі вищенаведеного, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних та системних дій працівника поліції посадової особи [PERSON] йому було спричинено моральну та матеріальну шкоду у вигляді зайвих нервувань, переживань, було порушено його права, не тільки як потерпілого, у кримінальному провадженні, а й допущені істотні порушення прав та свобод людини. На підставі ст. 16, 23, 1167 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду, яку оцінив у 50 тис. грн., надалі, за уточненими позовними вимогами просив суд розрахувати та стягнути моральну шкоду в розмірі 8 тис грн. за кожний місяць від дати 18.02.2025 р. по день винесення судом рішення. Заслухавши пояснення представника відповідача Ращенко Є.М., вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За правилами статей 12 , 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом під час розгляду даної цивільної справи було встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 19.03.2025р., постановленої за результатами розгляду скарги [PERSON] на бездіяльність посадових осіб Болградського РВП щодо невнесення відомостей до ЄРДР було зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] щодо вчинення шахрайських дій відносно нього [PERSON] , яка починаючи з квітня 2023 року не повертає йому борг у повному обсязі, а саме залишок частини неповернутого боргу який складає 24987 грн. 21.03.2025р. до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою [PERSON] внаслідок чого сектором дізнання Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12025166270000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. За результатами проведеного досудового розслідування, посадова особа начальник СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області Кильчик Д.І. винесла постанову від 26.08.2025 року про закриття кримінального провадження №1202516270000040 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яку потім ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області було скасовано. На теперішній час досудове розслідування за вищевказаним номером кримінального провадження триває і воно здійснюється іншим органом - Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві. Щодо тверджень позивача про заподіяння моральної шкоди неправомірними діями посадової особи Згідно із частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Відповідно до визначення, закріпленого в пункті 10 частини першої статті З КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК України порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування й суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК України спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист. Дізнавач це службова особа правоохоронного органу (часто поліції), яка уповноважена проводити дізнання форму досудового розслідування кримінальних проступків (менш тяжких злочинів), збирати докази, опитувати свідків та виконувати першочергові слідчі дії за «гарячими слідами» до передачі справи слідчому або прокурору. Його основна роль полягає у швидкому встановленні події та закріпленні доказів, що є основою для подальшого розслідування або припинення провадження. Згідно з ч.1 ч.4 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання. Дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача. Приписами пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України встановлено перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого які на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його підозрюваним, його представником захисником чи законним представником, чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Дізнавшись про винесену посадовою особою Кильчик Д.І. постанову від 26.08.2025 року про закриття кримінального провадження №1202516270000040 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України ( за відсутністю події і складу кримінального правопорушення), потерпілий [PERSON] , використав своє право на її оскарження до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. Потерпілого [PERSON] в цьому праві ніхто не обмежував, та не перешкоджав йому в цьому, внаслідок чого воно було реалізовано ним (ним була подана скарга на неправомірні дії посадової особи щодо закриття кримінального провадження із вимогами про скасування такої постанови та іншими правовими процесуальними наслідками), його скарга була задоволена та її вимоги були виконані, про що він був повідомлений відповідним органом. Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим. щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності, зокрема, слідчих, керівників органу досудового розслідування, прокурорів щодо розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. На виконання завдання кримінального судочинства в межах своєї компетенції суб`єкти кримінального провадження призначають чи(та) проводять слідчі (розшукові) та негласні слідчі розшукові дії, приймають відповідні процесуальні акти, взаємодіють з іншими учасниками провадження (потерпілим, підозрюваним, захисником, свідками тощо). Отже, виходячи з вищенаведеного, слід зробити висновок, що законодавством був передбачений певний порядок судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, який здійснює слідчий суддя за результатом звернення зацікавленої сторони, в межах наданих йому компетенцій приймає рішення з цього приводу, в т. ч. припиняючи неправомірні (незаконні) дій або бездіяльність органу досудового розслідування при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню. Таким чином, судовий контроль у кримінальному провадженні являє собою окремий напрям діяльності суду, який здійснюється під час досудового розслідування слідчим суддею, сутність якого полягає у контролі за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб при проведенні слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій, застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, проведенні інших процесуальних дій та прийнятті процесуальних рішень. Значення судового контролю полягає у тому, що завдяки діяльності слідчого судді забезпечуються невідкладним судовим захистом права, свободи та інтереси учасників кримінального провадження, а також створюються належні умови для реалізації засади змагальності під час досудового розслідування. Отже, посилання позивача на те, що йому було заподіяно моральну шкоду діями начальника СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області [PERSON] у зв`язку із тим, що вона винесла постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю події та складу кримінального правопорушення не являються спроможними, оскільки на такі випадки законодавством України передбачена ефективна процедура здійснення судового контролю через діяльність слідчого судді, яка є загальносвітовою основою у системі кримінальної юстиції. Крім того, слід зазначити, що згідно правової позиції, викладеній у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 по справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України , частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України , частини третьої статті 110 , частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97 , 110 , 234 , 236 Кримінально-процесуального кодексу України , статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України , в якому, зокрема вказано, що в аспекті конституційного звернення частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Також висновок про незаконність визнання неправомірними дій чи бездіяльності протиправними за різними видами судочинства викладений у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до прокуратури Одеської області, третя особа Головне управління Державного казначейства України в Одеській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, добових та судових витрат. Зокрема, у цій постанові суду вказано, що питання про законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність. Зважаючи на те, що процесуальні рішення, дії чи бездіяльність осіб, які їх вчиняють, перевіряються за нормами того процесу, в межах якого вони вчиняються процесуальні рішення, дії чи бездіяльність осіб, які їх вчиняють, перевіряються за нормами того процесу, в межах якого вони вчиняються, рішення касаційного суду, яким залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції, що частково задовольнив позовні вимоги позивача, в тому числі, вимоги про визнання бездіяльності прокуратури протиправною щодо нерозгляду звернення про вчинення злочину та стягнення коштів на відшкодування шкоди з Державного бюджету, у цій справі не відповідає вимогам закону. Крім того, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 03.07.2020р. по справі №686/27965/19, суд погоджується із висновками, зробленими по ній і вважає, що ця правова позиція може бути зазначена по відношенню до обставин по даній цивільній справі, а саме щодо того, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. З огляду на викладене у постанові Верховного Суду слід зробити висновок, що посилання позивача на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області є нічим інакшим, як механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення ними функцій органу досудового розслідування (ст.303 КПК України). Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень дій чи бездіяльності органу досудового розслідування під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не свідчить про порушення прав позивача та відповідно не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України). Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, визначених ст. 23 ЦК України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вина останнього і її заподіянні. В свою чергу, ч 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як виходить із доводів позивача, наведених у його позовній заяві, додаткових заявах, додаткових поясненнях, які за суттю повторюють одне одну, містять нечітко сформульовані вимоги, не мають будь-якої хронології та послідовності викладення обставин справи, внаслідок чого складно зрозуміти правову позицію позивача, сутність позовних вимог, оскільки не мають чіткої структури ділового документу та не дотриманий юридичний стиль звернення із вимогою, позивач в якості негативних наслідків неправомірних дій посадових осіб, що спричинили йому моральну шкоду вказує на душевні страждання, переживання, нервування. Однак, ці твердження жодним чином не підтверджені будь-якими доказами, показаннями свідків, клопотання про призначення психологічної експертизи на предмет завдання моральної шкоди фізичній особі також не заявлялось. Позивачем був наданий відеозапис , виконаний начебто ним самим, в якому було повідомлено, що він виконаний 10.03.2025р., про те, що якась фізична особа, начебто [PERSON] , вимірює артеріальний тиск, який за показниками приладу вимірювання є завищеним, причому за кадром озвучується коментар, що підвищення артеріального тиску спричинили неправомірні дії органів досудового розслідування. Оцінюючи наданий суду доказ, суд не може його прийняти до уваги, оскільки він є неналежним, у зв`язку із чим не може вважатися допустимим у справі. Так, ідентифікувати відеозапис за фізичною особою, датою його зйомки неможливо. Крім того, неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між підвищенням артеріального тиску у фізичної особи та фактору, який спричинив це ( і це не обов`язково можуть бути неправомірні дії органу досудового розслідування, але й тривожна військова ситуація, викликана збройною агресією РФ проти України, порушення загального стану здоров`я, нервовість, викликана іншими факторами (сімейними, сусідніми та й психотипом, поведінкою самої фізичної особи). Крім того, та фізична особа, яка коментує та робить висновок щодо причини підвищення тиску, не є спеціалістом, медичним працівником, який може робити відповідні висновки з цього приводу. Таким чином, жодна із ознак завданої моральної шкоди, що визначені ч. 2 ст. 23 ЦК України, позивачем у своєму позові обґрунтованими доказами не доведено, тобто взагалі відсутнє будь-яке належне обґрунтування завдання позивачу моральної шкоди. Крім того, суд зазначає наступне. Станом на теперішній час досудове розслідування за вищевказаним номером кримінального провадження триває і воно здійснюється іншим органом - Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві. Як виходить з відповіді ВД ГУНП в Одеській області від 08.10.2025р. за фактами, викладеними у скаргах [PERSON] щодо передчасного прийняття рішення про закриття кримінального провадження №12025166270000040, відділом дізнання ГУНП в Одеській області було проведено службове розслідування, за результатом якого прийнято рішення про застосування до начальника СД Кильчик Д.І. заходів дисциплінарного впливу у відповідності до ЗУ «Про Дисциплінарний статут НПУ». Матеріали службового розслідування були скеровані до ТУ ДБР , розташованого в м.Миколаєві, у т.ч. для надання оцінки діям начальника СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області [PERSON] в частині обставин, викладених у скаргах [PERSON] , з приводу можливих корупційних проявів та упередженого здійснення досудового розслідування. На день винесення рішення судом, суду не надано було будь-яких висновків (результатів) службового розслідування щодо начальника СД Болградського РВП ГУНП в Одеській області Д.Кильчик. Що стосується самого кримінального провадження №12025166270000040, досудове розслідування по ньому триває, обвинувальний акт не було передано до суду, а отже винуватість або невинуватість підозрюваної особи не встановлена. Згідно зі ст. 62 Конституції України та презумпцією невинуватості, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню або названий винним до набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, на даний час, не встановлено вину посадової особи, що проводила досудове розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню, не винесено вироку судом за вищевказаним кримінальним провадженням, у зв`язку із чим немає факту правової підстави для стягнення моральної шкоди взагалі. Отже, позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між морально шкодою та діями заподіювача, незаконність яких не визнана жодним рішенням суду. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд прийняв рішення про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed