Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, в якій просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь: - одноразову матеріальну допомогу у розмірі дев`яти середньомісячних заробітних плат у зв`язку з виходом на пенсію в сумі 140096,34 грн.; - матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023, 2024,2025 роки в розмірі 50% тарифної ставки у сумі 10256,61 грн.; - середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в сумі 93337,56 грн., починаючи з 08.08.2025 року по 08.02.2026 року. В обґрунтування позову позивачем зазначено наступне. Вона [PERSON] , працівник залізниці, оператор з обслуговування та ремонту вагонів 4 розряду станції Чорноморська Служби роботи станцій регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звільнилася за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком 07.08.2025 року. Стаж роботи на залізничному транспорті складає 33 роки 07 місяців 20 днів, що підтверджується копією трудової книжки та Протоколом №58 засідання комісії Служби роботи станцій по встановленню трудового стажу та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію. В наказі про звільнення зазначено що, виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі дев`яти середньомісячних заробітків проводити відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-5-1.5-25/122-25 від 04.04.2025, протоколу комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі від 15.07.2025 року. Позивач зазначає, що при звільненні вона не отримала повний розрахунок, а саме: матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі дев`яти середньомісячних заробітків, в сумі 140 096,34 грн. Розрахунок матеріальної допомоги: 15566,26 грн. (середній заробіток на час звільнення) х 9 = 140096,34 грн. Також стверджує, що очікувала, що при звільненні отримає невиплачену раніше щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023, 2024 та 2025 роки. Ці виплати передбачені колективним договором. Пунктом 4.16 передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення в розмірі не менш 50% тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до відпустки. Зазначена виплата за 2022 рік була виплачена в 2024 році розмірі 30% замість 50%. В 2023,2024, 2025 роках вона допомогу на оздоровлення не отримала. Допомогу на оздоровлення позивач розраховує наступним чином: 2022рік, норма 1987 годин на рік, місячна норма : 1987: 12 міс.= 165,58 год. в місяць; тарифна ставка за годину 34,67 грн. х 165,58 год.= 5740,66 грн. (тарифна ставка за місяць), 50 % тарифної ставки в 2022 році - 2870, 33 грн. 2023рік, тарифна ставка 34, 67 грн., середня норма робочого часу 2080 годин на рік, місячна норма робочого часу : 2080 час. : 12 місяців = 173,3 час. Повна тарифна ставка за місяць: 34,67грн. х 173,3 год. = 6008, 31 грн., 50% від цієї суми 3004,16 грн. 2024рік - середня норма робочого часу 2096 годин на рік, місячна норма робочого часу : 2096 год. : 12 місяців = 174,67 год. Повна тарифна ставка за місяць: 41,95грн. х = 174,67 час. = 7327,41 грн., 50% від цієї суми = 3663,70 грн. 2025рік, середня норма 2088 годин на рік, місячна норма робочого часу: 2088 годин : 12= 174 год. Тарифна ставка в 2025 році 41,25 грн.х 74 год. = 7177,50 гри., 50 % від цієї суми 3588,75 грн. Таким чином, позивач не отримала матеріальної допомоги на оздоровлення 10256,61 грн. (без врахування сплаченої в 2024 році допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 30% тарифної ставки). Отже, [PERSON] не отримала при звільненні 150 352,95 грн. Невиконання умов колективного договору та невиплата заробітної плати, на яку позивач розраховувала, з боку роботодавця є порушенням, на її думку, її трудових прав. Усі виплати, про стягнення яких вона звертається, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». Середній заробіток на час звільнення визначений відповідачем 15566,26 грн. Позивач розраховує середньомісячний заробіток за шість місяців затримки 15566, 26 грн. х 6 міс. = 93337,56 грн. починаючи з 08 серпня 2025 року по 08 лютого 2026 року. Таким чином, роботодавець не виконав обов`язок провести з позивачем, як звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив її права на отримання цих виплат за доброчесну багаторічну працю та на оздоровлення. Стосовно протокольного рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року №Ц-54/31 Ком.т (п. 1.1.4), на яке посилається відповідач, не є законною підставою для зупинення виплат за таких підстав: рішення правління від 14.03.2022 р. №Ц-54/31 Ком.т прийнято до набрання чинності Законом України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», з перевищенням повноважень правління та є нікчемним в частині призупинення виплат, передбачених колективним договорами. Закон України №2136-ІХ ««Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24.03.2022 року, не передбачає права роботодавця в односторонньому порядку зупиняти чи призупиняти дію колективного договору, а надає можливість лише ініціювати такі дії, крім того протокольному рішенні немає переліку виплат, які зупиняються, колективний договір є двосторонньою угодою, і призупинення його дії можливо лише в порядку, передбаченому для його прийняття, і за участі іншої сторони колективного договору. Протокольне рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 року (витяг с протоколу №Ц~54/90 Ком.т) всупереч вимогам ст.116 Кодексу України про працю встановлює, що для виплати матеріальної допомоги при звільненні на пенсію встановлюється черга, ця черга є багатомісячною. АТ «Укрзалізниця» є працюючим підприємством, яке, незважаючи на збитки, також отримує прибутки, але намагається зекономити на тих, хто фактично усе життя працював на залізниці. Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Відповідно до ст. 11 закону № 2136-ІХ на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. У зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, згідно з рішенням штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25, листом від 04.04.2025 № Ц-5-1.5- 25/122-25 у зв`язку з погіршенням фінансового стану товариства та проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності відповідача, починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача матеріальної допомоги в зв`язку з виходом на пенсію за віком, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, а також середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні. 10.04.2025 з працівниками регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» відповідно до резолюції керівника регіональної філії, зробленої на листі від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25, проводились роз`яснювальні роботи про призупинення виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Після припинення або скасування режиму воєнного стану протягом 2-ох місяців, починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі стабілізації фінансового стану АТ «Укрзалізниця» зазначені вище виплати будуть відновлені першочергово. Відповідач не погоджується із заявленою вимогою, оскільки виплата матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію була призупинена, тобто відтермінована в часі в рамках повноважень, наданих роботодавцю законом № 2136-ІХ. Відповідачем не відмовлено в виплаті матеріальної допомоги Позивачу - при стабілізації фінансового стану АТ «Укрзалізниця». Позовні вимоги щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така матеріальна допомога виплачена [PERSON] у грудні 2024 року у розмірі 100 % тарифної ставки за місяць. Так, в заробітну плату грудня 2024 року позивачу нараховано матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 5 963,24 грн. (виплачено 4 532,07 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів), що підтверджується довідкою начальника центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станцій регіональної філії.«Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», витягом з протоколу № Д-05/04 від 02.01.2025, витягом з платіжної відомості № 298/31/392, розрахунком заробітної плати позивача за грудень 2024 року. Згідно листа начальника служби роботи станцій регіональної філії «Одеська залізниця» від 01.12.2025 № Д-02/6553н матеріальна допомога на оздоровлення [PERSON] у 2023, 2024 та 2025 роках не надавалась, оскільки заяви про надання зазначеної допомоги відповідно до п. 4.15 Колективного договору від [PERSON] до адміністрації не надходило. Оскільки обов`язковою умовою надання матеріальної допомоги є письмова заява працівника, і така заява позивачем не подавалася, у відповідача відсутній обов`язок нарахувати та, як наслідок, здійснити виплату такої матеріальної допомоги. Отже, позовна вимога про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023, 2024 та 2025 роки є безпідставною та необґрунтованою. Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 93 337,56 грн., що розрахована у тому числі за грудень 2025 р., січень, лютий 2026 р. Враховуючи звернення [PERSON] до суду 04.11.2025, відповідач вважає вимоги позивача в частині стягнення з АТ «Укрзалізниця» середнього заробітку за грудень 2025 р., січень, лютий 2026 р., необґрунтованими та передчасними. Так, на момент звернення [PERSON] до суду з вимогою, зокрема, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за грудень 2025 р., січень, лютий 2026 р., такого права у позивача не виникло, оскільки воно ще не було порушено відповідачем. У лютому 2025 року Київською школою економіки опубліковано «Звіт про прямі збитки інфраструктури від руйнувань внаслідок військової агресії Росії проти України станом на листопад 2024 року», згідно якого, станом на кінець 2024 року прямі збитки залізниці оцінюються в 4,3 мільярди доларів. Таким чином, з початку воєнної агресії (з 24.02.2022 року) підприємство не могло нормально здійснювати роботу з причин, що від нього не залежали. Відтак, з врахуванням наведеного, на думку Відповідача, відсутні підстави для покладення на АТ «Укрзалізниця» обов`язку, передбаченого статтею 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на вищевикладене, оскільки призупинення виплат, передбачених колективним договором, було вимушеним рішенням, ухваленим в результаті понесення значних збитків через військову агресію проти України, враховуючи важке становище, в якому опинився Відповідач, а також той факт, що виплати будуть якнайшвидше відновлені у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач просить зменшити його розмір на 95%. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19.11.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Іншою ухвалою суду від 18.02.2026 року справу призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила їх задовольнити. Надала пояснення, що повністю відповідають позовним вимогам. Представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в судовому засідання позовні вимоги заперечила. Представник третьої особи, перебуваючи в режимі ВКЗ (дистанційно) підтримала позовні вимоги позивача, просила позов задовольнити. Заслухавши позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову частково, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. За даними трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , 1968 року народження, остання з 17.12.1991 по 07.08.2025 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах. 07.08.2025 звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком з посади оператора з обслуговування та ремонту вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів Чорноморська АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці та наказом №846/ос від 15.07.2025 про припинення трудового договору. Протоколом № 58 від 21.07.2025 року комісії Служби роботи станцій по встановленню трудового стажу та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком визначено, що стаж роботи у залізничній галузі [PERSON] станом на 07.08.2025 року складає 33 роки 07 місяців 20 днів, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з колективним договором у розмірі 9 середньомісячних заробітків. Згідно відповіді начальника центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станції на запит Голови Дорпрофсожу Ігорю Соловйову від 14.08.2025 року №ДПРОФ-02/44Н, вбачається, що середній заробіток [PERSON] на час звільнення 07.08.2025 року склав 15566,26 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік відповідно до рішення правління нараховано та виплачено в грудні 2024 року. Судом також встановлено, що позивачу не було виплачено матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023, 2024 та 2025 рік при звільненні на пенсію. Згідно листа начальника начальника роботи станцій регіональної філії «Одеська залізниця» за вих.№Д-02/6553н від 01.12.2025 року, встановлено, [PERSON] , оператор з обслуговування та ремонту вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Чорноморська, [INFO] . 07.08.2025, відповідно до наказу від 18.07.2025 № 846/ос, звільнена з посади у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Відповідно до чинного законодавства у день звільнення 07.08.2025 [PERSON] було проведено виплату всіх розрахункових сум, у тому числі і компенсація невикористані дні щорічної відпустки. Про нараховані суми [PERSON] була ознайомлена письмово перед виплатою зазначених сум. На момент звільнення загальний стаж роботи у галузі [PERSON] склав 33 роки 7 місяців, шо, відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, дає їй право на отримання одноразової матеріальної допомоги при звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 9 середньомісячних заробітків (140096,34 грн.). Виплату зазначеної матеріальної допомоги буде проведено [PERSON] першочергово за графіком після стабілізації фінансового стану АТ «Укрзалізниця». На виконання рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 30.12.2024 (протокол № Ц-82/89Ком.т.) протоколом засідання комісії з надання матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам служби роботи станцій від 02.01.2025 № Д-05/04 [PERSON] була надана матеріальна допомога на оздоровлення під час щорічної відпустки за 2022 рік у розмірі 100 відсотків тарифної ставки, встановленої на дату звернення за допомогою у відповідності до діючих норм колективного договору, що підтверджується розрахунком заробітної плати за грудень 2024 року. У 2023, 2024, 2025 роках [PERSON] матеріальна допомога на оздоровлення не надавалась. Заяви про надання зазначеної допомоги відповідно до п.4.15 Колективного договору від [PERSON] до адміністрації не надходило. Згідно довідки начальника сектору бухгатлерського та податкового обліку господарства роботи станцій І.Якименко, часова тарифна ставка [PERSON] , яка працювала оператором з обслуговування та ремонту вагонів 4 розряду станом на грудень 2022 року складала 34,67 грн. Відповідно до п.4.15 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вагонного депо Одеса-Застава 1 на 2011-2015 роки працівникам вагонного депо по письмовій заяві надавати протягом року одноразову допомогу на оздоровлення, як правило при виході в чергову відпустку в розмірі 50 % тарифної ставки чи посадового окладу. Згідно до п.4.16 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вагонного депо Одеса-Застава 1 на 2011-2015 роки при звільненні працівників у зв`язку з виходом на пенсію вперше, виплачувати одноразову грошову допомогу в розмірі не більше п`яти середньомісячних заробітків в залежності від стажу роботи в галузі (більше 15 років п`яти середньомісячних заробітків); крім цього, у випадку звільнення працівника по власному бажанні на пенсію при виникненні права на пенсію, виплачувати грошову допомогу за добросовісну роботу (від 30-25 років для жінок) в розмірі чотирьох середньомісячних заробітків. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу Положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входять: - основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, одноразова грошова допомога у зв`язку із виходом на пенсію вперше, одноразова допомога на оздоровлення - входять до структури заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В наказі про звільнення [PERSON] зазначено, виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі дев`яти середньомісячних заробітків проводити відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-5-1.5-25/122-25 від 04.04.2025, протокол комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі № від 15.07.2025 року. Судом встановлено, що виплата одноразової матеріальної допомоги у розмірі дев`яти середньомісячних заробітних плат у зв`язку з звільненням на пенсію відповідно до умов п.4.16 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом вагонного депо Одеса-Застава 1 на 2011-2015 року, виплачена не була. Суд вважає, що рішення «Укрзалізниці» не відповідає законодавству України, так як статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що роботодавець зобов`язаний провести повний розрахунок з працівником у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що середня заробітна плата [PERSON] на момент її звільнення, складала 15566, 26 грн. В наказі про звільнення [PERSON] №846/ос від15.07.2025 року про припинення трудового договору передбачено виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі дев`яти середньомісячних заробітків відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» (Ц-5-1.5-25/122-25 від 04.04.2025 року, протоколу комісії з встановлення трудового стажу у залізничній галузі від 15.07.2025 року, а тому позивачу належить до виплати одноразова матеріальна допомога у сумі - 49591,74грн. (15566,26 грн. х 9 = 140096,34 грн.) Також встановлено, що при звільненні, позивач не отримала матеріальної допомога на оздоровлення, яка передбачена колективним договором і яка не виплачувалась працівникам підрозділу починаючи з 2023 по 2025 роки. Пунктом 4.15 Колективного договору встановлено, що працівникам вагонного депо за письмовою заявою надавати протягом одноразову допомогу на оздоровлення, як правило, при виході в чергову відпустку у розмірі не менше 50 % тарифної ставки або посадового окладу, встановлених на дату звернення за допомогою. Зазначена виплата за 2022 рік була виплачена в 2024 році розмірі 30% замість 50%. В 2023-2025 року позивачка допомогу на оздоровлення не отримала взагалі, чого не заперечує і відповідач. Так, з матеріалів справи встановлено, що стаж роботи позивачки в залізничній галузі починаючи з 1991 року по 2025 рік складає 33 роки 07 місяців 20 днів, тому матеріальна допомога на оздоровлення повинна бути виплачена позивачу у розмірі 50% від тарифної ставки: за 2022 - 2025 роки. Обрахунок матеріальної допомоги наступний: 2022 рік - норма 1987 годин на рік, місячна норма : 1987: 12 міс.= 165,58 год. в місяць; тарифна ставка за годину 34,67 грн. х 165,58 год.= 5740,66 грн. (тарифна ставка за місяць), 50 % тарифної ставки в 2022 році - 2870, 33 грн. 2023 рік, тарифна ставка 34, 67 грн., середня норма робочого часу 2080 годин на рік, місячна норма робочого часу : 2080 час. : 12 місяців = 173,3 час. Повна тарифна ставка за місяць: 34,67грн. х 173,3 год. = 6008, 31 грн., 50% від цієї суми 3004,16 грн. 2024 рік - середня норма робочого часу 2096 годин на рік, місячна норма робочого часу : 2096 год. : 12 місяців = 174,67 год. Повна тарифна ставка за місяць: 41,95грн. х = 174,67 час. = 7327,41 грн., 50% від цієї суми =3663,70 грн. 2025 рік, середня норма 2088 годин на рік, місячна норма робочого часу: 2088 годин : 12= 174 год. Тарифна ставка в 2025 році 41,25 грн. х 74 год. = 7177,50 гри., 50 % від цієї суми 3588,75 грн. Таким чином, не виплачена допомогу на оздоровлення з 2023 -2025 роки становить 10256,61 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки така матеріальна допомога виплачена [PERSON] у грудні 2024 року у розмірі 100 % тарифної ставки за місяць. Так, в заробітну плату грудня 2024 року позивачу нараховано матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 5 963,24 грн. (виплачено 4 532,07 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів), що підтверджується довідкою начальника центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станцій регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», витягом з протоколу № Д-05/04 від 02.01.2025, витягом з платіжної відомості № 298/31/392, розрахунком заробітної плати Позивача за грудень 2024 року. Частиною 1 ст.5 Закону України «Про колективні договори та угоди» 3356-Х11 від 1 липня 1993 року встановлено, що умови колективних Договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Невиконання умов колективного договору та невиплата заробітної плати на яку Позивач розраховував, з боку роботодавця є порушенням трудових прав Позивача, а тому вимоги позивача в цій частині є повністю обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» усі види допомоги та заохочень входять в структуру оплати праці. Ст.5 цього Закону передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, активних договорів, трудових договорі, грантів. Усі виплати, про стягнення яких звернувся Позивач, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації приводяться в день звільнення, тобто Позивач повинен був отримати повний розрахунок 07.08.2025 року, чого роботодавцем зроблено не було. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівнику сум у терміни, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців. Одноразова матеріальна допомога та виплата на оздоровлення, передбачені колективним договором і є складовою заробітної плати як додаткові виплати, які Позивач при звільненні не отримав. Таким чином роботодавець - відповідач не виконав обов`язок провести з позивачем [PERSON] , як звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив права позивача на отримання цих виплат за доброчесну, багаторічну працю. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами (далі - Порядок). Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як було встановлено вище, середній заробіток позивача на час звільнення складав 15566,26 грн., відповідно, на думку позивача, за шість місяців затримки розрахунку (15566,26 грн. х 6 місяців), роботодавець (відповідач) зобов`язаний виплатити 93397,56 грн. Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 93 337,56 грн., що розрахована у тому числі за грудень 2025 р., січень та лютий 2026 р. Враховуючи звернення [PERSON] до суду 04.11.2025, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з АТ «Укрзалізниця» середнього заробітку за грудень 2025 р., січень та лютий 2026 р., є необґрунтованими та передчасними. Так, на момент звернення [PERSON] до суду з вимогою, зокрема, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за грудень 2025 р., січень, лютий 2026 р., такого права у позивача не виникло, оскільки воно ще не було порушено відповідачем. Тому, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 46698,78 грн. (15566,26 х 3 місяці). З урахуванням встановлених обставин та наведених положень законів суд констатує, що при звільненні [PERSON] належали до виплати у день звільнення: - одноразова матеріальна допомога у розмірі дев`яти середньомісячних заробітних плат у зв`язку із виходом на пенсію вперше в сумі 140096,34 грн.; - одноразова грошова допомога на оздоровлення за 2023, 2024 та 2025 роки в розмірі 10256,61 грн. Поряд з цим, з матеріалів справи встановлено, що відмовляючи позивачу у проведенні належних йому виплат, відповідач посилався на протокол засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, як на законну підставу для невиплати позивачу належних йому сум при звільненні у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. За змістом ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Доказів внесення змін до колективного договору у 2022 році стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належним працівникам додаткових виплат, зокрема одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію за віком відповідачем суду не надано. 15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 43, ст. 44 Конституції України. За змістом ст. 11 вказаного закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативною роботодавця. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24.03.2022, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 у правління АТ «Укрзалізниця» не було, через відсутність зворотної дії у часі вказаного Закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі дев`яти середньомісячних заробітних плат у зв`язку із виходом на пенсію вперше та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2023, 2024,2025 року у АТ «Укрзалізниця» не було, а тому вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь таких виплат є обґрунтованими. Згідно з частиною першою ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, прийшов до висновку, що часткове задоволення позовних вимог позивача з урахуванням наведених вище розрахунків суду, що не суперечать чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи, підлягають задоволенню. Отже з відповідача на користь позивача, судом стягується: - одноразова матеріальна допомога у розмірі трьох дев`яти середньомісячних заробітних плат у зв`язку з виходом на пенсію вперше в сумі 140096,34 грн; - матеріальна допомога на оздоровлення за 2023, 2024, 2025 роки - в розмірі 50% тарифної ставки в загальній сумі 10256,61 грн; - середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільнені в сумі 46698,78 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом майнового характеру, зазначивши ціну позову 254200,90 грн., проте судом при здійсненні розрахунків встановлено іншу суму, яка підлягає стягненню з Відповідача, а саме 197051,73 грн. Ставка судового збору за сплату майнового позову згідно з Законом України «Про судовий збір» визначено в 1% від ціни позову. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1970,51 грн. покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: partial