Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

20.11.2025 року, позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ», звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з позовною заявою до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 23787-04/2023, відповідно до умов якого відповідачу було кошти у сумі 7000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Крім того, 24.01.2022 року між відповідачем, [PERSON] , та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 74433877, за умовами якого відповідачу надано позику у розмірі 2653,00 грн. строком на 70 днів. 05.08.2021 року було укладено договір № 05-08/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3395513807-54380 від 12.03.2021 року. 03.07.2023 року було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 23787-04/2023 від 14.04.2023 року. 27.10.2023 року було укладено договір факторингу № 27102023, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 23787-04/2023 від 14.04.2023 року. Таким чином, позивача наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 23787-04/2023 від 14.04.2023 року. Крім цього, 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, з урахуванням додаткових угод № 1 від 14.06.2021 року, № 2 від 28.07.2021 року, № 12 від 27.10.2023 року, до позивача перейшло право майнової вимоги за договором позики № 74433877 від 24.01.2022 року. Таким чином, позивача наділено правом вимоги до відповідача за договором позики договором позики № 74433877 від 24.01.2022 року. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором № 3395513807-54380 від 12.03.2021 року становить 27290,00 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20290,00 грн. - заборгованість за процентами; за договором позики № 74433877 від 24.01.2022 року заборгованість складає 1772,13 грн., з яких 1594,02 грн. заборгованість за тілом кредиту, 178,11 грн. заборгованість за процентами. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.11.2025 року цивільну справу передано на розгляд за територіальною юрисдикцією Луцькому міськрайонному суду Волинської області. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.01.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, відзив на позов відповідачем, у визначений в ухвалі суду термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 23787-04/2023, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти (сума кредиту) в розмірі 7000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначеним цим договором, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Відповідно до умов укладеного договору встановлено строк кредиту 25 днів (з 14.04.2023 року по 08.05.2023 року включно). За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству 638,75% річних від суми кредиту в розрахунку 1,75% на добу. ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» виконало свої зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. 03.07.2023 року було укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 23787-04/2023 від 14.04.2023 року. 27.10.2023 року було укладено договір факторингу № 27102023, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 23787-04/2023 від 14.04.2023 року. Також судом встановлено, що 24.01.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики № 74433877, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Основні умови кредитування згідно договору: - сума кредиту 2653,00 грн. (п. 2.1); - строк позики - 70 днів (п. 2.2); - знижена процентна ставка за перший день користування позикою 0,14% в день, процентна ставка з другого дня користування позикою кожного періоду до дня закінчення періоду 0,000001% в день, процентна ставка за понаднормове користування позикою 2,7% в день (п. 2.3). ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання та надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 2653,00 грн. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, з урахуванням додаткових угод № 1 від 14.06.2021 року, № 2 від 28.07.2021 року, № 12 від 27.10.2023 року, до позивача перейшло право майнової вимоги за договором позики № 74433877 від 24.01.2022 року. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Згідно п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст.1077,1078 ЦК України, встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно дост.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно ч. 1ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір позики № 74433877 від 24.01.2022 року. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього договору позики відповідач отримав позику в сумі 2653,00 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за кредитним договором за договором факторингу перейшло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». В зв`язку з цим у ТОВ «ФК «ЄАПБ» виникло право вимагати від [PERSON] повернення тіла позики та сплати процентів за користування позикою. Так, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики № 74433877 від 24.01.2022 року становить 1772,13 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом позики) 1594,02 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 178,11 грн. Розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи, нарахований в межах строку дії договору та, водночас, не спростований відповідачем. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості. Також суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір про надання фінансового кредиту № 23787-04/2023 від 14.04.2023 року, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 7000,00 грн., взяв на себе зобов`язання повернути даний кредит та сплатити проценти за користування ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за кредитним договором, спочатку за договором факторингу перейшло від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «Стар Файненс Груп» а в подальшому, за договором факторингу, від ТОВ «Стар Файненс Груп» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». В зв`язку з цим у ТОВ «ФК «ЄАПБ» виникло право вимагати від [PERSON] повернення тіла кредиту в розмірі 7000 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з наступного. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 25 днів (п. 1.2 кредитного договору). Обставини продовження чи пролонгації строку кредитування позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. Отже, за розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 3062,50 грн. (7 000 грн. (тіло кредиту) х 1,75 % (процентна ставка) х 25 днів (строк кредитування). Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача, оскільки з нього вбачається, що проценти нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 7000,00 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 3062,50 грн. слід задовольнити, тоді як в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1статті 77 ЦПК України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 74433877 від 24.01.2022 року у розмірі 1772,13 грн., за договором про надання фінансового кредиту № 23787-04/2023 від 14.04.2023 року у розмірі 10062,50 грн., що разом складає 11834,63 грн. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial