Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі у період з 05.05.2007 по 07.10.2025. У період шлюбу народився син - [PERSON] [INFO] . Відповідачка повністю відсторонилася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні. Сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 9765,90 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття, але не довше 23 річного віку у разі продовження навчання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.10.2025 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила у задоволенні позовних вимог в редакції позовної заяви відмовити. Відповідачка вказує на те, що позивач, заявляючи вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання сина не надав докази, які б підтверджували реальні витрати на дитину. Заявлена позивачем сума аліментів не відповідає критеріям ст. 182 СК України. Матеріальне становище відповідачки не дає можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі без істотного та непропорційного погіршення рівня життя останньої. Відповідачка працює в Національній поліції України, орендує житло (кімнату), оскільки не має власного житла. Вимушена орендувати паркомісце, оскільки використання автомобіля є необхідною умовою роботи відповідачки, що пов`язана із змінним графіком, викликом та службовими поїздками, а також пересуванням у нічний час. Крім того, позивачка утримує та забезпечує догляд батька, який є інвалідом ІІ групи та потребує регулярних витрат на лікування та медикаменти. Крім того, відповідачка має кредитні зобов`язання, а також має власні базові потреби: одяг, продукти харчування, при цьому регулярно здійснює витрати на сина. Попри розлучення, відповідачка регулярно купляє для сина одяг, взуття, засоби гігієни, оплачує харчування, шкільні дрібні витрати та інші речі. Активна участь в житті сина ніколи не припинялась. Твердження позивача щодо сума доходу, яка міститься у декларації є маніпулятивним, оскільки вказана сума не є постійним, гарантованим або стабільним доходом. Сума, що вказана у декларації складається з разових надбавок, змінних доплат, доплат за понад нормовані зміни, доплати за нічні зміни, та особливі умови проходження служби. Декларація відображає всі разові виплати за рік, проте не є стабільними. Фактичний щомісячний дохід складає 26000,00 грн., при цьому відповідачка несе щомісячно витрати на : оренда житла - 5000,00 грн., оренда паркомісця - 2000,00 грн., комунальні послуги - 2000,00 грн., транспортні витрати, пов`язані із виконанням службових обов`язків - 3000,00 грн., погашення кредиту - 2000,00 грн., витрати на харчування - 2000,00 грн., витрати на утримання батька - 5000,00 грн. З урахуванням вказаного, відповідачка просить визначити аліменти у розмірі 3000,000 грн. щомісячно на утримання сина до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина до досягнення ним 23 річного віку при умові продовження навчання задоволенню не підлягають, оскільки позивач не звертався із відповідним позовом в порядку ст. 199 СК України. Позивач подав відповідь на відзив, де вказує, що підставою звернення до суду стало перебування дитини виключно на утриманні позивача, при цьому між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання сина. Доводи відповідачки про те, що вона орендує кімнату вважає такими, що не відповідає дійсності, оскільки остання проживає із молодим чоловіком та її часто бачать на Райдужномі масиві та прилеглих вулицях. Заперечення відповідачки щодо розміру витрат вважає безпідставним, середній розмір витрат на репетитори становить 3000,00 грн. щомісячно, тренування у футбольній команді - 1700,00 грн., витрати на обладнання, збори - 10-12 тис. грн., а також харчування дитини. Відповідачка в свою чергу надає кошти в незначному розмірі та на нерегулярній основі. Крім того, позивач вказав, що фактично не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання сина у частковому співвідношенні, враховуючи надану відповідачкою довідку про грошове забезпечення. [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вказує на те, що позивач не спростовує жодного з конкретних аргументів, викладених у відзиві та не надає доказів на підтвердження своїх припущень. Крім того, позивач фактично підтвердив, що з середини вересня обмежив спілкування між матір`ю та сином, позивач самостійно почав здійснювати всі платежі, пов`язані з утриманням сина, без погодження із відповідачкою та без надання можливості прийняти участь у таких витратах, а також не надав доказів на підтвердження щомісячних витрат у заявленому розмірі 9765,90 грн., натомість обмежився загальними та оціночними твердженнями про витрати. В судовому засіданні позивач подану позовну заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав. Відповідачка проти задоволення позовних вимог у редакції позовної заяви заперечувала, з підстав, що викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Під час вступного слова, вказала, що заявлений позивачем розмір аліментів ним не обґрунтовано та не доведено. Враховуючи свій щомісячний офіційний дохід, власні щомісячні витрати, щомісячні витрати сина та положення чинного законодавства, що регулює питання аліментів на утримання дитини, вважає, що розмір аліментів має бути визначений на рівні 3000,00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Вислухавши вступне слово позивача, відповідачки, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 05.05.2007 по 07.10.2025 (а.с. 6, 8-10). Відповідно до копії свідоцтва про народження, [INFO] у період шлюбу народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Сторони в судовому засіданні не заперечують ту обставину, що неповнолітній син проживає разом із позивачем, відтак вказана обставина не підлягає доведенню згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Між сторонами відсутня домовленість та наявний спір щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина. У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів Згідно вимог ч.1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно положення ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 06 років до 18 років становить 3512,00 грн. Щодо розміру аліментів, суд виходить з наступного. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Суд враховує, що відповідачка є працездатною особою; не має інших неповнолітніх дітей, осіб, на утримання яких з неї були б стягнуті аліменти. Підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Відповідачка та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд погоджується із зауваженнями відповідачки щодо ненадання позивачем належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження щомісячних витрат позивача на утримання сина. Так, позивач вказує у позовній заяві, що має щомісячні витрати на сина, які пов`язані із репетиторами, відвідуванням дитиною секції з футболи, збори та купівля інвентаря, проте всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України письмові матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження вказаному. Таким чином, наведення позивачем переліку витрат без надання доказів в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, так само як і позиція позивача щодо способу стягнення аліментів (прохальна частина позову містить вимогу щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а у відповіді на відзив зазначено, що позивач не заперечує щодо стягнення частки від доходу відповідачки, при цьому заяв в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України до початку розгляду справи по суті позивачем подано не було) не відповідає а ні принципу змагальності, а ні принципу диспозитивності цивільного судочинства. Отже, згідно копії довідки про грошове забезпечення (а.с. 48), відповідачка працює на посаді старшого інспектора та отримує посадовий оклад у сумі 2600,00 грн., оклад за спеціальне звання - 2000,00 грн., надбавку за стаж служби - 1840,00 грн., надбавку за специфічні умови проходження служби - 2898,00 грн., а також щомісячну премію, додаткову винагороду, які не мають постійного характеру. Відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 07.10.2025, відповідачка орендує квартиру [ADDRESS] , орендна плата становить 5000, 00 грн. щомісячно. Доводи відповідачки про наявність кредитних зобов`язань, за якими остання несе щомісячні витрати у розмірі 2000,00 грн., суд приймає критично, оскільки з наданої копії довідки про зарахування коштів (а.с. 53) - позбавлений можливості встановити умови кредитних зобов`язань. Доводи відповідачки про те, що остання несе витрати на оренду паркомісця у розмірі 2000,00 щомісячно та витрати на утримання батька у розмірі 5000,00 грн., суд до уваги не приймає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України письмові матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаному. Таким чином, враховуючи відомості про грошове забезпечення відповідачки, зокрема розмір та правовий характер відповідних нарахувань, положення ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та позицію відповідачки, що міститься у тексті відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3512,00 грн. щомісячно. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Суд не приймає до уваги, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.61), твердження позивача стосовно особистого життя відповідачки, оскільки мета звернення до суду із позовом про стягнення аліментів полягає у найбільш повному захисті інтересів дитини, а не у з`ясуванні особистих відносин між батьками дитини. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, що відповідає 29.10.2025 (дата подачі позову до суду). Крім того, позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини не довше 23 річного віку у разі продовження навчання задоволенню не підлягає, оскільки не охоплюється положенням статті 182 СК України, а регулюється статтею 199 СК України, яка не вказана позивачем, як підстава для задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідачки належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial