Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

24.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 16.05.2023 року мiж фiзичною особою позичальником: [PERSON] (надалi - Вiдповiдач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далi - Кредитодавець, Первiсний кредитор) був укладений Договiр про споживчий кредит № 9350514 (надалi - Кредитний договiр ), згiдно з умовами якого вiдповiдач отримав 12000 грн., зi сплатою процентiв за користування кредитом та iнших платежiв та можливих штрафних санкцiй, що передбаченi Кредитним договором. Вiдповiдно до графiку сплати кредитних коштiв (Додаток №1 до кредитного договору № 9350514 вiд 16.05.2023 р.) Відповідачем не було сплачено кредитнi кошти, комісії i проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. 28.08.2023 року мiж Первiсним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капiтал»(далi - Позивач) укладений Договiр вiдступлення прав вимоги 103-МЛ вiд 28.08.2023 р.(далi- Договiр вiдступлення прав вимоги). Сума заборгованості відповідача становить 45960 грн., відповідно до Виписки з особового рахунка. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 12000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 32760 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 1200 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно заборгованість не погашає, позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду та просить стягнути на його користь вказані суми з відповідача також судові витрати по сплаті судового збору в 2422,40 грн. та 8000,00 гривень витрати на правову допомогу Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14.01.2026 року по справі було відкрито провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал, разом з позовною заявою надав до суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Станом на 16 березня 2026 року від відповідача [PERSON] відзиву, письмових пояснень або клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.05.2023 року мiж фiзичною особою позичальником [PERSON] (надалi - Вiдповiдач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далi - Кредитодавець, Первiсний кредитор) був укладений Договiр про споживчий кредит № 9350514 (надалi - Кредитний договiр ), згiдно з умовами якого відповідач отримав 12000 грн., зi сплатою процентів за користування кредитом та iнших платежiв та можливих штрафних санкцiй, що передбаченi Кредитним договором. Відповідно до графiку сплати кредитних коштiв (Додаток №1 до кредитного договору № 9350514 вiд 16.05.2023 р.) Відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комiсi1 i проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. Кредитодавець умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит в сумi визначеній Кредитним договором, що підтверджується Платiжним дорученням. П. 7.1. Кредитного договору № 9350514 вiд 16.05.2023 року визначає, що Цей Договiр набуває чинності з моменту йога укладення в електронній формі, а права та обов' язки сторiн, що ним обумовлено, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника. Вiдповiдно до п.1 ст. 13 Закону Украши «Про споживче кредитування» договiр про споживчий кредит укладається у письмовій формi (у паперовому виглядi або у виглядi електронного документа, створеного згiдно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Вiдповiдач для отримання кредиту зареєструвався в iнформацiйно-комунiкацiйнiй системі Кредитодавця через заповнення відповідної' реєстраційної форми на Веб-сайтi. На пiдставi реєстраційних даних iнформацiйно-комунiкацiйна система Кредитодавця здiйснила реестрацію Вiдповiдача, створила облiковий запис та Особистий кабiнет. Вiдповiдач в Особистому кабiнетi вказав банкiвську карту, на яку будуть зарахованi кошти при позитивному рiшеннi по заявцi на кредит. Перед перерахуванням коштiв Кредитодавець здiйснив верифiкацiю доданої Вiдповiдачем банкiвськоi' карти. Електронна iдентифiкацiя Вiдповiдача здiйснилась при входi в Особистий кабiнет, шляхом перевiрки Кредитодавцем правильностi введения одноразового iдентифiкатора, направленого на номер мобiльного телефону або електрону пошту Вiдповiдача, якi були вказанi при входi, та/або шляхом перевiрки правильностi введения пароля входу до Особистого кабiнету. Для отримання кредитних коштiв Вiдповiдач здiйснив заповнення заяви на отримання кредиту на Веб-сайтi Кредитодавця. Пiсля прийняття рiшення надати кредит Вiдповiдачу, Товариство надiслало в Особистий кабiнет Вiдповiдача проект Кредитного договору (оферта). Вiдповiдач ознайомившись з умовами кредитування визначеними в проекті договору пiдтвердив йога підписання (акцепт). Для підписання договору iнформацiйно-комунiкацiйна система надiслала Вiдповiдачу одноразовий iдентифiкатор iз кодом для пiдписання договору, отриманий код Вiдповiдач використав для пiдписання вiдповiдi про прийняття пропозицiї Кредитодавця щодо укладення Договору про споживчий кредит. Електронна форма iндивiдуальної частини укладеного Кредитного договору розміщена в йога Особистому кабiнетi. Тобто, укладаючи Кредитний договiр Вiдповiдач та Кредитодавець уклали договiр у виглядi електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону Укра1ни «Про електронні документи та електронний документообіг». Вiдповiдач пiдписав Кредитний договiр шляхом використання електронного пiдпису одноразовим iдентифiкатором (Копiя довiдки про iдентифiкацiю додаеться). Згiдно з п. 3.2.6. Кредитного договору, Кредитодавець мае право вiдступати, передавати та будь-яким iншим чином вiдчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повнiстю або частково) на користь третіх осiб в будь-який час протягом строку дiї цього Договору без згоди Позичальника. Таким чином, відповідно до умов кредитного договору, 28.08.2023 року мiж Первiсним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капiтал»(далi - Позивач) вiдповiдно до чинного законодавства України укладений Договiр вiдступлення прав вимоги 103-МЛ вiд 28.08.2023 р.. Відповідно до наданого стороною позивача розрахунку заборгованості сума заборгованості Відповідача становить 45960 грн., з яких :прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 12000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 32760 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 1200 грн. Ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважаться таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його змiст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або iншого технiчного засобу зв`язку. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один iз способiв, визначених ч.1 ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Ознайомившись з умовами кредитного договору та розрахунком заборгованості, суд вважає, що вимоги щодо нарахування відсотків є несправедливими і значно перевищують розмір заборгованості стягнутий за тілом кредиту, з огляду на таке. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial