Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду вищевказаним позовом, в якому просять визнати за ними право власності по 3/16 частини спадкового майна, а саме: житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свою позовну заяву мотивує тим, що житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору. На момент припинення колгоспного двору його членами були: [PERSON] (мама), [PERSON] (тато), [PERSON] (її сестра), вона та [PERSON] (брат). Виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, на час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року частка кожного, як членів колгоспного двору у майні колгоспного двору, у тому числі у праві власності на житловий будинок, мала становити 1/5 частка кожному. [INFO] помер дідо [PERSON] . Після смерті батька його частку 1/5 успадкували четверо осіб: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Після чого кожний має по 1/4 частині (1/5 / 4 = 1/20, 1/5 + 1/20 = 1/4). [INFO] померла баба [PERSON] . За життя вона склала заповіт від 12.06.2013, яким все своє майно, що буде належати їй на час смерті, де б воно не знаходилось, а також все те на що за законом буде мати право заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: частина домогосподарства [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати в господарстві, фактично спадщину прийняли. [INFO] їх батько [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання, захищаючи територіальну цілісність Батьківщини. 15 листопада 2025 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б. листом №1077/02-14 їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно. Ухвалою суду від 21.01.2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.02.2026 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивачки подала до суду заяву, в якій розгляд справи просить провести за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про смерть серія [NUMBER] від 13.06.2016, № [NUMBER] від 18.01.2007 та № [NUMBER] від 20.01.2025. Факт родинних відносин між [PERSON] , [PERSON] та померлим [PERSON] , який являється їх батьком, підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 16.04.2025 та [NUMBER] від 19.10.1995. Відповідно до заповіту від 20.06.2013, посвідченого секретарем Верхнянської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 40, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно, належне їй на день смерті, де б воно не знаходилось, із чого б не складалось, а також все те, що вона за законом буде мати право, заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] 15 листопада 2025 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б., листом №1077/02-14 позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно. В житловому будинку за адресою [ADDRESS] станом на 15.04.1991 були зареєстровані наступні особи: [PERSON] - померла [INFO] , [PERSON] чоловік, помер [INFO] , [PERSON] - дочка, померла [INFO] , [PERSON] дочка та [PERSON] - син, помер [INFO] . Суспільна група господарства станом на 15.04.1991 колгоспний, що стверджується листом Врехнянської сільської ради від 18.11.2025 № 192/06-02. Згідно з листом секретаря Верхнянської сільської ради від 17.02.2026 №41 в житловому будинку за адресою [ADDRESS] на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] племінник, [PERSON] сестра. На будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] виготовлений технічний паспорт від 04.08.2025, а його інвентаризаційна вартість станом на 04.08.2025 становить 249091,00 грн., що підтверджується довідкою виданою ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» № 00283 від 31.07.2025. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. З правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, встановлено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно зі Законом України «Про власність» з 15.04.1991 відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , то дане домоволодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, кожному із них належало по 1/5 частці вказаного домоволодіння. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 1/5 частку будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.ст. 1261 та 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. На день смерті [PERSON] а спільно з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] онук, [PERSON] онука, [PERSON] дочка, [PERSON] син. Таким чином мати [PERSON] , та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] а, вважаються такими, що прийняли спадщину на належну йому частку домоволодіння, оскільки проживали спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадкового майна, у зв`язку з чим успадкували по 1/20 частці (1/5 частка, що належала йому, як члену колгоспного двору/ 4) домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Однак, [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частку (1/5 частка, що належала їй, як члену колгоспного двору + 1/20 частка успадкована після смерті чоловіка) домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] на частину належного йому майна, вважається таким, що прийняву спадщину 1/8 частку (1/4 частка / 2) домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , оскільки проживав спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від спадкового майна. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] , як члену колгоспного двору, належить 1/5 частка домоволодіння в [ADDRESS] , а також, що він являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька та спадкоємцем за заповітом після смерті матері, яка проживала зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, від спадкового майна не відмовлялася та звернулася зі заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, беручи до уваги, позивачі не можуть оформити свої спадкові права у зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для задоволення позовної заяви та визнання за ними право власності по 3/16 частини спадкового майна, а саме: житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного ст.ст. 16, 392, 1217, 1220, 1223, 1225, 1241, 1258, 1261, 1265, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції від 18.07.1963), ст.ст. 13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved