Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

ТзОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 13 лютого 2023 року відповідач уклала Кредитний договір №861543929 із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документа з використанням електронного підпису та отримала кредит у розмірі кредитного ліміту на суму 5900грн, із зобов`язанням повернути його разом із відсотками згідно умов договору; ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором. [PERSON] не повернула своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором; надалі на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. та додаткових угод, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» відбулось відступлення прав вимоги до боржників, серед яких є відповідач на зазначену суму; відповідно до Договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором; 04.06.2025р. ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, у відповідності до умов якого позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором на суму 27692,58грн. Враховуючи порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] має заборгованість в сумі 27692,58грн, з яких 5900 грн - заборгованість по кредиту та 21792,58грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Відтак просять стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 13 лютого 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №861543929, згідно з умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у розмірі кредитного ліміту на суму 5900грн строком на 30 днів, який вона зобов`язувалася повернути разом із відсотками відповідно до умов кредитного договору 15.03.2023р. Згідно Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. та додаткових угод ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 18.04.2021р. відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТзОВ «Таліон Плюс». Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №861543929 на день відступлення права вимоги первісним кредитором «Манівео швидка фінансова допомога» 18.04.2023р. заборгованість відповідача становить 12747,88грн, з яких 5900грн заборгованість за тілом кредиту та 6847,88грн нараховані проценти, що так само вбачається із Реєстру прав вимоги №225 від 18.04.2023р. На підставі Договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача; надалі за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025р. укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «Юніт Капітал», позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача за наведеним кредитним договором. У ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за Кредитним договором №861543929 04.06.2025р. перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання ним права грошової вимоги до відповідача. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025р. [PERSON] станом на день відступлення прав вимоги ТзОВ «Юніт Капітал» має заборгованість 27692,58грн, з яких 5900грн заборгованість за основним боргом та 21792,58грн заборгованість за нарахованими процентами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушила умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Разом з тим, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6) частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, право кредитора (як первісних так і нового) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, загальна сума за Кредитним договором №861543929 в межах строку кредитування 30 днів становить 6785грн, з яких 5900грн сума кредиту за договором та 885грн проценти за користування кредитом, оскільки такі нараховані в межах строку кредитування, відтак з відповідача слід стягнути таку суму боргу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ ««Юніт Капітал» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2442грн 40коп., що підтверджено наданою позивачем платіжною інструкцією №19849 від 18.07.2025р . Оскільки позовні вимоги ТОВ ««Юніт Капітал» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 605,6грн (6785 х 100% : 27692,58= 25%; 2422,4грн. х 25% = 605,6грн). У позовній заяві позивач ТзОВ «Юніт Капітал» просив стягнути із відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000грн., що підтверджуються Договором про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025р., Додатковою Угодою №25770724774 від 05.06.2025р., актом прийому-передачі наданих послуг на суму 7000грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову частково, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: partial