Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

У серпні 2024 року позивач ТОВ "Коллект центр" звернулося до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №014/0006/82/0312009 від 28.02.2018 в розмірі 49432,47 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.02.2018 між АТ "Райффайзен банк" та [PERSON] укладено договір №014/0006/82/0312009, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 38819,88 грн., строком на 36 місяців. Банк виконав свої зобов"язання перед позичальником за кредитним договором, надавши йому кредит в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач не виконав свого обов"язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором. 20.09.2019 укладено договір № 114/2-19-F, відповідно до якого АТ "Райффайзен банк" відступило на користь ТОВ "Вердикт капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0006/82/0312009. 10.01.2023 укладено договір №10-01/2023, згідно якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект центр" право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0006/82/0312009. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача становить 49432,47 грн., з яких: за тілом кредиту - 25838,43 грн.; за процентами на дату відступлення прав вимоги - 16420,20 грн., за пенею та/або штрафами - 3650,20 грн., інфляційні збитки - 2756,67 грн., нараховані 3% річних - 766,65 грн. Ухвалою суду від 06.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. У судові засідання, призначені на 26.02.2026, 12.03.2026 та 24.03.2026, відповідач не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, відповідач про судове засідання, призначене на 12.03.2026 та 24.03.2026, повідомлений через оголошення на офіційному вебсайті суду, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ "Райффайзен Банк Аваль" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 28.02.2018 підписав заяву-анкету для отримання кредиту "Кредит готівкою", договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0006/82/0312009 від 28.02.2018 та паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування "Кредит готівкою", згідно умов яких відповідачу надано кредит у розмірі 38820 грн., строком на 36 місяців, процентна ставка, відсотків річних - 39,90%, тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати - за кредитом - 28833,28 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 67653,16 грн., реальна процентна ставка, відсотків річних - 40,20%. Згідно графіка погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення, термін кредиту 36 місяців, діюча % ставка - 39,90% річних, щомісячне погашення тіла (фактичне) всього 38819,88 грн., відсотків (планове) - 28333,28 грн., всього 67153,16 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0006/82/0312009 від 28.02.2018, [PERSON] станом на 12.12.2019 має заборгованість в розмірі 34442,99 грн., з них: за кредитом - 25838,43 грн., за процентами - 3879,29 грн., за пенею - 4725,77 грн. 20.09.2019 між АТ "Райффайзен Банк Аваль" (первісний кредитор) та ТОВ "Вердикт капітал" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Згідно реєстру боржників від 12.12.2019 до договору відступлення №114/2-19-F від 20.09.2019, АТ "Райффайзен Банк Аваль" передав ТОВ "Вердикт капітал" реєстр прав вимог щодо договорів, в тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору №014/0006/82/0312009 від 28.02.2018, в сумі 29717,72 грн., з яких: залишок по тілу кредиту - 25838,43 грн., залишок по відсотках - 3879,29 грн., пеня - 3650,52 грн. Відповідно до платіжних доручень №1 від 12.12.2019, №2 від 20.12.2019, ТОВ "Вердикт капітал" сплатило АТ "Райффайзен Банк Аваль" згідно договору №114/2-19-F від 20.09.2019, кошти в сумі 1786551,53 грн., 1265820 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ "Вердикт Капітал" станом на 10.01.2023, [PERSON] має заборгованість в сумі 49432,47 грн., з яких по кредиту - 25838,43 грн.; за відсотками на дату відступлення - 3879,29 грн.; за пенею - 3650,52 грн., за нарахованими відсотки - 12540,91 грн., 3% річних - 765,65 грн., інфляційні збитки - 2756,67 грн. 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" (первісний кредитор) та ТОВ "Коллект центр" (новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги та додаткову угоду № 10/2 до нього, у відповідності до умов яких первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників, за договорами позики (кредитними договорами) та сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та акта прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються від 10.01.2023, ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Коллект центр", уклали акти про те, що на виконання умов договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 207307. Відповідно до реєстру боржників, змін в реєстрі боржників та витягу з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ "Вердикт капітал" передав ТОВ "Коллект центр", а останній прийняв реєстр боржників, в тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору №014/0006/82/0312009, в сумі 29717,72 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 25838,43 грн., заборгованість за відсотками - 3879,29 грн., пеня - 3650,52 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] , складеного ТОВ "Коллект центр", станом на 19.01.2026 [PERSON] має заборгованість в загальній сумі 49432,47 грн., яка складається із тіла кредиту - 25838,43 грн.; відсотків - 16420 грн., пені - 3650,52 грн., 3% річних - 766,65 грн., інфляційні збитки - 2756,67 грн. Як вбачається з виписок по рахунку [PERSON] , наданої АТ "Райффайзен Банк", за 28.02.2018 - 28.02.2019, 28.02.2019 - 12.12.2019, відповідачу надано 28.02.2018 кредит в розмірі 38819,88 грн., якими він користувався. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З положень ч.1 ст.530 ЦК України вбачається якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається зі ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. АТ "Райффайзен Банк" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит в розмірі 38819,88 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] становить 49432,47 грн., яка складається із: 25838,43 грн. - заборгованість за основним зобов"язанням (за тілом кредиту); 16420,20 грн. - заборгованість за процентами; 3650,52 грн. - заборгованість за пенею; 2756,67 грн. - інфляційні збитки; 766,65 грн. - 3% річних. Однак, суд не погоджується щодо заявлених позивачем до стягнення інфляційних збитків та 3% річних, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції, який поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року в справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) вказано, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Схожий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц. Однак, згідно п.15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, строк якого неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 30-денний строк після дня завершення дії цього карантину закінчився 30.07.2023. Тлумачення п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання. Відтак для застосування положень п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України має бути врахована не дата настання прострочення за договором позики, а період, за який нарахована пеня позивачем. Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за кредитними договорами змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 12 березня 2020 року і на період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Враховуючи викладене та те, що інфляційні збитки та 3% річних за кредитним договором нараховані за період з 28 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року, тобто під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, суд приходить до висновку, що за даний період не підлягали нарахуванню інфляційні збитки та 3% річних. При зазначених обставинах, відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця інфляційні збитки та 3% річних, а тому заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків в розмірі 2756,67 грн. та 3% річних в розмірі 766,65 грн., задоволенню не підлягають. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 16.12.2021 року у справі № 922/4076/20, а також постановах Верховного Суду від 26.04.2023 року у справі № 727/4121/21, від 05.04.2023 року у справі № 756/7895/21. Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем поданими доказами доведено, що [PERSON] не виконав умови кредитного договору та не сплатив заборгованість в добровільному порядку, а тому суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 45909 грн. 15 коп., яка складається із: 25838,43 грн. - заборгованості за основним зобов"язанням (за тілом кредиту); 16420,20 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги та 3650,52 грн. - заборгованості за пенею, оскільки ТОВ "Коллект центр" набуло право вимоги до відповідача. Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №01-07/2024 про надання правової допомоги, заявку на надання юридичної допомоги №2080 від 01.12.2025, прайс лист, витяг з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 на суму 16000 грн. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у постанові від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited» проти України", заява N 19336/04). Однак, під час укладення договору про надання правової допомоги №01-07/2024 у п.4.2. сторони визначили зобов`язання клієнта щодо оплати наданих адвокатським об"єднанням послуг після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. Згідно п.4.3 договору про надання правової допомоги, факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги, яка готується адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога. Як вбачається з витягу з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, він був підписаний адвокатським об`єднанням "Лігал ассістанс" та ТОВ "Колект центр". У той же час, доказів про сплату наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги в розмірі 16000 грн., не надано. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази сплати коштів за надання правової допомоги, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката в сумі 16000 грн., до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (45909,15/49432,47)х2662,40 = 2472 грн. 64 коп.

Outcome: partial