Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

05.02.2026 [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу обмежувального припису. Зазначила, що з 24.07.2021 до 03.11.2025 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей. Під час спільного проживання [PERSON] неодноразово вчиняв акти домашнього насильства щодо заявниці, що підтверджується постановами суду про притягнення кривдника до адміністративної відповідальності. Незважаючи на припинення шлюбних відносин [PERSON] продовжує її переслідувати особисто і по телефону, погрожувати, ображати та залякувати. [PERSON] перебуває у стані страху за себе та дітей, постійної емоційної напруги та виснаження. 18.12.2025 [PERSON] під час телефонної розмови влаштував сварку, погрожував [PERSON] фізичною розправою, у зв`язку з чим заявниця була змушена звернутись до поліції та залишити місце свого проживання разом з дітьми. У зв`язку з наявністю високого ризику повторення актів насильства по відношенню до заявниці, остання просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців та встановити такі тимчасові заходи обмеження прав: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання та наближатись на відстань ближче 200 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2025 підсудність справи визначено за Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя справу прийнято до розгляду, призначено розгляд. В судовому засіданні представник заявника та заявник підтримали заяву у повному обсязі, просили її задовольнити. Зазначили, що наразі заявниця та її діти продовжують жити в прихистку для осіб, які постраждали від домашнього насильства, хвилюючись за свою безпеку. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти застосування обмежувального припису. Зазначив, що дійсно мають місце конфліктні ситуації між ним та колишньою дружиною. Водночас, конфлікти обумовлені тим, що заявниця перешкоджає побаченням з дітьми. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: 3) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно зі ст. 26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, в т.ч. постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Суд встановив, що заявник та заінтересована особа перебували в шлюбі. Шлюб був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2025 (справа № 334/8173/25). [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2024 у справі № 334/2732/24, постановою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2025 у справі № 334/7964/25. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 17.09.2025 рівень небезпеки [PERSON] високий. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2025 у справі № 334/7964/25 [PERSON] зобов`язаний пройти програму для кривдників строком три місяці. В судовому засіданні [PERSON] повідомив, що він вказану програму не пройшов, поважних причин непроходження програми суду не пояснив. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 вересня 2008 року у справі «Беваква та С. проти Болгарії» зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64). Концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65). У рішенні від 03 жовтня 2017 року у справі «Контрова проти Словаччини» ЄСПЛ вказав, що Конвенція зобов`язує держави не тільки утримуватися від навмисного і незаконного позбавлення життя, а також вживати всіх необхідних заходів для захисту осіб, які перебувають під його юрисдикцією. Це включає в себе основне зобов`язання держави забезпечити право на життя за рахунок впровадження ефективних положень кримінально-правового характеру для запобігання вчиненню злочинів проти особи, підкріплені правоохоронними механізмами щодо попередження, припинення і покарання за порушення таких положень. Це також поширюється за відповідних обставин на позитивне зобов`язання влади приймати оперативні превентивні заходи для захисту особи, життю якої загрожують злочинні дії іншої особи (§49). Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї. У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд дійшов висновку, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Підставою для видачі судом обмежувального припису є встановлення та доведення факту домашнього насильства (фізичного, сексуального, психологічного або економічного) кривдником відносно постраждалої особи, а також ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінюючи вказані обставини, що підтверджуються сукупністю наданих суду належних та допустимих доказів, а також беручи до уваги пояснення заявниці, які вказують на серйозність сприйняття нею фактів домашнього насильства, глибоких переживання з приводу можливих їх повторень, бажання попередити їх та захистити себе від них, суд вважає, що вчинення [PERSON] насильства в сім`ї носить тривалий, систематичний характер та існує високий ризик можливого продовження та повторення таких дій. Отже, з урахуванням фактично встановлених обставин, суд вважає, що ризик продовження вчинення домашнього насильства заінтересованою особою [PERSON] щодо заявниці [PERSON] є реальним і досить високим, тому з метою забезпечення безпеки постраждалої особи потребує застосування до нього обмежень, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Беручи до уваги обставини справи, суд вважає, що строк дії обмежувального припису тривалістю три місяці є обгрунтованим та достатнім для досягнення цілей встановлення припису, а тому заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial