Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

18 лютого 2026 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2016 року, від якого сторони мають трьох малолітніх дітей. Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачкою не склалось через різні погляди на життя та сімейні відносини. Сімейні стосунки припинені в березні 2025 році та більше не поновлювались. Позивач наполягає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення позивача, прийнявши до уваги заяву відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 12 червня 2016 року Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області актовим записом № 36, що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 06 січня 2026 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких додані до матеріалів справи. Позивач у судовому засіданні повідомив, що сімейні стосунки між сторонами припинені в березні 2025 року та більше не поновлювались. Відповідачка жодних заперечень проти вказаних обставин суду не подала. Також, судом встановлено, що підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, що у судовому засіданні підтвердив позивач, проти чого не заперечувала відповідачка. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивач не має, посилається на ті обставини, що сторони мають несумісні характери та різні погляди на життя, що призвело до припинення спільного проживання, проти чого не заперечувала відповідачка. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи на відсутність будь-яких підстав для примирення сторін, на те, що подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію сторін про необхідність розірвання шлюбних відносин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх малолітніх дітей.

Outcome: approved