Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом, мотивуючи тим, що вони з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з 2019 року до [INFO] . [INFO] в них нарожився син [PERSON] , після народження стна сторони ще деякий час прожиавди разом, але згодом пеестали проживати разом через різні характери. При народженні сина відповідачка не зазначила позивача батьком, але в свідоцтві про народження прізвище сина зазначено як [PERSON] . На даний час відповідачка створює перешкоди у спілкуванні з сином та його вихованні, не визнає позивача батьком, у зв`язку з чим він змушений звернутися з позовом до суду. Відповідачка відзив на позовну заяву не надала. Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові. В судові засідання не з`являвся, оскільки перебуває на військовій службі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Щодо строк звернення з таким позовом до суду, то вважає, що в даному випадку такий строк не застосовується, оскільки з народженя сина позивач знав, що є батьком [PERSON] , але тільки тепер відповідачка почала заперечувати такий факт. Відповідачка в судовому засіданні визнала, що позивач є біологічним батьком її сина [PERSON] , але син його незнає, боїться через те, що позивач вчиняв домашнє насильство, тому вона заперечує щодо задоволення позову, оскільки це буде суперечити інтересам дитини. Представник відповідачки в судовому засіданні додатково пояснив, що вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач пропущено строк звернення до суду з таким позовом. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Сторони в зареєстрованому шлюбі між собою не перебували, але проживали однією сім`єю. [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] . Згідно актового запису про народження № 423 прізвище сина зазачено як [PERSON] , а по батькові [PERSON] . В графі відомості про батька зазначено: [PERSON] . Підстава запису відомостей про батька: заява матері дитини (а.с. 45). Відповідачка визнала в судовому засіданні, що біологічним батьком її сина [PERSON] є позивач [PERSON] . Позивач та відповідачка спільної заяви про про походження дитини [PERSON] від [PERSON] після нардження сина до органу державної реєстрації актів цивільного стану не подали. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Отже, в даному випадку є підстав для визнання батьківсьва [PERSON] щодо сина [PERSON] . Відповідачка такий факт визнала, але не погоджується з позовом, оскільки син не знає батька і боїться його, вважає, що спілкування сина з батьком неативно вплине на розвиток сина, оскільки позивач притягувався до відповідальності за домашнє насильство. Суд вважає такі твердження, на даний час, безпідставними, оскільки юридично позивач не був батьком [PERSON] і питання їх спілкування, участі позивача у вихованні сина не може вирішуватись під час розгляду цієї справи чи впливати на прийняття рішення про визнання батьківства. Щодо твердження відповідачки та її представника про те, що позивач мав право звернутись з позовом до суду протягом одного року від дня, коли він дізналася або міг дізнатися про своє батьківство, то такі твердження є необґрунтованими. Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Отже, строк в один рік застосовується до спорів про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, а не спорів між батьком та матір`ю дитини. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено), відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, визнані відповідачкою, що не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що позов про визнання батьківства підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved