Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ "Санфорд Капітал" звернулось через систему "Електронний суд" до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № R01.00506.004113089 від 16.07.2018 року в розмірі 118456,72 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16.07.2018 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № R01.00506.004113089, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 102607,14 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № R01.00506.004113089 від 16.07.2018 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 16.11.2023 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 118456,72 грн., а саме: 92002,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 26454,42 грн. заборгованість за простроченими відсотками. 16.11.2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "ФК "Сонаті" було укладено договір факторингу № 16/11-23, згідно умов якого ТОВ "ФК "Сонаті" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00506.004113089 від 16.07.2018 року. 29.12.2023 року між ТОВ "ФК "Сонаті" та ТОВ "Санфорд Капітал" було укладено договір факторингу № 29/12-23, згідно умов якого ТОВ "Санфорд Капітал" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00506.004113089 від 16.07.2018 року. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 05.01.2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.01.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав до суду заяву, в який просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 16.07.2018 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № R01.00506.004113089. Відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 102607,14 грн. на строк 96 місяців зі сплатою 8,93% річних. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 16.11.2023 року за договором від 16.07.2018 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 118456,72 грн., а саме: 92002,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 26454,42 грн. заборгованість за простроченими відсотками. 16.11.2023 року між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "ФК "Сонаті" було укладено договір факторингу № 16/11-23, згідно умов якого ТОВ "ФК "Сонаті" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00506.004113089 від 16.07.2018 року. 29.12.2023 року між ТОВ "ФК "Сонаті" та ТОВ "Санфорд Капітал" було укладено договір факторингу № 29/12-23, згідно умов якого ТОВ "Санфорд Капітал" набуло право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00506.004113089 від 16.07.2018 року. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Санфорд Капітал" до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що 16.07.2018 року між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № R01.00506.004113089, банк умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в розмірі 102607,14 грн. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 16.11.2023 року склалась заборгованість у розмірі 118456,72 грн., а саме: 92002,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 26454,42 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує в повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Санфорд Капітал" заборгованості за кредитним договором № R01.00506.004113089 у розмірі 118456,72 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Санфорд Капітал" сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 1805 від 17.06.2025 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ "Санфорд Капітал" витрат на правничу допомогу у розмірі 7200 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладений між ТОВ "Санфорд Капітал" та АО "Альянс ДЛС"; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5, підписаний сторонами 05.05.2025 року, згідно якого адвокатське об`єднання надало товариству наступні юридичні послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника [PERSON] - загальною вартістю 1200 грн.; складання та подання позовної заяви - загальною вартістю 6000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved