Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

18 березня 2026 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , в якій просить визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: 1) заборонити [PERSON] перебувати в мiсцi проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 мiсяцiв; 2) заборонити [PERSON] наближатися на вiдстань менше 300 м до мiсця проживання постраждалоi особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 мiсяцiв; 3) заборонити [PERSON] особисто i через третіх осiб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у мiсцi, невiдомому кривднику, переслiдувати її та в будь-який спосiб спiлкуватися з нею строком на 6 мiсяцiв; 4) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через iншi засоби зв`язку особисто i через третіх [NUMBER] , строком на 6 мiсяцiв. В обґрунтування заяви заявник вказує, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, з яким вона розірвала шлюб 16 січня 2026 року. Пiсля офiцiйного розiрвання шлюбних вiдносин [PERSON] переїхав проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Попри те, що вони бiльше не проживають спiльно, колишнiй чоловiк систематично, без її згоди та всупереч її волi, приходить до її мiсця проживання за адресою: [ADDRESS] . За час спiльного проживання, у тому числi i пiсля розiрвання шлюбу, колишнiй чоловiк систематично та цiлеспрямовано вчиняє щодо неї домашнє насильство, яке проявляється у психологічній, фiзичнiй та економiчнiй формах. [PERSON] регулярно ображає [PERSON] нецензурною лексикою, принижує її честь та гiднiсть, залякує та прямо погрожує фiзичною розправою. Така поведiнка кривдника є агресивною та неадекватною, вона створює нестерпні умови для спільного проживання та становить безпосередню небезпеку для її життя i здоров`я. Небажання кривдника змiнювати свою поведiнку підтверджується неодноразовими зверненнями до органiв Нацiональної поліції України, складеними матерiалами про адмiнiстративнi правопорушення за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесеними терміновими заборонними приписами. Хронологiя подiй та характер правопорушень чiтко свiдчать про системний характер насильства, його ескалацiю та повне iгнорування заiнтересованою особою норм закону i правил спiвжиття. Факти систематичного та цiлеспрямованого домашнього насильства почали офiцiйно фiксуватися ще у 2025 роцi, зокрема 20 листопада 2025 року, 24 грудня 2025 року та продовжувалися у 2026 році, зокрема 07 березня 2026 року та 11 березня 2026 року, які виразилася у психологічному, фізичному та економічному насильстві, образами словесно, висловлюванням нецензурною лексикою, тощо. Відносно кривдника за результатами вчинення цих правопорушень були винесені термінові заборонні приписи. Крім того Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області відносно [PERSON] винесені постанови, яким останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Такі дії становлять реальну небезпеку для її життя та здоров`я. Тому у заявника виникла необхідність звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2026 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.13). Ухвалою суду від 18 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі (а.с.14-15). Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги заяви частково, у частині вимог заяви про заборону вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через iншi засоби зв`язку особисто i через третіх осiб просила відмовити. У судове засідання заінтересована особа [PERSON] не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, зокрема викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини першої-другої статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Враховуючи вимоги статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України щодо часових меж розгляду справи про видачу обмежувального припису, оскільки судом було вжито всіх можливих заходів, спрямованих на недопущення порушення прав будь-кого з учасників судового провадження, враховуючи, що заборони розгляду такого роду заяв за відсутності належним чином повідомлених учасників справи немає, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи з постановленням рішення на підставі положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд, заслухавши пояснення заявника, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). 20 листопада 2025 року, 24 грудня 2025 року відносно [PERSON] складені термінові заборонні приписи стосовно кривдника строком на 10 діб (а.с. 9, 10). Відносно [PERSON] складені термінові заборонні приписи 07 березня 2026 року та 11 березня 2026 року (а.с. 11-12) Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 Цивільного процесуального кодексу України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя (пункт 2). Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (частина третя статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19) зробив висновок про те, що «притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису». Суд вважає, що наведені заявником фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявника, можливість їх задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника [PERSON] відносно [PERSON] як особи, яка постраждала від домашнього насильства в сім`ї. З метою захисту прав заявника від насильства в сім`ї суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис відносно [PERSON] з встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладенням на нього обов`язків, зокрема, встановлених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», строком на 6 (шість) місяців. Долучені письмові докази по справі, надані пояснення у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, тому суд вважає, що заявником доведено існування загрози вчинення її колишнім чоловіком [PERSON] протиправних дій у майбутньому. Суд усвідомлює, що достатньою підставою для задоволення такої заяви є існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справі доведено. Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. При цьому суд вважає, що покладення даних обов`язків на заінтересовану особу [PERSON] буде достатніми для попередження насильства в сім`ї. Отже, суд, співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] у вигляді таких заходів тимчасового обмеження його прав, поклавши на останнього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: а саме: 1) заборонити [PERSON] перебувати в мiсцi проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] наближатися на вiдстань менше 300 м до мiсця проживання постраждалоi особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 3) заборонити [PERSON] особисто i через третіх осiб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у мiсцi, невiдомому кривднику, переслiдувати її та в будь-який спосiб спiлкуватися з нею строком на 6 мiсяцiв, задовольнивши вимоги заяви частково. На підставі частини четвертої статті 350-6, пункту 10 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. В силу частини третьої статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 1, 3, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial