Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Позовна заява До Подільського міськрайонного суду Одеської області звернувся із позовом представник Дідух Євген Олександрович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4113270 від 04.11.2023, укладеним між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (первісний кредитор), в сумі 124 002,27 грн, яка складається з 18 960,75 грн заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 91 768,82 грн - заборгованості за процентами, яка нарахована первісним кредитором та 13 272,70 - заборгованості за процентами, яка нарахована позивачем. В обґрунтування поданого позову ТОВ «Українські фінансові операції» також зазначає, що право вимоги у позивача виникло внаслідок укладення договору факторингу укладеного позивачем із первісним кредитором № 23/09/2024 від 23.09.2024. Відповідно до умов договору кредиту, первісний кредитор надає відповідачу кредитні кошти в сумі 19 000 грн на строк 360 днів з 04.11.2023 по 28.10.2024 на належну відповідачу банківську карту зі сплатою процентів 2 % в день, з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів. Зазначає, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 19 000 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 4113270 від 04.11.2023 належним чином не виконала, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором, у зв`язку із чим існує заборгованість в сумі 124 002,27 грн, яку просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн, судові витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 10 000 грн. Відповідачем заяви по суті справи не надано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 20.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Відповідачем 06.06.2025, 24.09.2025 подано клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання можливості ознайомитись із матеріалами справи, залученням представника, 20.06.2025, 04.09.2025, 31.10.2025, 07.01.2026, 15.02.2026 представником позивача подано заяви про розгляду справи за його відсутності. 23.06.2025 ухвалою суду після відкриття провадження, на підставі п. 11-13 ст. 187 ЦПК України, позовну заяву залишено без руху. 25.06.2025 представником позивача надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 30.06.2025 продовжено розгляд справи. 07.01.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті, задоволення клопотання позивача та витребувано докази з АТ «Пумб». 20.01.2026 судом отримано витребувані докази з АТ «ПУМБ». 13.03.2026 у судове засідання представник позивача не з`явився. У судове засідання з`явилась відповідач [PERSON] . Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Суд бере до уваги позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові КЦС ВС від 24.10.2024 по справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності представника позивача, на підставі наявних в справі доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що 04.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4113270, відповідно до умов якого розмір кредиту складає 19 000 грн (п. 1.2.), строк кредиту 360 днів з періодичністю сплати платежів кожні 30 днів (п. 1.3.), відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком № 1 до договору. Розмір процентів встановлений договором 1,4 % та 2 % в день (п. 1.4.1. та 1.4.2). Розмір зниженої процентної ставки застосовується у разі вчасної сплати платежів у періоди визначені договором, із максимальною затримкою сплати платежу 3 дні. У разі прострочення чергового платежу застосовується стандартна процентна ставка 2 %. Порядок надання кредитних коштів передбачений п. 2.1. договору відповідно до якого грошові кошти підлягають перерахуванню на платіжну карту із реквізитами [NUMBER] . Відповідно до п. 1.6.2. загальна вартість кредиту складає 155 800 грн при застосуванні стандартної процентної ставки. Кредитний договір підписано відповідачем в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «М429». У додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту визначено періодичність платежів - 12 періодів по 30 днів кожний, із зазначенням загальної вартості кредиту 155 800 грн, визначенням дати остаточного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором - 28.10.2024. Договір та додаток № 1 до договору відповідачем підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «М429». Паспорт споживчого кредиту, у якому містять відомості про умови кредитування, що тотожні умовам договору, підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «М429». Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 116-0310 від 03.10.2024 та інформації отриманої від АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/308БТ від 08.01.2026, грошові кошти в сумі 19 000 грн було зараховано на банківську карту № [NUMBER] відповідача [PERSON] 04.11.2023 о 14:57:14. Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненого первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» станом на 24.09.2024 заборгованість відповідача за договором № 4113270 від 04.11.2023 складає 110 729,57 грн, у томі числі 18 960,75грн заборгованість за основним зобов`язанням та 91 768,82 грн заборгованість зі сплати процентів. Нарахування процентів за користування кредитними коштами первісним кредитором проведено із застосування денної процентної ставки 2 % за період з 04.11.2023 до 23.09.2024. Відповідно до договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 (п. 1.1.) Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції » (фактор) передає грошові кошти у розпорядження ТОВ «Лінеура України» (клієнту) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Договором передбачено, що перелік боржників, підстави виникнення права вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані підлягають зазначенню в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 договору, та перехід права відбувається, відповідно до п. 1.2. після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників. На виконання зазначених положень договору факторингу клієнтом та фактором складено акт приймання-передачі реєстру боржників від 23.09.2024. На підтвердження виконання зобов`язання щодо здійснення фінансування відповідно до договору факторингу позивачем надано платіжну інструкцію № 42 від 25.09.2024, надавач платіжних послуг АТ «Сенс банк», про переказ ТОВ «Українські фінансові операції» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» 1 601 559,81 грн. Позивачем надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу відповідно, до якого право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4113270 від 04.11.2023 перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідно до витягу з реєстру боржників, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 110 729,57 грн, в тому числі заборгованість за основним зобов`язанням в сумі 18 960,75 грн, за процентами - 91 768,82 грн. Після відступлення права вимоги, позивачем здійснено додаткове нарахування процентів в межах строку кредитування визначеному у договорі, з 24.09.2024 до 28.10.2024 із процентною денною ставкою 2 % , за вказаний період нараховано проценти в сумі 13 272,70 грн. Пояснення надані відповідачем у судовому засіданні У судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила, що заяву по суті справи не подала. Послалась на те, що грошовими коштами вона не встигла розпорядитись, оскільки з її банківської карти вказані кошти зразу вибули, були переказані на інші рахунки. Разом з тим, відповідач визнала суму вимоги за основним зобов`язанням в сумі 18 960,75 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також із їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок уступок права вимоги (договорів факторингу). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц). Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку із чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Так, позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4113270 від 04.11.2023, який підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Також, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, що містить дані позичальника, основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної та денної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 19 000 грн 04.11.2023 шляхом перерахування на банківську картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 116-0310 від 0310 від 03.10.2024 та інформацією отриманої від АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/308БТ від 08.01.2026. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитом, станом на 28.10.2024 складає 124 002,27 грн, яка складається з 18 960,75 грн заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 91 768,82 грн - заборгованості за процентами, яка нарахована первісним кредитором та 13 272,70 - заборгованості за процентами, яка нарахована позивачем. Досліджуючи нарахування процентів, суд встановив, що згідно з умовами договору та Паспорту споживчого кредиту, строк кредитування становить 360 днів, до 28.10.2024). Кількість днів користування кредитом у межах строку дії договору (з 04.11.2023 по 28.10.2024 включно) складає 360 днів. Провівши перерахунок, суд зазначає, що сума процентів за вказаний період повністю збігається із заявленою позивачем вимогою, з рахуванням застосування у період з 04.11.2023 до 03.12.2023 зниженої процентної ставки у розмірі 1,3 % в день, та врахуванням внесення відповідачем на рахунок первісного кредитора на виконання умов кредитного договору чотирьох платежів на суму 27 147,65 грн. Таким чином, позивачем нараховано проценти виключно у межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Положення договору відповідають законодавчо закріпленим вимогам, що ставляться до договорів споживчого кредитування в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». За вказаним договором позичальник отримала доступ до кредитних коштів, які були перераховані на її картковий рахунок та перебували у її користуванні. Відповідачем порушено погоджені умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є належним та допустимим доказом розміру заявлених вимог. При цьому відповідачем суду не надано контррозрахунку заборгованості чи підтверджень сплати нею коштів. Позивачем належними та допустимими доказами доведено обставину переходу права вимоги за кредитним договором від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції». Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем умов кредитного договору № 4113270 від 04.11.2023, укладеним між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (первісний кредитор), у зв`язку з чим, з врахуванням відступлення права вимоги на підставі договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 124 002,27 грн, яка складається з 18 960,75 грн заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 91 768,82 грн - заборгованості за процентами, яка нарахована первісним кредитором та 13 272,70 - заборгованості за процентами, яка нарахована позивачем. Розподіл судових витрат у справі Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Українські фінансові операції» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 10707 від 05.05.2025, банк платника АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у повному розмірі, а саме 2 422,40 грн. Витрати на надання професійної правничої допомоги Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що представником позивача - адвокатом Дідухом Євгеном Олександровичем заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підтвердження зазначених витрат позивачем до матеріалів справи долучено: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір та акт № 4113270 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, відповідно до яких представником затрачено 12 годин, зустріч із клієнтом 0,5 год - 440 грн, дослідження наданих клієнтом документів 1 год - 840 грн, аналіз чинного законодавства 0,5 год - 440 грн, підготовка декількох позицій захисту порушеного права, узгодження з клієнтом 1 год. - 840 грн, складання письмового консультаційного висновку з урахуванням обраної стратегії 1 год. - 840 грн, проведення заходів щодо самостійного збору доказів та направлення адвокатських запитів 1 год. - 840,00 грн, складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4113270 від 04.11.2023 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна та [PERSON] , до Котовського міськрайонного суду Одеської області 2 год. - 1640 грн, підготовка та оформлення додатків до позовної заяви, поштових описів та інших технічних документів 1 год. - 840 грн., складання процесуальних документів, необхідних для розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема клопотань та пояснень 2 год. - 1 640,00 грн, а також представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, у тому числі безпосередня участь у судових засіданнях 2 год. - 1640 грн. Дана категорія справ є поширеною, позовна заява не є складною та не потребує особливих витрат часу на її складання. Враховуючи конкретні обставини справи, відсутність явки представника позивача у судові засідання, усталену судову практику розгляду справ зазначеної категорії, суд робить висновок, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу є 4 500 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивач слід стягнути судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі визнаному судом співмірним - 4 500 грн. Загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на корить позивача складає 6 922,40 грн (2 422,40 грн + 4 500 грн).

Outcome: approved