Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що між ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №5935119789 від 11.12.2020. Кредитний договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ ФК «Центр фінансових рішень», які розміщені на сайті товариства www.kreditrriarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався підписавши договір складають кредитний договір. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. На підставі договору факторингу №171221 від 17.12.2021 укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТаскомБанк» клієнт зобов`язується відступити факторові за плату свої права вимоги за кредитними договорами, в обсязі та на умовах визначених цим договором. 26 травня 2025 року між АТ «ТаскомБанк» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір факторингу № НІ/11/30-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТаскомБанк» суму фінансування, а АТ «ТаскомБанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №НІ/11/30-Ф від 26.05.2025 реєстру прав вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 20416,93 грн., з яких: 16914,15 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,08 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 3502,70 грн. - загальна заборгованість по комісії. Згідно п. 2.3. відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних АТ «ТаскомБанк» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від АТ «ТаскомБанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог, згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ», згідно п. 3.1 цього договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийму-передачі реєстру прав вимог -підтверджує факт переходу від клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги боргу та є невід`ємною частиною договору. У зв`язку з вищенаведеним представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» заборгованість в розмірі 20416,93 грн., яка складається з: 16914,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,08 грн. загальна заборгованість по відсткам; 3502,70 грн. загальна заборгованість по комісії,суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Представниця позивача у судове засідання не прибула, однак звертаючись до суду із позовом просила розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Заяви, клопотання учасників справи. Не поступало Процесуальні дії у справі. 22.12.2025 суд, з метою визначення підсудності справи, здійснив дії по визначенню місця реєстрації відповідача у Єдиному державному демографічному реєстрі. Ухвалою від 23.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 03.02.2026 судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та відкладено розгляд справи. Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №456/7162/25 відповідача. З`ясувавши обставини, на які представниця позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд встановив наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до кредитного договору № 5935119789 від 11.12.2020, такий укладено між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] . Згідно умов кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах, встановлених договором. Відповідно до договору сума кредиту становить 33719, 00 грн., строк на який надається кредит становить 24 дні. Кредитний договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ ФК «ЦФР», які розміщені на сайті товариства www.kreditrriarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався підписавши договір складають єдиний кредитний договір /а.с.5/. Згідно паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5119789, [PERSON] отримав кредит у сумі 33719, 00 грн.; строк на який надається кредит становить 24 дні; спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору; тип процентної ставки - фіксована /а.с.6-7/. Як вбачається із заяви-анкети на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», [PERSON] підписанням цієї заяви-анкети надав згоду на обробку своїх персональних даних товариством та його контрагентів та їх передання третім особам із метою виконання кредитних зобов`язань та виконання інших зобов`язань з договорів, які можуть бути ним укладені з ТОВ «ФК «ЦФР». Підписанням цієї заяви-анкети [PERSON] підтвердив, що ознайомився із умовами внутрішніх правил надання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті товариства www.kreditrriarket.ua /а.с.8/. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №5935119789 від 11.12.2020, за період з 26.05.2024 по 31.10.2025 заборгованість [PERSON] становить 20416, 93 грн. /а.с.12/. На підставі договору факторингу №171221 від 17.12.2021 укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТаскомБанк», фактор зобов'язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами, в обсязі та на умовах визначених цим договором /а.с.13-14/. 26 травня 2025 року між АТ «ТаскомБанк» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір факторингу №НІ/11/30-Ф, у відповідності до умов якого фактор зобов'язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами, в обсязі та на умовах на дату відступлення права вимоги /а.с.15-17/. Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/30-Ф від 26.05.2025, клієнт АТ «ТаскомБанк» предав, а фактор ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв реєстр прав вимоги, після чого до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів /а.с.18/. Відповідно до платіжної інструкції № 22818 від 26.05.2025, ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало кошти АТ «ТаскомБанк» у сумі 4273834, 86 грн. за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № НІ/11/30-Ф від 26.05.2025за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № НІ/11/30-Ф від 26.05.2025 /а.с.19/. Додатком № 1 до договору факторингу №НІ/11/30-Ф від 26.05.2025 є реєстр прав вимог. Згідно даного реєстру клієнт відступає факторові право вимоги боргу до позичальників клієнта на умовах передбачених договором фактору, відповідно до реєстру прав вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №5935119789 від 11.12.2020 у сумі 33719, 00 грн. /а.с.20/. Як вбачається із статуту ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», такий визначає загальні правові та економічні основи організації та діяльності товариства /а.с.28-30/. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитними договорами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Так, згідно положень ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу. Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Щодо цесії (переходу права вимоги, факторингу). Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу, сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5935119789 від 11.12.2020. Згідно умов кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах, встановлених договором. Відповідно до договору сума кредиту становить 33719, 00 грн., строк на який надається кредит становить 24 дні. Кредитний договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ ФК «ЦФР», які розміщені на сайті товариства www.kreditrriarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався підписавши договір складають єдиний кредитний договір. Враховуючи, що в договорі № 5935119789 від 11.12.2020 зазначено анкетні дані [PERSON] , паспортні дані, адреса проживання, договір підписано ним особисто, в суду відсутні сумніви в тому, що саме ним був такий укладено з ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором,а також докази на підтвердження оплати за договором. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17 зазначено, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Суд звертає увагу, що на підставі договору факторингу №171221 від 17.12.2021 укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТаскомБанк», фактор зобов'язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами, в обсязі та на умовах визначених цим договором. 26 травня 2025 року між АТ «ТаскомБанк» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір факторингу №НІ/11/30-Ф, у відповідності до умов якого фактор зобов'язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами, в обсязі та на умовах на дату відступлення права вимоги. Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/30-Ф від 26.05.2025, клієнт АТ «ТаскомБанк» предав, а фактор ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв реєстр прав вимоги, після чого до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Відповідно до платіжної інструкції № 22818 від 26.05.2025 ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало кошти АТ «ТаскомБанк» у сумі 4273834, 86 грн. за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № НІ/11/30-Ф від 26.05.2025. Додатком № 1 до договору факторингу №№НІ/11/30-Ф від 26.05.2025 є реєстр прав вимог. Згідно даного реєстру клієнт відступає факторові право вимоги боргу до позичальників клієнта на умовах передбачених договором фактору, відповідно до реєстру прав вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №5935119789 від 11.12.2020 у сумі 33719, 00 грн. Відповідно, суд приходить до висновку, що ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», про що свідчить договір факторингу №171221 від 17.12.2021, договір факторингу № НІ/11/30-Ф від 26.05.2025, платіжна інструкція № 22818 від 26.05.2025, реєстр прав вимог. Таким чином, ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» наділено правом грошової вимоги до відповідача за договором №5935119789 від 11.12.2020. Суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №5935119789 від 11.12.2020, за період з 26.05.2024 по 31.10.2025 заборгованість [PERSON] становить 20416, 93 грн. Правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. Суд звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до кредитодавця із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився із всіма умовами такого договору, в тому числі і з тими, що визначають підстави сплати процентів та їх розмір. Більше того, відповідач, ознайомившись з умовами кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього, та на момент його підписання вимог щодо незаконності умов договору не заявляв. Позичальник порушив умови кредитного договору, належним чином не виконуючи взяті на себе зобов`язання, чим допустив заборгованість перед кредитодавцем за договором №5935119789 від 11.12.2020 на загальну суму 20416, 93 грн. Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09.12.1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30). Суд вважає, що представниця позивача довела належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредиту, встановлення процентів за користування кредитом, комісії, строки повернення кредиту. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які представниця позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов за кредитним договором підлягає до задоволення повністю. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом та заборгованості за процентами, заборгованість по комісії. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у сумі 3028, 00 грн. На підставі статей 207, 526, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: approved