Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

До Тиврівського районного суду Вінницької області 24.11.2025 року через систему «Електронний суд» надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 405493-КС-002 від 10.01.2022 року у розмірі 15 947,14 грн. та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем було укладено договір № 405493-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до Договору кредиту, позивач надає відповідачу кошти у розмірі 8 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Позивач вказує, що до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором № 405493-КС-002 про надання кредиту від 10.01.2022 року, у нього станом на 30.10.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 15 947,14 грн., яка складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту 7 453,20 грн., - суми прострочених платежів по процентам 8 166,06 грн., - суми прострочених платежів за комісією 327,88 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.12.2025 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. 16.01.2026 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В. Справу суддя отримала 19.01.2026 року. З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] , [INFO] є: [ADDRESS] . За розпорядженням голови Верховного Суду від 05.07.2022 року № 36/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя)» змінено територіальну підсудність справ Роздольненського районного суду Автономної Республіки Крим на Приморський районний суд м. Одеси, внаслідок чого справа підсудна Приморському районному суду м. Одеси. Ухвалою суду від 19.01.2026 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 27.01.2026 року. Заяву про усунення недоліків суддя отримала 28.01.2026 року. Ухвалою суду від 02.02.2026 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 06.03.2026 року. Також зазначено ухвалою клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з АТ «Таскомбанк»: - письмовий доказ у вигляді за підписом уповноваженого працівника банку, у якій будуть зазначені відомості, що підтверджують або спростовують факт випуску банком банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку); - письмовий доказ у вигляді відповіді за підписом уповноваженого працівника банку, у якій будуть зазначені відомості щодо особи (із зазначенням її прізвища, ім`я та по батькові, а також РНОКПП та дати народження), на ім`я якої була випущена (емітована) банківська картка № [NUMBER] ; -письмовий доказ у вигляді пронумерованих читабельних виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 10.01.2022 року по 15.01.2022 року включно. До суду 13.02.2026 року від представника [PERSON] адвокат Паска А.Б. надійшов відзив на позов, відповідно до якого просили у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що надані стороною позивача докази не місять відомостей про зарахування кредитних коштів та приналежність банківської карти саме відповідачу. Крім того строк позовної давності сплинув 28.06.2025 року, між тим позивач звернувся до суду лише 24.11.2025 року. Такою зазначено, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не може слугувати доказом, оскільки з нього неможливо переконатися в правильності нарахування. Вимога про нарахування та сплату відсотків у розмірі 8 166,06 грн. за надання кредиту у розмірі 8 000 грн. є явно завищеними та не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам. До суду 16.02.2026 року від представника ТОВ «Бізнес Позика» - Козачок М.О. надійшла відповідь на відзив, згідно якого просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що сплив строку позовної давності при пред`явленні позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором припав на період дії воєнного стану в України, такий строк підлягає продовженню та зупиненню до закінчення або скасування воєнного стану в Україні. Для підтвердження факту зарахування кредитних коштів позивачем було подано до суду клопотання про витребування даних доказів. Розмір процентів нарахованих згідно умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем. До суду 25.02.2026 року від представника ТОВ «Бізнес Позика» - Козачок М.О. надійшли додаткові прояснення, згідно яких просили долучити до матеріалів справи відповідь АТ «Таскомбанк» щодо підтвердження перерахування кредитних коштів. Про розгляд справи 06.03.2026 року сторони були повідомлені, розгляд справи відкладено на 24.03.2026 року. До суду 11.03.2026 року на виконання ухвали суду від 02.02.2026 року від АТ «Таскомбанк» надійшов лист, відповідно до якого [PERSON] в АТ «Таскомбанк» відкрито поточний рахунок [NUMBER] в гривнях, банківська платіжна карта № [NUMBER] . Надано виписку по рахунку [NUMBER] за період з 10.01.2022 року по 15.01.2022 року. Про розгляд справи 24.03.2026 року сторони були повідомлені. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення судового рішення є 24.03.2026 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Судом встановлено, що 10.01.2022 року ТОВ «Бізнес позика» надало [PERSON] кредит у сумі 8 000,00 грн., строк кредитування 24 тижні, термін дії договору до 27.06.2022 року, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту складає 17 640 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 3 643,97 процентів. Згідно пропозиції укласти договір (оферта) № 405493-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 10.01.2022 року ТОВ «Бізнес позика» запропонувало [PERSON] укласти договір (оферта) № 405493-КС-002 про надання кредиту у сумі 8 000,00 грн., строк кредитування 24 тижні, термін дії договору до 27.06.2022 року. Відповідач 10.01.2022 року надав згоду на отримання кредиту, що підтверджується прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) щодо укладання договору № 405493-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 10.01.2022 року. Із копії візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» сформовано послідовність дій товариства та клієнта в ІТС. Зазначений договір підписаний позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором G-8351 10.01.2022 року. Також суду були надані «Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» за 2021 рік». До суду 11.03.2026 року на виконання ухвали суду від 02.02.2026 року від АТ «Таскомбанк» надійшов лист, відповідно до якого [PERSON] в АТ «Таскомбанк» відкрито поточний рахунок [NUMBER] в гривнях, банківська платіжна карта № [NUMBER] . Надано виписку по рахунку [NUMBER] за період з 10.01.2022 року по 15.01.2022 року, згідно якої 10.01.2022 року було перерахування грошових коштів у розмірі 8 000 грн. Суд вважає доведеним факт укладення 10.01.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] . Договору № 405493-КС-002 про надання кредиту та виконання Кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 8 000 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Згідно Довідки про стан заборгованості [PERSON] станом на 30.10.2025 року має заборгованість за Договором № 405493-КС-002 про надання кредиту у розмірі 15 947,14 грн., яка складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту 7 453,20 грн., - суми прострочених платежів по процентам 8 166,06 грн., - суми прострочених платежів за комісією 327,88 грн. Заборгованість та факт часткового погашення заборгованість також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. У свою чергу відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Відповідність розрахунку та розмір заборгованості не були спростовані відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контр розрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Доказів наявності боргу у іншому розмірі не надано. Таким чином суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором 405493-КС-002 від 10.01.2022 року у розмірі 15 947,14 грн. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних інтересів ТОВ «Бізнес позика». Щодо клопотання сторони відповідача про застосування стоків позовної давності. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду від 02.07.2025 року зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. За висновками ВП ВС Постанова від 02.07.2025 року (справа № 903/602/24) стягнення інфляційних витрат без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим, якщо позовна давність не сплила станом на 02.04.2020 року. Якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020 року (дата набрання чинності Законом про продовження строків під час карантину), то строк звернення до суду було: - спочатку продовжено на період дії карантину до 30 червня 2023 року; - надалі продовжено на період дії воєнного стану до 29 січня 2024 року; - з 30 січня 2024 року перебіг строку зупинено на період дії воєнного стану. - з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Законодавець запровадив захист для позичальників у кредитних і позикових відносинах через встановлення спеціального мораторію. Отже позивачем не пропущено строк позовної давності (кредит від 10.01.2022р.), а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачкою умов кредитного договору, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Outcome: approved