Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 23 липня 1986 року, та диплома серії [NUMBER] , виданого 19 липня 1986 року Дубровицьким СПТУ-6 Рівненської (Ровенської) області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 09 жовтня 2025 року, досягнувши пенсійного віку, вона звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За результатами розгляду поданих нею документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 17 жовтня 2025 року прийнято рішення №172350003467 про відмову у призначенні пенсії. Підставою для відмови стало те, що до страхового стажу не було зараховано період роботи, підтверджений трудовою книжкою, а також період навчання, підтверджений дипломом та довідкою навчального закладу, у зв`язку з розбіжностями у написанні її прізвища в різних документах. Обґрунтовуючи наявність таких розбіжностей, заявниця зазначає, що у свідоцтві про народження її дівоче прізвище вказано як « [PERSON] ». 31 жовтня 1987 року вона уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на прізвище чоловіка. 21 липня 1992 року заявниця розірвала з ним шлюб та залишила прізвище чоловіка. Надалі, 03 квітня 1998 року вона уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». У зв`язку з викладеним зазначає, що у різних документах її прізвище зазначено по-різному, а саме: « [PERSON] », « [PERSON] » та « [PERSON] ». У зв`язку з наявністю таких розбіжностей орган Пенсійного фонду України не має можливості ідентифікувати зазначені документи як такі, що належать саме заявниці, унаслідок чого відповідні періоди роботи та навчання не зараховані до її страхового стажу. Водночас, зазначені розбіжності у написанні прізвища позбавляють її можливості реалізувати право на пенсійне забезпечення, а усунути такі невідповідності в інший спосіб вона не має можливості. З огляду на викладене просить встановити факт належності їй зазначених правовстановлюючих документів. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 29). 03 березня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Станченко Анастасії Олександрівни надійшли письмові пояснення. У зазначених поясненнях вказано, що заява [PERSON] про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку розглядалася територіальним органом Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, який застосовується з 01 квітня 2021 року, у зв`язку з чим рішення за результатами її розгляду було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області. За результатами розгляду поданих документів рішенням №172350003467 від 17 жовтня 2025 року заявниці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки до нього зараховано лише 09 років 01 місяць 21 день. При цьому органом Пенсійного фонду України не враховано дані трудової книжки [NUMBER] від 23 липня 1986 року, диплома серії [NUMBER] від 19 липня 1986 року та довідки №360/01-22/22 від 13 жовтня 2022 року щодо періоду навчання з 01 вересня 1983 року по 17 липня 1986 року, оскільки у зазначених документах прізвище вказано як « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним заявниці « [PERSON] ». Крім того вказано, що документи щодо зміни прізвища також містять розбіжності у його написанні, а саме: у довідці органу державної реєстрації актів цивільного стану зазначено « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про шлюб « [PERSON] », що, на думку заінтересованої особи, унеможливлює їх безспірне врахування. У зв`язку з наведеним, представник заінтересованої особи зазначила, що орган Пенсійного фонду України правомірно не врахував зазначені документи при визначенні страхового стажу заявниці, та просила суд вирішити справу на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження усіх наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо згідно з положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки [NUMBER] від 23 липня 1986 року та диплома серії [NUMBER] від 19 липня 1986 року, виданого Дубровицьким СПТУ-6 Рівненської (Ровенської) області. Такі ж відомості щодо предмета звернення містяться і в письмових поясненнях Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, поданих до суду 03 березня 2026 року (а.с. 3033). Зі змісту письмових пояснень Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вбачається, що заявниці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки подані нею документи про стаж роботи та навчання не були враховані через розбіжності у написанні прізвища. Також зазначено, що наявність різних варіантів написання прізвища у поданих документах не дає можливості органу Пенсійного фонду однозначно ідентифікувати їх як такі, що належать заявниці, у зв`язку з чим встановлення відповідного факту можливе лише у судовому порядку. З метою встановлення належності спірних документів заявниці суд досліджує надані докази щодо її особи, зміни прізвища та відповідних життєвих обставин. Із матеріалів справи встановлено, що заявницею є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18 травня 1999 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області (а.с. 45). Також судом встановлено, що заявниця здобула базову освіту, що підтверджується копією свідоцтва про восьмирічну освіту серії [NUMBER] від 10 червня 1983 року, виданого на ім`я « [PERSON] », відповідно до якого вона закінчила навчання у 1983 році (а.с. 14). З довідки №360/01-22/22 від 13 жовтня 2022 року, виданої Державним професійно-технічним навчальним закладом «Дубровицький професійний ліцей», вбачається, що [PERSON] навчалася у зазначеному навчальному закладі у період з 01 вересня 1983 року по 17 липня 1986 року (а.с. 16). Зі змісту копії диплома серії [NUMBER] від 19 липня 1986 року судом встановлено, що [PERSON] закінчила повний курс навчання у Дубровицькому СПТУ-6 та отримала відповідну кваліфікацію (а.с. 15). При цьому дата видачі диплома 19 липня 1986 року узгоджується з періодом навчання, зазначеним у довідці навчального закладу, а саме із завершенням навчання 17 липня 1986 року. Отже, довідка навчального закладу та диплом містять узгоджені між собою відомості щодо періоду навчання заявниці, що свідчить про їх належність одній і тій самій особі. Крім того, після завершення навчання заявниці було видано трудову книжку серії [NUMBER] від 23 липня 1986 року, оформлену російською мовою на ім`я « [PERSON] », при цьому у зазначеному документі прізвище « [PERSON] » закреслено та внесено запис « [PERSON] » (а.с. 1112). Суд бере до уваги, що написання прізвища « [PERSON] » у трудовій книжці зумовлене оформленням документа російською мовою, у зв`язку з чим відбулося відтворення українського прізвища відповідно до правил російської орфографії, що не змінює його змісту та не свідчить про належність документа іншій особі. Зі змісту зазначеної трудової книжки вбачається, що вона містить записи про трудову діяльність особи із зазначенням відповідних періодів роботи, при цьому дата її видачі 23 липня 1986 року узгоджується із завершенням навчання та отриманням диплома, що свідчить про послідовність подій: завершення навчання, отримання диплома, оформлення трудової книжки та початок трудової діяльності. Також установлено, що у трудовій книжці, дипломі та довідці навчального закладу зазначено однакові анкетні дані особи, а саме ім`я та по батькові [PERSON] , що у сукупності з іншими даними підтверджує, що зазначені документи видані одній і тій самій особі. Отже, трудова книжка, диплом та довідка навчального закладу є взаємопов`язаними між собою документами, які підтверджують період навчання заявниці та подальшу її трудову діяльність. Із матеріалів справи встановлено, що упродовж життя заявниця неодноразово змінювала своє прізвище у зв`язку з укладенням та розірванням шлюбу, що підтверджується відповідними документами органів державної реєстрації актів цивільного стану. Так, із довідки №15-03.49 від 23 січня 2006 року, виданої Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції, вбачається, що 31 жовтня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, при цьому на момент його укладення заявниця значилася під своїм дошлюбним прізвищем « [PERSON] », після чого їй було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с. 19). Зазначені обставини також підтверджуються копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29 липня 1992 року, відповідно до якого шлюб між зазначеними особами розірвано 21 липня 1992 року, а після його розірвання заявниця продовжила користуватися прізвищем « [PERSON] » (а.с. 17). Крім того, з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 липня 2020 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 22). 03 квітня 1998 року заявниця уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , з якого встановлено, що на момент укладення шлюбу її прізвище ім`я та по батькові зазначено як « [PERSON] », після чого їй було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується паспортом заявниці (а.с. 45, 18). Водночас встановлено, що документи, які підтверджують зміну прізвища заявниці, містять різні варіанти його написання, зокрема « [PERSON] » та « [PERSON] ». З інформаційного листа №1001-23.1503-18 від 27 грудня 2022 року, виданого Дубровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що в архіві наявний актовий запис про шлюб №14 від 31 жовтня 1987 року, у якому допущено розбіжності у написанні прізвища заявниці (а.с. 20). Зазначені обставини унеможливлюють отримання заявницею належного підтвердження дошлюбного прізвища у позасудовому порядку, що і стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Таким чином, із сукупності досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що заявниця у різні періоди життя значилася у документах під різними варіантами написання прізвища, а саме: « [PERSON] » як дошлюбне прізвище, « [PERSON] » після укладення першого шлюбу, « [PERSON] » як варіант написання прізвища у документах, та « [PERSON] » після укладення другого шлюбу. Суд бере до уваги, що у документах, які підтверджують освіту та трудову діяльність заявниці, а саме у свідоцтві про восьмирічну освіту, дипломі, довідці навчального закладу та трудовій книжці, прізвище зазначено як « [PERSON] », при цьому ім`я та по батькові у всіх цих документах є однаковими « [PERSON] », що свідчить про їх належність одній і тій самій особі. Водночас у документах, що підтверджують зміну прізвища заявниці у зв`язку з укладенням та розірванням шлюбу, її прізвище зазначено як « [PERSON] » та « [PERSON] », а у подальшому « [PERSON] ». Суд враховує, що у всіх досліджених документах, незалежно від варіантів написання прізвища, збігаються ім`я та по батькові заявниці [PERSON] , а також узгоджуються інші відомості, зокрема щодо періоду навчання, отримання освіти та подальшої трудової діяльності. Так, період навчання заявниці у професійно-технічному навчальному закладі з 01 вересня 1983 року по 17 липня 1986 року повністю узгоджується з датою видачі диплома 19 липня 1986 року, а також із датою оформлення трудової книжки [INFO] . Зазначена послідовність подій є логічною та свідчить про те, що відповідні документи стосуються однієї і тієї ж особи. Крім того, встановлено, що у свідоцтві про народження заявниці її прізвище, ім`я та по батькові зазначено як « [PERSON] », що повністю відповідає прізвищу, зазначеному у трудовій книжці, дипломі та інших документах, виданих у період до зміни прізвища. Суд також враховує, що зміна прізвища заявниці упродовж життя, зокрема у зв`язку з укладенням та розірванням шлюбу, є звичайною життєвою обставиною, яка підтверджується актами цивільного стану та не може свідчити про належність документів різним особам. Наявні у матеріалах справи розбіжності у написанні прізвища заявниці, зокрема « [PERSON] » та « [PERSON] », суд оцінює як технічні помилки, допущені при оформленні відповідних документів у різні періоди часу. При цьому зазначені розбіжності не супроводжуються зміною інших анкетних даних особи, таких як ім`я, по батькові, дата народження та інші ідентифікуючі відомості, що у своїй сукупності виключає можливість ототожнення цих документів із різними особами. Суд також бере до уваги, що саме наявність зазначених розбіжностей у написанні прізвища заявниці стала підставою для неврахування органом Пенсійного фонду України документів, які підтверджують періоди її навчання та трудової діяльності, при визначенні страхового стажу. Водночас із сукупності досліджених доказів убачається, що трудова книжка серії [NUMBER] від 23 липня 1986 року, диплом серії [NUMBER] від 19 липня 1986 року та довідка №360/01-22/22 від 13 жовтня 2022 року є взаємопов`язаними між собою документами, які містять узгоджені відомості та стосуються однієї і тієї ж особи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначені документи, видані на ім`я [PERSON] , належать саме [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або для створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі. Відповідно до частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд встановлює такі факти лише у разі, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб і якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини третьої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил цивільного процесу, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, про який просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки безпосередньо впливає на можливість реалізації її права на пенсійне забезпечення. Суд також враховує, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту належності правовстановлюючих документів у разі наявності розбіжностей у написанні прізвища особи. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає такі справи у разі, якщо відповідні факти породжують юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а заявник не має можливості отримати або відновити відповідний документ іншим шляхом. Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», доказування має відповідати критерію «поза розумним сумнівом». Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази на основі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів. З огляду на встановлені судом обставини, досліджені письмові докази, їх сукупність, взаємний зв`язок та узгодженість між собою, а також враховуючи неможливість усунення розбіжностей у написанні прізвища заявниці у позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що заяву слід задоволити.

Outcome: approved