Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

в січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13555 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 травня 2025 року між сторонами був укладений кредитний договір № 10.05.2025-100000192. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 2500 грн з загальним строком користування коштами протягом 168 днів з дня надання, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит до 24.10.2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,0 % за кожен день користування коштами. 14 травня 2025 року між сторонами було укладено додатковий договір за яким, сторони домовилися про збільшення суми кредиту та відповідно до п.1.1. договору сума кредиту становить 4000 грн. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 13555 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 4500 грн, заборгованість за процентами в розмірі 5905 грн, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 225 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 675 грн. неустойка в розмірі 2250 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі. Ухвалою суду від 05 січня 2026 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданої заяви просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Суд, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити рішення без участі сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Зокрема суд встановив, що 10 травня 2025 року між сторонами був укладений кредитний договір № 10.05.2025-100000192. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 2500 грн з загальним строком користування коштами протягом 168 днів з дня надання, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит до 24.10.2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,0 % за кожен день користування коштами. 14 травня 2025 року між сторонами було укладено додатковий договір за яким сторони домовилися збільшити суму кредиту, яка після підписання додаткового договору становить 4000 грн. На виконання умов договору позивачем був здійснений транш у розмірі 2000 грн. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 13.11.2025 року № 22-1311. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Вищевказаний договір був укладений з дотриманням вимог щодо укладення електронних правочинів, передбачених ч.ч. 1-3 ст.207, ч. 1 ст.1054, ч. 1 ст.1055 ЦК України, ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», який містить усю інформацію та умови, що є необхідними для даного виду договорів, складений в передбаченій законом формі, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором Е637 та К163. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.611,612,623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість станови на 02 січня 2025 року у загальному розмірі 13555 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 4500 грн, заборгованість за процентами в розмірі 5905 грн, комісія 225 грн, додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості) 675,00 грн, неустойка в розмірі 2250 грн. Денна процента ставка за договором розрахована згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», виходячи з умов кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховані в межах строку дії договору з 10.05.2025 по 24.10.2025 року. Комісія, пов`язана з наданням кредиту передбачена п.8 договору та становить 125 грн. Що стосується комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка передбачена п. 9 кредитного договору, то суд вважає за необхідним зазначити наступне. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Суд встановив, що кредитний договір містить перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що можуть надаватися відповідачу, та за які позивачем встановлена щомісячна комісія. Однак позивач не надав доказів надання таких послуг споживачу. Таким чином, нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості у вказаному договорі є безпідставним, а тому вказана комісія не підлягає стягненню. Що стосується нарахування неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 вказав, що з аналізу положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст.1046,1049,1050,1054 ЦК України слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Зважаючи на наведене, законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦПК України, а також сплати неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, та такі нарахування підлягають списанню. За встановленого, нарахована позивачем неустойка (пеня) не підлягає стягненню. Таким чином, з огляду на викладене з відповідача на користь позивача належить до стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 530 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 4500 грн, заборгованість за процентами в розмірі 5905 грн, комісії в розмірі 125 грн. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (78 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) в розмірі 1 889 грн.

Outcome: partial