Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

До Теофіпольського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 14 413,72 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС») та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 157801, який було підписано позичальницею з використанням електронного цифрового підпису, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 10 667,00 грн на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Однак, отримавши кредитні кошти від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання. На підставі договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Юніт Капітал», а ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до відповідачки. Відтак ТОВ «Юніт Капітал» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 157801 від 22.10.2024 у розмірі 14 413,72 грн, з яких: 9368,05 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 4644,67 грн становить заборгованість за нарахованими процентами, 401,00 грн становить заборгованість за комісією, а також стягнути з відповідачки 2422,40 грн сплаченого при поданні позову судового збору та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи. Одночасно із поданням позовної заяви представниця позивача заявила клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо того, чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка, зазначена у кредитному договорі, інформацію про зарахування 22.10.2024 коштів у сумі 5893,74,00 грн на картковий рахунок відповідачки; інформацію щодо фінансового номеру, зазначеного в анкетних даних [PERSON] . Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09.01.2026 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи, клопотання представниці позивача задоволено, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» відповідні відомості. 09.02.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду надійшли витребувані судом відомості. Правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалася, хоча копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримала особисто 16.01.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, інших клопотань чи заяв по суті справи від сторін до суду не надійшло. Ураховуючи, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи інших клопотань від сторін до суду не надійшло, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту та договору факторингу. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи (у позові), виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. 1. Факт укладення договору кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регламентує Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, який набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Суд встановив, що 22.10.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 157801, який було підписано [PERSON] з використанням електронного цифрового підпису позичальниці, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора ffa2eba0, надісланого на номер мобільного телефону [PERSON] [NUMBER] . Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору, договір, що укладається позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит (далі - індивідуальна частина), графіку(ів) платежів, які містить персональні умови кредитування позичальника та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит (далі - публічна частина), що розміщена на вебсайті кредитодавця. Позичальник укладає договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід?ємних частин (складових) кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, договір про споживчий кредит набуває чинності. Згідно з п. 1.2. договору, позичальник засвідчує, що до укладення договору отримав та ознайомився, зокрема, з цією індивідуальною частиною, графіком платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною договору, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит кредитодавця (далі - Правила), а також іншою інформацією, необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. У випадку, якщо будь-яка інформація не була отримана позичальником або є йому незрозумілою, позичальник повинен відмовитись від підписання акцепту/цієї індивідуальної частини договору. Відповідно до індивідуальних умов кредитування позичальника, визначених розділом ІІ договору, типом кредиту є кредит; сума кредиту (загальний розмір кредиту) становить 10 667,00 грн (десять тисяч шістсот шістдесят сім грн 00 коп.) надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 2106,51 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №152786 від 07.09.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 5893,74 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 2666,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня, наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, згідно з п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 22.10.2024 (дата надання кредиту) по 14.01.2025. Строк, на який надається кредит, встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить один раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 8917,47 грн (вісім тисяч дев`ятсот сімнадцять гивень сорок сім коп.). Денна процентна ставка складає : 8917,47 грн / 10667,00 грн / 84 дні * 100% = 0,9952%/день. У договорі про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 зазначено фінансовий номер телефону позичальника [NUMBER] , який збігається з номером телефону, який знаходиться в анкетних даних [PERSON] , за відомостями, наданими суду АТ КБ «ПриватБанк». За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту договору вбачається, що такий договір 22.10.2024 підписано [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора ffa2eba0. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про належне укладення договору про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 між кредитодавцем ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] як позичальницею з використанням електронних цифрових підписів його контрагентів. 2. Факт отримання грошових коштів у позику. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. У матеріалах справи відсутні відомості про відмову споживача від договору про споживчий кредит. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 Глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено § 2 Глави 71 ЦК України (кредит) і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На вимогу ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з довідки про проведення взаємозаліку за вих. № 3944/03-12 від 03.11.2025, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» на підтвердження факту проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів засвідчує, що відповідні операції були здійснені у встановленому порядку: за кредитним договором № 157801 від 22.10.2024 було перераховано кошти в сумі 10 667,00 грн, з яких 2106,51 грн становить сума, перерахована на погашення заборгованості за договором взаємозаліку, 5893,74 грн становить сума перерахування на картковий рахунок позичальника, 2666,75 грн становить сума комісії, договір взаємозаліку № 152786 від 07.09.2024. Крім цього, на виконання ухвали Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09.01.2026 представник АТ КБ «ПриватБанк» надав витребувану інформацію, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) емітовано карту № [NUMBER] ; номер телефону в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] . Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки від 30.01.2026 за договором б/н за період з 22.10.2024 по 27.10.2024, 22.10.2024 на належну [PERSON] картку № [NUMBER] перераховано грошові кошти в сумі 5893,74 грн. У цивільному процесі кожна сторона спору доводить ті обставини, про які стверджує. Правом подати відзив відповідачка не скористалася. У матеріалах справи відсутні належні, достовірні, допустимі, достатні докази, які б спростовували отримання відповідачкою грошових коштів за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024. Відтак, матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» зобов`язання перед [PERSON] , взяті на себе за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 виконав у повному обсязі, грошові кошти у сумі 5893,74 грн було передано відповідачці у власність шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки. З огляду на вказане, суд вважає факт виконання кредитодавцем умов договору з передачі грошових коштів доведеним, та на цій підставі, виниклим обов`язок відповідачки повернути позичені грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором кредитування. 3. Факт невиконання позичальником обов`язку з повернення кредиту. Порядок та строки повернення кредиту визначено умовами договору, паспортом споживчого кредиту, а також надано у вигляді графіку платежів, який є невід`ємною частиною зазначеного договору. Згідно з долученою позивачем копією детального розрахунку заборгованості позичальниці [PERSON] за договором № 157801 від 22.10.2024, 05.11.2024 [PERSON] сплатила 1298,95 грн заборгованості за тілом кредиту, 1600,05 грн заборгованості за процентами, 1,00 грн заборгованості за комісією. Разом з тим, як вбачається із зазначеного розрахунку заборгованості, сума загальної заборгованості позичальниці перед кредитодавцем становить 14 413,72 грн, з яких: за тілом кредиту 9368,05 грн, за процентами 4644,67 грн, за комісією 401,00 грн. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Суд зауважує, що обрана відповідачкою процесуальна поведінка, у тому числі неподання заяв по суті справи, неподання у встановлені процесуальні строки доказів унеможливлюють формування у справі висновків про повну або часткову безпідставність позовних вимог. Належні і допустимі докази повного виконання позичальницею [PERSON] взятих на себе за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 обов`язків з повернення позичених грошових коштів, процентів та комісії у матеріалах справи відсутні. 4. Факт переходу права вимоги від клієнта до фактора. У ході дослідження факту права на позов у контексті переходу права вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «Юніт Капітал» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024, укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] , суд встановив таке. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом (ст. 1082 ЦК України). За змістом ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Суд встановив, що 16.04.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024. Відповідно до договору факторингу № 16042025 від 16.05.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», діючи як клієнт, з однієї сторони, та ТОВ «Юніт Капітал», як фактор, з іншої сторони, уклали договір факторингу, відповідно до пункту 2.1. якого згідно умов цього Договору Клієнт зобов?язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов?язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов?язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов?язки Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Ресстр прав вимог с самостійним Додатком, та не замінює попередній (п. 2.2 договору факторингу). Відповідно до п. 2.3 договору факторингу, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100,00 (сто) гривень 00 копійок (надалі - «Ціна продажу»), що сплачуються Клієнтом протягом 5 (п?яти) банківських днів з дати складання кожного Реєстру прав вимог на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору. Сплата ТОВ «Юніт Капітал» суми фінансування за зазначеним договором факторингу підтверджується долученою позивачем копією платіжної інструкції в національній валюті № 420 від 16.04.2025 на суму 985 041,27 грн. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 - Реєстру прав вимоги № 1 від 27.10.2025, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за договором № 157801 від 22.10.2024 в сумі 14 413,72 грн з яких: 9368,05 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 4644,67 грн становить заборгованість за процентами, 401,00 грн становить заборгованість за комісією. Надані копії договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025, акта приймання-передачі реєстру прав вимог № 1 до договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 та витягу з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, підписані у сервісі «Вчасно» і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до [PERSON] за укладеним нею з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» кредитним договором. Відтак, суд вважає доведеною обставиною перехід 16.04.2025 на підставі договору факторингу № 16042025 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «Юніт Капітал» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024, укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] . Отже, суд встановив факти укладення договору про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] ; виконання ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» зобов`язання перед [PERSON] , взятих на себе за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 у повному обсязі; невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024; переходу на підставі договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «Юніт Капітал» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі договору про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024, укладеного між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] . Згідно з долученою позивачем копією детального розрахунку заборгованості позичальниці [PERSON] за договором № 157801 від 22.10.2024, сума загальної заборгованості позичальниці перед кредитодавцем становить 14 413,72 грн, з яких: за тілом кредиту 9368,05 грн, за процентами 4644,67 грн, за комісією 401,00 грн. Стосовно суми заявленого до стягнення основного зобов`язання (тіла кредиту) в розмірі 9368,05 грн, суд виходить із відсутності у справі доказів виконання позичальницею її обов`язків щодо повернення позичених коштів у повному обсязі. Разом з тим, з урахуванням принципу диспозитивності, суд вважає за можливе на підставі наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», врахувати його при вирішенні питання про обґрунтованість позовних вимог, визнавши частину заборгованості у розмірі 1298,95 грн сплаченою позичальницею, відтак, решта 9 368,05 грн підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами суд здійснив перерахунок нарахованих позивачем процентів за період дії договору кредитування, у тому числі з урахуванням положень договору про споживчий кредит № 157801, за формулою: 10667/100х0,9952х14 = 1486,21 (проценти до сплати частини тіла кредиту); 9368,05/100х0,9952х70 = 6526,16 (проценти після сплати частини тіла кредиту); 1486,21 + 6526,16 = 8012,37 (загальна сума процентів); 8012,37 - 1600,05 = 6412,32 (з урахуванням сплаченої чатисни процентів), та виявив, що позивач просить суд стягнути проценти у розмірі меншому, ніж розраховано судом, відтак, з урахуванням принципу диспозитивності, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за нарахованими процентами за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 у заявленому розмірі. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за комісією за управління та обслуговування кредиту в розмірі 401,00 грн за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 суд зазначає таке. Як вбачається із розділу «Терміни та визначення» зазначеного договору, комісія за управління та обслуговування кредиту - комісія, яку позичальник сплачує на користь кредитодавця, що нараховується за кожний період користування кредитом між датами здійснення чергового платежу згідно графіку платежів (розрахунковий період) за зниженим тарифом. Якщо позичальник порушив (прострочив) строки сплати чергового платежу згідно графіку платежів, комісія у наступному розрахунковому періоді нараховується за стандартним (базовим) тарифом. Відповідно до п. 2.4 договору, знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповіднодо ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит до загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат споживача, включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо можливості встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За змістом частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням зазначеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21, від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 та інших. Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем не долучено доказів, які підтверджують отримання [PERSON] послуг з управління та обслуговування кредиту за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 або інших послуг, надання яких забезпечувалося кредитодавцем. Відтак, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальниці сплачувати плату за управління та обслуговування кредиту є нікчемними. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичених коштів в будь-який час. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку, що майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право відновленню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 157801 від 22.10.2024 у розмірі 14 012,72 грн, з яких: 9368,05 грн становить заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредиту), 4644,67 грн становить заборгованість за нарахованими процентами. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2355,00 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (14 012,72 / 14 413,72 х 2422,40 = 2355,00 грн). Також, як вбачається із долучених до позову письмових доказів, у зв`язку зі зверненням до суду позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, що підтверджено договором про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, додатковою угодою № 25770869647 від 10.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, актом прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025. Суд зауважує, що відповідачка не подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відтак, з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6805,25 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (14 012,72 / 14 413,72 х 7000,00 = 6805,25 грн). На підставі наведеного та

Outcome: partial