Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої непрацездатної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на весь період інвалідності, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 07.11.1992 вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який 17.12.2024 розірвано Олександрівським районним судом Кіровоградської області. За час сумісного проживання у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Донька народилася хворою, має 1 групу інвалідності, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, знаходитись сама, потребує постійного догляду, постійно проживає з нею та про яку вона постійно піклується. Дитині встановлена перша група інвалідності безтерміново, вона отримує державну соціальну допомогу особі з інвалідністю першої групи, якої не вистачає та нею не покриваються її потреби у постійному обстеженні лікаря, закупівлю необхідних дороговартісних ліків, забезпечення харчування належної якості, засобів догляду, одягу, оплати за комунальні послуги. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, про дитину не піклується. Ухвалою судді від 23.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17-19). Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що з відповідачкою проживають разом, позов не визнав, з підстав того, відповідачка не витрачає кошти на утримання доньки, а на свої потреби, тому згоден сплачувати аліменти саме на користь дочки, а не позивачки. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в селі Красносілля Олександрівського району Кіровоградської області народилася [PERSON] , її батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 4). 28.08.2012 проведено огляд та безтерміново встановлено [PERSON] першу А групу інвалідності з дитинства. Остання потребує постійного стороннього догляду та нагляду (а.с. 7). Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 5/16, хвора [PERSON] , 1994 року народження, інвалід ІА групи внаслідок психічного розладу, встановленої 28.08.2012, проживає разом з [PERSON] за адресою: с Олександрівка, за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження здатності контролювати свою поведінку, потребує постійного стороннього догляду (а.с. 13). Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2017 визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатною та встановлено над нею опіку, призначивши опікуном [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2024 у справі № 397/1483/24 шлюб між сторонами, зареєстрований 07.11.1992 розірвано (а.с. 9-10). [PERSON] має наступний склад сім`ї: донька: [PERSON] , 1994 року народження, чоловік [PERSON] , 1971 року народження, проживають: [ADDRESS] , перебуває на обліку в головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області (Олександрівський район) і отримує пенсію за віком, у липні 2025 - січні 2026 отримала пенсію у розмірі 3038,00 грн. щомісячно (а.с. 11-12). [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та з 01.07.2025 до 31.12.2025 отримала допомогу у розмірі 8044,70 грн. щомісячно (а.с. 14). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 8-10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Главою 16 «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання» СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Згідно зі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, СК України зобов`язує батьків утримувати своїх непрацездатних дітей з інвалідністю навіть якщо вони досягли повноліття. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними, непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги, наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Отже, законодавство виділяє три основні види непрацездатності: непрацездатність за віком; непрацездатність за станом здоров`я та непрацездатність у зв`язку із входженням особи до групи осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Для наведеної норми важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу особи з інвалідністю. Особою з інвалідністю визнається особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»). Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Для застосування правил статті 198 СК України не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання. За змістом положень ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зі змісту статей 198, 200 СК України слідує, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18). Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у тому числі: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Сімейний Кодекс України не містить поняття «повнолітня непрацездатна дитина». Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Судом встановлено, що [PERSON] визнана інвалідом ІА групи, має право на державну соціальну допомогу та отримує її у розмірі 8044,00 грн. Отже, [PERSON] є повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України, яка визнана в установленому порядку особою з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014). За приписами ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»). Отже, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] є особою з інвалідністю першої групи А з дитинства безстроково, проживає з матір`ю, яка визнана рішенням суду її опікуном, за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Мінімальний розмір призначеної державою допомоги за інвалідністю у розмірі 8044,00 грн, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування. Разом з тим, відповідачем не надано суду підтверджень щодо своєї неспроможності сплачувати аліменти. Посилання відповідача на те, що він згоден сплачувати аліменти саме доньці, не спростовують його обов`язку сплачувати аліменти на користь опікуна [PERSON] , яка призначена опікуном [PERSON] рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2017 у справі № 397/107/17, оскільки остання не може розпоряджатися своїми коштами особисто. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з принципу ст. 183 СК України, якою передбачено розмір аліментів на одну дитину у розмірі - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом враховано, що [PERSON] отримує допомогу у розмірі 8044,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У позовній заяві позивачка зазначає, що [PERSON] отримує державну соціальну допомогу особі з інвалідністю першої групи, якої не вистачає та нею не покриваються її потреби у постійному обстеженні лікаря, закупівлю необхідних дорого вартісних ліків, забезпечення харчування належної якості, засобів догляду, одягу, оплати за комунальні послуги, проте доказів таких витрат суду не надано. Отже, виходячи з розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю у розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial