Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» звернувся до суду з позовом, шляхом подання його в системі «Електронний суд, до відповідача, [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором №811820 від 03.06.2023 в розмірі 12564,98 грн, судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 03.06.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №811820 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредитний договір укладено в електронній формі. Згідно умов Кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, яка зазначена Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Товариство свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу [PERSON] грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами Договору. Відповідач, у свою чергу, в порушення вимог ст.ст.509,526,1054ЦК України, не виконав свої зобов`язання, а саме: не вносив платежі, передбачені умовами Кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також не вносив сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов Кредитного договору, у відповідача утворилася заборгованість в сумі 12564,98 грн. Далі, 01.02.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №01022024,відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 811820 від 03.06.2023 року. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором у встановленому Договором порядку та строки, [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 12564,98 грн, яка складається із: 2499,97 грн заборгованість за тілом кредиту; 10065,01 грн заборгованість за відсотками, яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 10422,40 грн. Оскільки всупереч умов договору відповідач не виконав свого зобов`язання, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Ухвалою суду від 23.03.2026 року вирішено розгляд справи поводити в заочному порядку. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 03.06.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №811820. Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т890 03.06.2023 року. Умовами Кредитного договору визначено, що Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 2500,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором; строк кредиту 360 дні; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 дні. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору; Тип процентної ставки фіксована; за користування кредитом нараховуються проценти в порядку та на умовах, визначених у п.п. 1.5.1 та 1.7.1. Також, відповідно до умов Кредитного договору (п.2.1 Договору), кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу Споживача, картка № [NUMBER] . Наведені умови кредитування, які, серед іншого, відображені також і в Паспорті споживчого кредиту, та інформація, яка надається споживачу до укладення Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, 03.06.2023 підписано між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором. Укладений між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] . Кредитний договір №811820 від 03.062023 та графік платежів було підписано [PERSON] , електронним підписом одноразовим ідентифікатором 03.06.2023 року. Підписавши 03.06.2023 Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, [PERSON] взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Як встановлено судом, ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за Кредитним договором виконало та надало їй кредит у розмірі 2500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Повідомленням директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 20.10.2025 знаходить своє підтвердження факт перерахування [PERSON] коштів, визначених умовами Кредитного договору, згідно з яким, платник ТОВ «Селфі Кредит» перерахувало на картковий рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 2500,00 грн 03.06.2023, що також підтверджується повідомленням, яке надійшло до суду 05.01.2026 від АТ КБ «Приват Банк», про підтвердження зарахування коштів у розмірі 2500,00 від 03.06.2023 року на картку емітовану в АТ КБ «Приват Банк» № [NUMBER] . 01.02.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 01022024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 811820 від 03.06.2023 року. Згідно з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 01.02.2024 до Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» передано від ТОВ «Селфі Кредит» Реєстр Боржників відповідно до умов Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024, будь-яких зауважень до зазначеного Реєстру немає. Із наданого позивачем Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № № 01022024 від 01.02.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 12564,98 грн, яка складається із: 2499,97 грн заборгованість за тілом кредиту; 10065,01 грн заборгованість за відсотками. 14 листопада 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило на поштову адресу відповідача претензію про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 811820 від 03.06.2023 року, в якій також повідомило про відступлення йому прав вимоги за вказаним кредитним договором первісним кредитором. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Наданий договір відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «Селфі Кредит» за договором про надання споживчого кредиту №811820 від 03.06.2023 року до позивача у справі. Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є правонаступником позикодавця ТОВ «Селфі Кредит» за кредитним договором № 811820 від 03.06.2023 року, укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] . Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості та надано термін для добровільного врегулювання позивачем зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6ЦК України сторони вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 526, 527, 530ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору вимог закону. Згідно зі ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 525, 526ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 2 ст.615ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно із ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Відповідно до ч. 4 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 03.06.2023 року [PERSON] підписала договір про споживчий кредит №811820 одноразовим ідентифікатором Т890 03.06.2023 року. В підписаному договорі сторони передбачили всі істотні умови кредитного договору. Строк кредитування 360 днів (п.1.4. Договору). Відповідно до п.1.5.1 Договору стандартна процента ставка становить 2,2% в день Пунктом 1.7 Договору передбачено, що орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання договору за стандартною ставкою становить 47541,10 % річних. Згідно п.2.1 кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.2.2 Договору сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладання цього Договору. [PERSON] 03.06.2023 року підписав паспорт споживчого кредиту, зі змісту якого убачається ознайомлення останнього із істотними умовами кредитування. Зазначено, що кредит отримано на споживчі цілі. Згідно листа ТОВ «Пейтек» та листом від АТ КБ «ПриватБанк» від 05.01.2026 вбачається, що ТОВ "Селфі Кредит" свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 2500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] яка зазначена у кредитному договорі. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом саме про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є обраним позивачем способом захисту свого порушеного цивільного права, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів. Таким чином, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №811820 від 03.06.2023 не виконала, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Щодо заяви позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн, суд зазначає наступне. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: - договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет»; - ордер серії ВС № 1381377; - акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №301 від 10.11.2025. Вказані в цьому Акті послуги з правничої допомоги прийняті Клієнтом у повному обсязі, без зауважень. Згідно положень частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Клопотання щодо зменшення понесених позивачем витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то згідно приписів ст. 141 ЦПК України та відсутність вмотивованої заяви відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судовий збір за подання до суду вказаного позову у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved