Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

14.01.2026 року [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною заявою, в якій просила встановити, що договір обміну серії АВЕ за №078486 від 13.11.1999 року на ім`я [PERSON] , належить заявниці [PERSON] . Так, в обґрунтування заяви [PERSON] зазначала, що вона 13.11.1999 року отримала договір обміну серії АВЕ за №078476, зареєстрований за №888 в м. Костянтинівка Донецької області. 31.10.2025 року вона звернулась до Державного реєстратора ВМР щодо реєстрації майна та 05.11.2025 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки в договорі невірно вказано її прізвище « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Відповідно до експертного висновку за №056/1985-а від 22.10.2025 року з урахуванням зазначеного прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » в документах договір обміну є ідентичним. Оскільки заявниця із-за помилки в написанні її прізвища в договорі обміну позбавлена можливості в проведенні реєстраційних дій, вона вимушена звернутися до суду для встановлення зазначеного факту відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.01.2026 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від міського голови Вишгородської міської ради до суду спрямована заява щодо розгляду справи за відсутності представника відділу реєстрації нерухомого майна, бізнесу та місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що заявниця та представник заінтересованої особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подані ними заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду вказаної справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої заяви, суд приходить до наступних висновків: Так, судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області 11.06.1999 року [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Новоєкономічне Донецької області. Згідно картки платника податків, [PERSON] , [INFO] має РНОКПП: [NUMBER] . Зі змісту довідки від 28.08.2024 року за №3240-7002102268 [PERSON] , [INFO] взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору обміну серії АВЕ за №078486 від 13.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Ізмайловою В.Б. та зареєстрованого в реєстрі за №888 - [PERSON] та [PERSON] обміняли належні їм квартири. Так, [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй квартиру за [ADDRESS] , а [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй 1/3 частку квартири за [ADDRESS] . Згідно довідки за №431 від 10.06.2024 року КП «Костянтинівське МБТІ Костянтинівської міської ради» - право приватної власності на квартиру за [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ), зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації при ВРЖО від 28.12.1996 року (1/3 частка), договору обміну від 13.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського МНО Ізмайловою В.Б. р/№888 (1/3 частка) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2007 року, виданого Костянтинівською ДНК р/№ 2-835 (1/3 частка). Зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2026 року за №462685371 право власності на квартиру за [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно з експертним висновком за №056/1985-а від 22.10.2025 року - українські записи прізвища СУХОВЕРСЬКИЙ/СУХОВЕРСЬКА та СУХОВЄРСЬКИЙ/СУХОВЄРСЬКА, а також запис російською мовою СУХОВЕРСКИЙ/СУХОВЕРСКАЯ, попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, є ідентичними; розбіжності між записами прізвища українською мовою виникли внаслідок фіксації його фонетичних варіантів при міжмовному перетворенні, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно за №81691536 від 05.11.2025 року відмовлено [PERSON] у проведенні реєстраційних дій за Заявою у зв`язку із виявленою помилкою, а саме при оформленні договору обміну за №888 від 13.11.1999 року, приватний нотаріус Костянтинівського МНО Ізмайлова В.Б., вказує ПІБ як [PERSON] , договір підписано сторонами і власником вказано прізвище [PERSON] та скріплено власним підписом, відповідно до відмітки про реєстрацію права власності проведеної КП «Костянтинівського БТІ» від 18.11.1999 року, право власності зареєстровано за [PERSON] , отже, наданий заявником для реєстрації права власності експертний висновок НАНУ «Українське бюро лінгвістичних експертиз» за №056/1985-а від 22.10.2025 року, який посилається на розбіжності в орфографічній фіксації у документах, не дає змоги провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень, так як в договорі обміну допущена помилка в прізвищі однією із сторін договору обміну. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Також, роз`яснено, що такі справи розглядаються якщо: відповідно до закону, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця обґрунтовувала свої вимоги тим, що у договорі обміну серії АВЕ за №078486 від 13.11.1999 року її прізвище зазначено як « [PERSON] », що не відповідає відомостям, зазначеним у паспорті заявниці. У зв`язку з наявністю таких розбіжностей заявниця позбавлена можливості підтвердити належність їй зазначеного правовстановлюючого документа та реалізувати свої права щодо нерухомого майна. Таким чином, метою встановлення заявленого факту є підтвердження належності заявниці зазначеного правовстановлюючого документа та подальша реалізація її прав на нерухоме майно, зокрема для проведення державної реєстрації права власності. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що договір обміну серії АВЕ за №078486 від 13.11. 1999 року, укладений дійсно заявницею [PERSON] з [PERSON] . Приймаючи до уваги те, що заявниця позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт належності їй договору обміну серії АВЕ за №078486 від 13.11.1999 року, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved