Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

23.02.2026 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач сплачує аліменти, однак їх не вистачає для розвитку здібностей та лікування дітей. Понесені витрати пов`язані зі станом здоров`я дітей та розвитком їх здібностей становлять 63666,99 грн, а саме відносяться: медичні препарати у розмірі 3592,59 грн, оплата навчання у музичній школі у розмірі 5800 грн, придбання ноутбука та програмного забезпечення 40998 грн, придбання музичного інструмента 1764 грн, придбання підручників, літератури, посібників, канцелярських товарів 4254 грн, придбання одягу та взуття по сезону 7252 грн. У зв`язку з чим позивачка просить стягнути половину таких витрат з відповідача. Ухвалою суду від 24.02.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правила спрощеного позовного провадження. Позивач до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив не подав. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час вказаного шлюбу у них народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2023 року було розірвано шлюб позивача з відповідачем. 03.09.2025 року Заводським районним судом м. Миколаєва, було видано судовий наказ, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (розвиток здібностей), що потребує додаткових матеріальних витрат. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження №61-9737св18). Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до наданих позивачем квитанцій сума понесених витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дітей та розвитком їх здібностей становить 63666,99 грн, а саме відносяться: медичні препарати у розмірі 3592,59 грн, оплата навчання у музичній школі у розмірі 5800 грн, придбання ноутбука та програмного забезпечення 40998 грн, придбання музичного інструмента 1764 грн, придбання підручників, літератури, посібників, канцелярських товарів 4254 грн, придбання одягу та взуття по сезону 7252 грн. Такі витрати на переконання суду є додатковими витратами та не відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок отриманих аліментів, оскільки останні викликані особливими обставинами розвитком здібностей дитини, хворобами дитини. Отже, суд вважає доведеними понесення додаткових витрат на дитину. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, закріпленому в ст. 141 СК України, та з урахуванням наданих позивачем доказів, суд приходить до переконання, що частина понесених позивачем додаткових витрат підлягає стягненню з відповідача, а саме в сумі 31833,50 грн. Підсумовуючи викладене, враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі від 1331,20 грн, який підлягав сплаті позивачем.

Outcome: approved