Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача (за первісним позовом) 31 березня 2025 року [PERSON] (далі позивач) через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просив: -визнати рухоме майно, автотранспортний засіб SsangYong Korando, 2012 року випуску, білого кольору, колишній державний номер [NUMBER] , придбаний 01 серпня 2015 року під час перебування у шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя; -стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину вартості вказаного автотранспортного засобу у розмірі 215 249,92 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності. Під час розгляду іншої справи про поділ майна подружжя (справа № 521/16012/22) позивач за письмовим проханням відповідача виключив автомобіль з позовних вимог для використання його в інтересах спільної дитини. Постановою Одеського апеляційного суду від 14.03.2023 року арешт з 1/2 частки автомобіля було знято. Проте, 18.04.2023 року відповідач без письмової згоди позивача відчужила транспортний засіб третім особам. Сума компенсації розрахована позивачем на підставі середньої ринкової вартості аналогічних автомобілів станом на березень 2025 року. 2. Короткий зміст вимог за зустрічним позовом 16 квітня 2025 року відповідач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подала зустрічний позов до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . 18 червня 2025 року (вх. № 40220/25-Вх) нею було подано уточнену зустрічну позовну заяву, у якій вона просила: -визнати борг від 01.05.2021 року, який виник перед [PERSON] у сумі 10 000 доларів США відповідно до боргової розписки, спільним боргом подружжя; -стягнути з [PERSON] на свою користь 205 403,50 грн, що становить 1/2 частину сплаченого нею за рахунок власних коштів грошового зобов`язання (в еквіваленті за курсом НБУ). Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з рецидивом онкологічного захворювання у спільного сина виникла необхідність у терміновому оперативному втручанні та лікуванні в клініці Emsey Hospital (Туреччина). Оскільки колишній чоловік на той час був безробітним, [PERSON] 01.05.2021 року позичила 10 000 доларів США у [PERSON] . Відповідач не заперечує факт продажу автомобіля SsangYong Korando, однак вказує, що кошти від реалізації спільного майна були направлені нею 20.04.2023 року на погашення зазначеного солідарного боргу, який виник в інтересах сім`ї. 3. Аргументи сторін щодо заявлених вимог У відзиві на первісний позов (від 16.04.2025, вх. № 24476/25-Вх) та запереченнях (від 19.06.2025) [PERSON] додатково зазначила, що вартість автомобіля позивачем завищена, і згідно з наданим нею висновком експертного дослідження від 09.04.2025 № ЕД-19/116-25/8585-АВ становить 335 218,51 грн. Крім того, вказала, що благодійних внесків не вистачало на оплату лікування, а незазначення боргу в її електронній декларації пов`язане зі стресовим станом. [PERSON] у відповіді на відзив (від 27.05.2025, вх. № 34502/25-Вх), відзиві на зустрічний позов (від 23.06.2025, вх. № 40943/25-Вх) та заяві з викладом пояснень (від 12.01.2026, вх. № 01/2026) зустрічні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на таке. [PERSON] вважає, що боргова розписка від 01.05.2021 року є фіктивною та вдаваною угодою, укладеною пов`язаними особами з метою уникнення матеріальної відповідальності за продаж спільного майна. На момент складання розписки сторони вже припинили шлюбні відносини та не вели спільне господарство (з 13.11.2020 року). Як [PERSON] , так і [PERSON] на момент виникнення боргу були суб`єктами декларування, проте у їхніх деклараціях за 20212023 роки, розміщених на сайті НАЗК, відсутні відомості про наявність відповідних грошових активів чи боргових зобов`язань. Зазначає, що лікування дитини було оплачене за рахунок благодійних коштів, зібраних колективом та профспілкою прокуратури Одеської області у 2017 (389 206,24 грн) та 2020 (147 000 грн) роках. Згідно з договором купівлі-продажу від 18.04.2023 року, авто було реалізовано лише за 12 000 грн, що ставить під сумнів можливість погашення боргу у 10 000 доларів США за рахунок цих коштів. [PERSON] вважає, що 06.04.2023 року [PERSON] незаконно перереєструвала авто на себе одноособово, виключивши його з числа належних користувачів. 4. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні дії Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 28.05.2025 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до провадження та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 06.08.2025 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 20.08.2025 року [PERSON] подав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження з огляду на те, що його попередні клопотання про витребування доказів від 17.04.2025 року (вх. № 25290/25-Вх) та від 22.06.2025 року (вх. № 40947/25-Вх) не були розглянуті судом. Ухвалою суду від 31.10.2025 року суд частково задовольнив клопотання позивача про витребування доказів: -витребувано з Територіального сервісного центру МВС № 5142 належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою 06.04.2023 року для реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу SsangYong Korando на громадянку [PERSON] ; -відмовлено у витребуванні декларацій з НАЗК та копії договору купівлі-продажу, оскільки ці документи є у публічному доступі та/або їх копії долучені відповідачем (заперечення від 23.06.2025, вх. № 41185/25-Вх); -відмовлено у задоволенні клопотання в частині звернення суду до НАЗК із повідомленням про виявлення адміністративного правопорушення. 08.01.2026 року відповідачем подано заяву про уточнення персональних даних у зв`язку зі зміною прізвища із « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 року у справі № 521/14024/25. Протягом розгляду справи сторонами систематично подавалися заяви та клопотання щодо порядку їх участі у судових засіданнях. [PERSON] подано клопотання про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (від 17.10.2025, 24.10.2025, 21.11.2025, 11.02.2026, 16.03.2026). [PERSON] неодноразово подавалися заяви про розгляд справи за її відсутності (від 04.08.2025, 20.08.2025, 25.09.2025, 29.10.2025, 16.03.2026). 12.01.2026 року [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Аналогічну за змістом заяву про розгляд справи без її участі подала [PERSON] 16.03.2026 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засідання від 18.03.2026 року [PERSON] позовні вимоги підтримав. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити у задоволені зустрічного позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 5. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 06 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2021 року у справі № 521/3709/21 шлюб між сторонами розірвано. Згідно з матеріалами вказаної справи, фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами було припинено з 13 листопада 2020 року. У період перебування у шлюбі, 01 серпня 2015 року, за сторонами було зареєстровано право власності на автотранспортний засіб SsangYong Korando, 2012 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] (VIN: [NUMBER] ) (а.с. 18). Під час розгляду іншої цивільної справи (№ 521/16012/22) про поділ майна подружжя, ухвалою суду було накладено арешт на 1/2 частку вказаного автомобіля, який згодом скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року. 06 квітня 2023 року відповідач здійснила перереєстрацію вказаного автомобіля з отриманням нового номерного знаку [NUMBER] , а 18 квітня 2023 року, згідно з договором купівлі-продажу №5141/2023/3769512, відчужила його третій особі. Згідно з текстом вказаного договору, ціна продажу автомобіля склала 12 000 грн. Згоди на відчуження транспортного засобу позивач не надавав. (а.с. 218 ) Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/116-25/8585-АВ від 09 квітня 2025 року, наданого відповідачем, середня ринкова вартість автомобіля SsangYong Korando, 2012 року випуску, становить 335 218,51 грн. (а.с. 34) Щодо зустрічних позовних вимог судом встановлено, що [PERSON] посилається на боргову розписку від 01 травня 2021 року, згідно з якою вона отримала в борг від [PERSON] 10 000 доларів США на лікування спільного сина сторін. Проте, судом встановлено, що лікування дитини здійснювалося, в тому числі, за рахунок благодійних коштів. Відповідно до листа первинної профспілкової організації Одеської обласної прокуратури №03-ВИХ-25ПК від 01 травня 2025 року, на лікування сина сторін було зібрано та перераховано: у жовтні 2017 року 389 206,24 грн (на рахунок [PERSON] ), у грудні 2020 року 147 000,00 грн (на рахунок [PERSON] ). Крім того, як [PERSON] , так і [PERSON] у 2021-2023 роках були суб`єктами декларування (особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування). У їхніх публічних щорічних деклараціях, поданих до НАЗК за відповідні періоди, відсутні відомості про наявність грошових активів у вигляді позики на суму 10 000 доларів США або відповідних фінансових зобов`язань (а.с. 101-177). Спірні правовідносини виникли з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя (стягнення компенсації за відчужене без згоди іншого з подружжя майно) та визнання боргових зобов`язань спільними. 6. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Суд відхиляє як доказ дійсної вартості автомобіля договір купівлі-продажу від 18 квітня 2023 року, в якому зазначена ціна 12 000 грн. (а.с. 179-180). Вказана сума очевидно не відповідає дійсній ринковій вартості транспортного засобу 2012 року випуску, і використання такої ціни для розрахунку компенсації порушуватиме принцип справедливості та розумності. Суд також відхиляє роздруківки з сайту AUTO.RIA, надані позивачем для підтвердження вартості автомобіля (430 499,84 грн), оскільки вони не є належним експертним підтвердженням вартості конкретного транспортного засобу з урахуванням його зносу та технічного стану (а.с. 14). Суд бере до уваги висновок експертного дослідження № ЕД-19/116-25/8585-АВ (335 218,51 грн), як більш об`єктивний доказ. Суд критично оцінює та відхиляє боргову розписку від 01 травня 2021 року як доказ виникнення спільного боргу подружжя. Відповідачем не доведено фактичного отримання цих коштів та їх використання саме в інтересах сім`ї, з огляду на наявність значних сум цільової благодійної допомоги, зібраної прокуратурою. 7. Мотивована оцінка аргументів сторін та застосовані норми права Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права та розмір компенсації, суд виходить із такого. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відтак, суд правомірно не бере до уваги суму 12 000 грн, вказану в договорі купівлі-продажу від 18 квітня 2023 року, оскільки вона вочевидь не відповідає дійсній вартості автомобіля. Суд також відхиляє надані позивачем роздруківки з сайту AUTO.RIA (на суму 430 499,84 грн), оскільки вони не є належним експертним підтвердженням вартості конкретного транспортного засобу. Натомість, суд керується висновком експертного дослідження № ЕД-19/116-25/8585-АВ від 09.04.2025 року, наданим відповідачем, згідно з яким середня ринкова вартість автомобіля станом на квітень 2025 року становить 335 218,51 грн. Зазначений правовий висновок щодо визначення вартості майна на час розгляду справи цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та постанові Верховного Суду від 23 липня 2024 року у справі № 752/9168/20. Відповідно, розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 1/2 від встановленої ринкової вартості 167 609,26 грн. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивач за первісним позовом сам заявляє вимогу про припинення своєї частки у спільному майні шляхом стягнення компенсації на свою користь (ст. 364 ЦК України), положення частини п`ятої ст. 71 СК України та ст. 365 ЦК України щодо обов`язкового попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду до даних правовідносин не застосовуються. Відповідна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19 та від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц. Щодо вимоги позивача про «визнання автотранспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя», суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна встановлення обсягу спільно нажитого майна є питанням доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині. З`явлення окремої вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та зазначення цього в резолютивній частині не є необхідним та не є ефективним способом захисту; ефективним способом є саме вирішення вимоги про поділ (стягнення компенсації). Відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з підстав обрання неефективного способу захисту. Щодо зустрічного позову про визнання боргу спільним, суд виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя лише за умови, що майно (кошти), одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як вказав Верховний Суд (наприклад, у постанові від 26 листопада 2025 року у справі № 736/1509/24, щодо фраудаторних правочинів та добросовісності), цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності. Учасники цивільного обороту не можуть використовувати правочини для створення штучних боргів. Тягар доведення того, що кошти за розпискою були фактично отримані та використані в інтересах сім`ї, покладається на того з подружжя, хто заявляє про солідарність боргу. Звертаючись із зустрічним позовом про визнання боргу спільним та стягнення половини сплачених коштів, [PERSON] посилається на боргову розписку від 01 травня 2021 року, згідно з якою вона нібито отримала в борг від [PERSON] 10 000 доларів США на лікування спільного сина сторін. Надаючи оцінку цим доводам, суд виходить із презумпції добросовісності цивільного обороту та сімейно-правового регулювання боргових зобов`язань подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17, якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними доказами, такі борги враховуються при поділі майна. Проте, тягар доказування того, що кошти за розпискою були фактично отримані та використані саме в інтересах сім`ї, покладається на того з подружжя, хто заявляє про солідарність боргу. Судом достовірно встановлено, що лікування сина сторін здійснювалося, в тому числі, за рахунок цільових благодійних коштів. Відповідно до листа первинної профспілкової організації Одеської обласної прокуратури №03-ВИХ-25ПК від 01 травня 2025 року, на лікування сина було зібрано та перераховано значні суми: у жовтні 2017 року 389 206,24 грн, а в грудні 2020 року (напередодні складання спірної розписки) ще 147 000,00 грн безпосередньо на рахунок [PERSON] . Враховуючи підтверджений факт наявності цільової благодійної допомоги на лікування дитини у великих розмірах, позивач за зустрічним позовом не довела факту об`єктивної необхідності позики та фактичного витрачання саме позичених 10 000 доларів США на лікування, а відтак солідарного обов`язку подружжя щодо повернення цих коштів не виникло. Крім того, як додатковий аргумент, що ставить під сумнів саму реальність передачі коштів за вказаною розпискою, суд бере до уваги, що як [PERSON] , так і [PERSON] у період 2021-2023 років були суб`єктами декларування за антикорупційним законодавством. Проте, у їхніх офіційних щорічних деклараціях, поданих до НАЗК, жодних відомостей про наявність фінансових зобов`язань чи грошових активів на суму 10 000 доларів США не відображено. Оскільки судом не встановлено факту використання отриманих за розпискою коштів в інтересах сім`ї, суд не застосовує до спірних правовідносин положення статті 73 СК України, на які фактично спирається зустрічний позов (щодо майна, на яке може бути звернено стягнення за зобов`язаннями одного з подружжя), адже правових підстав для визнання боргу солідарним немає. За таких обставин зустрічний позов [PERSON] про визнання боргу спільним та стягнення компенсації задоволенню не підлягає. 8. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував Суд не застосовує до спірних правовідносин положення ст. 73 СК України (щодо спільного майна, на яке може бути звернено стягнення за зобов`язаннями одного з подружжя), на які посилалася відповідач за зустрічним позовом, оскільки судом не встановлено факту використання отриманих за розпискою коштів в інтересах сім`ї, а відтак солідарного обов`язку не виникло. 9. Розподіл судових витрат Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною шостою статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] має статус учасника бойових дій (копія посвідчення міститься в матеріалах справи), у зв`язку з чим він правомірно був звільнений від сплати судового збору при поданні позову. Оскільки первісні позовні вимоги майнового характеру [PERSON] задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави пропорційно до розміру задоволених вимог. Ставка судового збору: відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Сума судового збору, що підлягає стягненню: 1 відсоток від задоволеної суми (167 609,26 грн) становить 1 676,09 грн. Щодо первісної вимоги немайнового характеру (визнання майна спільною сумісною власністю подружжя), у задоволенні якої судом відмовлено через обрання неефективного способу захисту, судовий збір з відповідача не стягується, а відповідні витрати компенсуються за рахунок держави. Щодо судових витрат за зустрічним позовом, суд зазначає наступне. [PERSON] при поданні зустрічного позову заявляла про звільнення від сплати судового збору як законний представник дитини з інвалідністю на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати, пов`язані з його розглядом, покладаються на позивача за зустрічним позовом ( [PERSON] ) та відшкодуванню чи розподілу за рахунок іншої сторони не підлягають. Докази понесення сторонами витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів суду не подавалися, відповідні заяви про розподіл таких витрат у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України відсутні, тому суд це питання не вирішує. З огляду на викладене, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 676,09 грн.

Outcome: partial