Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 04.02.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 636546307, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (BFQZ). За умовами Кредитного договору товариство надає клієнту кредит в розмірі Кредитного ліміту на суму 6000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредитна лінія було надана строком на 06.03.2030 зі сплатою 357,70 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,98 % в день, тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 14.1 Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. 09.02.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору кредитної лінії № 636546307, яку підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (6724). За умовами Додаткової угоди сторони дійшли згоди про надання Кредитодавцем Позичальнику Траншу в сумі 3300,00 грн., після чого сума кредиту, яка була надана Позичальнику з урахуванням цієї Додаткової угоди становить 9300,00 грн. У подальшому, 29.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору кредитної лінії № 636546307, яку підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (4366). За умовами Додаткової угоди сторони дійшли згоди про надання Кредитодавцем Позичальнику Траншу в сумі 2000,00 грн., після чого сума кредиту, яка була надана Позичальнику з урахуванням цієї Додаткової угоди становить 11298,93 грн. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно Умов. Однак, [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.06.2025 у нього виникла заборгованість перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в розмірі 23384,46 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6336,06 грн. заборгованість за відсотками; 100,00 грн. заборгованість за комісією; 5649,47 грн. нарахована неустойка. 03.06.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/38, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору право вимоги, зазначені у Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03.06.205 до Договору факторингу № МВ-ТП/39, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 636546304 від 04.02.2025 в сумі 23384,46 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6336,06 грн. заборгованість за відсотками; 100,00 грн. заборгованість за комісією; 5649,47 грн. нарахована неустойка. Позивач зазначає, що після відступлення права вимоги за вказаним договором [PERSON] продовжував не виконувати взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 29.10.2025 має заборгованість перед новим кредитором в розмірі в розмірі 39772,50 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22724,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 100,00 грн. заборгованість по комісії; 5649,47 грн. нарахована неустойка. Оскільки відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконав, ТОВ «Таліон Плюс» 30.10.2025 направило [PERSON] повідомлення про дострокове розірвання Договору кредитної лінії № 636546304 від 04.02.2025. Однак, в той же час, у позовній заяві позивач вказує на те, що діючи в межах своїх прав, ТОВ «Таліон Плюс» заявляє до стягнення суду заборгованості у розмірі 34123,03 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22724,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 100,00 грн. заборгованість по комісії. У зв`язку з вище викладеним просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» суму заборгованості за кредитними договорами у розмірі 34123,03 грн., а також понесення позивачем судові витрати. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 29.01.2026 було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні без повідомлення сторін. Ухвалу судді про відкриття провадження по справі було направлено за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судових документів належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). В той же час, відповідач [PERSON] має зареєстрований кабінет у підсистемі «Електронний суд» та ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав до електронного кабінету 08.02.2026, що підтверджується наявною у матеріалах справи Довідкою про доставку електронного документу. Суд констатує, що відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що заявлена до стягнення сум заборгованості по відсотках є несправедливою у порівнянні із заборгованості по тілу кредиту. Розрахунок заборгованості за кредитом є необґрунтованим. Окрім того, матеріали справи не містять належних доказів відступлення права до ТОВ «Талін Плюс». Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, одним із різновидів договорів є кредитний договір. Згідно приписів ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. По справі встановлено, що 04.02.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 636546307 (надалі Договір), який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (BFQZ). За умовами п.п. 2.2, 7.3, 8 Договору, товариство надає клієнту кредит в розмірі Кредитного ліміту на суму 6000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредитна лінія було надана строком на 06.03.2030 зі сплатою 357,70 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,98 % в день, тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 5.1 Договору, кожен Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] . Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн. на обумовлену сторонами платіжну картку № [NUMBER] підтверджується наявною у матеріалах справи копією Платіжного доручення від 04.02.2025 та Довідкою про здійснення грошового переказу. Згідно п. 14.1 Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. 09.02.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору кредитної лінії № 636546307, яку підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (6724). За умовами Додаткової угоди сторони дійшли згоди про надання Кредитодавцем Позичальнику Траншу в сумі 3300,00 грн., після чого сума кредиту, яка була надана Позичальнику з урахуванням цієї Додаткової угоди становить 9300,00 грн. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 3300,00 грн. на обумовлену сторонами платіжну картку № [NUMBER] підтверджується наявною у матеріалах справи копією Платіжного доручення від 09.02.2025 та Довідкою про здійснення грошового переказу У подальшому, 29.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору кредитної лінії № 636546307, яку підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (4366). За умовами Додаткової угоди сторони дійшли згоди про надання Кредитодавцем Позичальнику Траншу в сумі 2000,00 грн., після чого сума кредиту, яка була надана Позичальнику з урахуванням цієї Додаткової угоди становить 11298,93 грн. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн. на обумовлену сторонами платіжну картку № [NUMBER] підтверджується наявною у матеріалах справи копією Платіжного доручення від 29.04.2025 та Довідкою про здійснення грошового переказу. 03.06.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/38, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору право вимоги, зазначені у Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 03.06.205 до Договору факторингу № МВ-ТП/39, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 636546304 від 04.02.2025 в сумі 23384,46 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6336,06 грн. заборгованість за відсотками; 100,00 грн. заборгованість за комісією; 5649,47 грн. нарахована неустойка. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору факторингу № МВ-ТП/38 від 03.06.2025 та додатками до нього. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом. Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» набувши статусу нового кредитора у № 636546304 від 04.02.2025 та Додаткових угодах від 09.02.2025 та 29.04.2025, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] про погашення наявної в нього заборгованості за вказаними договорами. Позивач зазначає, що після відступлення права вимоги за вказаним договором [PERSON] продовжував не виконувати взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 29.10.2025 має заборгованість перед новим кредитором в розмірі в розмірі 39772,50 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22724,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 100,00 грн. заборгованість по комісії; 5649,47 грн. нарахована неустойка. Оскільки відповідач у порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконав, ТОВ «Таліон Плюс» на виконання вимог п. 9.1.1.7 Договору, 30.10.2025 направило [PERSON] повідомлення про дострокове розірвання Договору кредитної лінії № 636546304 від 04.02.2025. За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Таким чином, скріпивши Договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги, що виникають в результаті використання кредитних коштів, згідно умов Договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» вказує на те, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання за Договором № 636546304 від 04.02.2025 не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс» у розмірі 39772,50 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22724,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 100,00 грн. заборгованість по комісії; 5649,47 грн. нарахована неустойка. Однак, в той же час, у позовній заяві позивач вказує на те, що діючи в межах своїх прав, ТОВ «Таліон Плюс» заявляє до стягнення суду заборгованості у розмірі 34123,03 грн., з яких: 11298,93 грн. заборгованість за тілом кредиту; 22724,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 100,00 грн. заборгованість по комісії. Однак, суд може погодитися із вказаним розрахунком заборгованості в частині суми нарахованих відсотків у розмірі 22724,10 грн. з огляду на наступне. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору кредиту на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial