Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа №283/179/26 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10 березня 2026 року позовні вимог заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» задоволено частково. Адвокатом Андрущенком М.В., на підставі договору № 06-05/2025 про надання правничої від 06.05.2025, була надана правова допомога позивачу товариству з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» по справі №283/179/26 на послуги : складання правової документації процесуального характеру: позовної заяви; за необхідності: заяв, відповіді на відзив, клопотань, заперечень, тощо; супровід процесу розгляду справ в суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами Замовника, в будь-якому форматі судочинства, в т.ч. але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд». Станом на 13.03.2026 адвокатом було надано послуги на загальну суму 5000 грн. Вимогами заяви адвокат Андрущенко М.В. просить стягнути з відповідача [PERSON] понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення у справі. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати. За положеннями ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом при постановленні рішення не було вирішене питання щодо розподілу судових витрат, витрат понесених позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова». Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, згідно позовної заяви позивачем заявлено про намір стягнення витрат на правову допомогу, у разі ухвалення судом рішення про задоволення її вимог. Рішення Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/179/26 винесено 10 березня 2026 року, а представник позивача із заявою про стягнення судових витрат звернувся до суду 17.03.2026, тобто у встановлений строк. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано: Договір № 06-05/2025 про надання правничої від 06.05.2025, укладений між адвокатом Андрущенком М.В. та товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова»; Заявка №3853714190 від 04.08.2025 про надавання послуг, на загальну суму 8000 грн.; Платіжна інструкція №15 від 11 березня 2026 року на суму 5000,00 грн; Акт№3853714190 приймання-передачі наданих послуг до Договору №06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025 року від 13 березня 2026 року. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved