Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року з позивача було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На сьогодні позивач не взмозі платити визначений судом розмір аліментів, так як має на утриманні двох неповнолітніх дітей і дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Перебуваючи на військовій службі в ЗСУ виконував аліментні зобов`язання вчасно, але в зв`язку з погіршенням стану здоров`я був направлений на лікування, яке проходить і на даний час. Лікування за висновками лікарів передбачає довготривалий термін. Відповідно не може продовжувати службу в лавах Збройних Сил України, жодних інших доходів не має. Окрім утримання дружини і дітей позивачу необхідні кошти на лікування. Всі ці обставини призвели до того, що сума аліментів для позивача є непосильною, тому виникла заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду. Просить зменшити розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частку від доходу. Ухвалою суду від 19.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судовому засіданні сторони не з`явилися, по дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідач через канцелярію суду 23.03.2026 року подала заяву про розгляд справи без її участі. З приводу заявленого позову своєї позиції не висловила. За таких обставин суд розглядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 17.02.2022 року розірвано. Від шлюбу в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 13.12.2024 року Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №01. Судовим наказом Лисянського районного суду Черкаської області, виданого 06.06.2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №93, [PERSON] зареєстрував 29.04.2023 року шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки АТ «Укрпошта» №723/1-№2003-24 від 05.12.2024 дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 11.12.2023 року по [INFO] . Дружина позивача [PERSON] від попереднього шлюбу має малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом зі своєю матір`ю та вітчимом, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою виконавчим комітетом Бужанської сільської ради 30.01.2026 року №104/05-23. Згідно договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей і їх утримання, укладеного 31.03.2025 року між [PERSON] та [PERSON] домовлено, що місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] визначено з батьком (вітчимом) за місцем проживання батька ( [ADDRESS] ) та перебувають на повному утриманні батька (вітчима), а також інші спільні зобов`язання батьків. Позивач перебуває на військовій службі у ЗС України (військова частина [NUMBER] ), що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, серія [NUMBER] від 29.06.2025 року. За станом здоров`я потребує лікування, що доводиться випискою із медичної картки амбулаторного хворого КНП «Лисянська територіальна лікарня», направлення на лікування з військової частини [NUMBER] №2670//11/673 від 05.02.2026, направлення із [INFO] від 23.01.2026 №2/113. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чизаконодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідну правову позицію, висловив і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Тобто з аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі с. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач вказав, що у зв`язку з народженням дитини в другому шлюбі, перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також хвороби, в нього змінився матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог та зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, на аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини. Визначений розмір аліментів буде відповідати потребам дитини, критеріям виваженості, розумності та справедливості. На підставі викладеного та

Outcome: approved