Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі ТОВ «Факторинг Партнерс») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2999816 від 01.10.2020 укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0957286347/1 від 27.12.2020 укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі ТОВ «Інфінанс») в загальному розмірі 83448,11 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.10.2020 ТОВ «Авентус Україна» і відповідач [PERSON] уклали у формі електронного документа з використанням електронного підпису договір про надання фінансового кредиту №2999816, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 8000 гривень, шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок за номером електронного платіжного засобу (банківської картки № [NUMBER] ) строком на 30 днів (з можливою пролонгацією), зі сплатою процентів за зниженою процентною ставкою 1,62% в день, стандартною ставкою 1,90% в день. На підставі договору факторингу №28072021 від 28.07.2021 укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), та наступним договором №23/05/24 від 23.05.2024 укладеним між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс»право вимоги за кредитним договором №2999816 від 01.10.2020 перейшло до позивача. Крім того, 27.12.2020 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] на підставі Заявки-анкети №3352627 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору надання позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом, був укладений Договір №0957286347/1, за умовами якого відповідач отримала кошти в сумі 4000 грн шляхом зарахування на вказаний нею картковий рахунок, на строк 30 днів, з процентною ставкою 1,75%. 11.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») був укладений Договір факторингу №11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржника за Договором №0957286347/1 від 27.12.2020. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржника Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023. В подальшому, а саме 28.08.2025 ТОВ «Коллект Центр» відступило право вимоги до відповідача ТОВ «Факторинг Партнерс» на підставі договору про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги № 28-08/25. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за обома договорами, позивач просить стягнути загальну заборгованість в розмірі 83448,11грн, яка складається: - із заборгованості за кредитним договором №2999816 від 01.10.2020 в розмірі 25408,13 грн, з них 7746,45 грн тіло кредиту, 17661,68 грн проценти на дату відступлення права вимоги; - із заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0957286347/1 від 27.12.2020 в розмірі 58039,98 грн, з них 3999,98 грн основного боргу, 54040 грн проценти на дату відступлення права вимоги. До стягнення заявлено також 2422,40 грн судового збору та 25 000 грн витрат на правничу допомогу. Аргументи сторін. У відзиві на позов (а.с.167 т.1) та у додаткових поясненнях (а.с.218 т.1) представник відповідача адвокат Тальчук П.І. позовні вимоги заперечила в повному обсязі. Вказала на відсутність доказів підписання [PERSON] електронним підписом та відповідно погодження умов кредитного договору №2999816 від 01.10.2020 та договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0957286347/1 від 27.12.2020. Не погодилась із застосуванням при регулюванні правовідносин за договором позики №0957286347/1 від 27.12.2020 не підписаних відповідачем Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Інфінанс». Заперечила правомірність нарахуванням процентів за користування кредитом поза межами обумовлених договорами строків (понад 30 днів). Вважає недоведеним факт перерахування відповідачу кредитних коштів, а також недоведеним належними доказами перехід права вимоги від первісних кредиторів до позивача. На думку представника відповідача як належний доказ у справі судом можуть бути прийняті лише первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організації бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, зокрема такі як виписка по особовому рахунку. Також зазначила, що окрім іншого, відповідач звільнена від сплати процентів за користування кредитом на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» у зв`язку з тим, що її чоловік проходить військову службу по мобілізації. Сторона відповідача також не визнає за позивачем права нового кредитора, оскільки на переконання представника відповідача суду не надані докази, що підтверджують факт оплати за договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023. У відповіді на відзив (а.с.201 т.1) та у письмових поясненнях (а.с.240 т.1) представник ТОВ «Факторинг Партнерс» повідомив, що відповідач здійснила дії на укладення договорів шляхом заповнення заявки на сайті первісних кредиторів з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, вказала свої персональні дні, а також реквізити банківської карти, на яку в подальшому були перераховані кошти. Без здійснення входу на сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не міг би бути укладеним. Відповідач також частково погашала заборгованість за обома договорами, що є також доказом укладення договорів. З приводу строку кредитування представник позивача посилався на п.1.5.1, 1.5.2 та п.4 кредитного договору №2999816 від 01.10.2020, якими передбачена пролонгація та автопролонгація строку без укладення додаткової угоди максимально на 90 днів. Щодо договору №0957286347/1 від 27.12.2020, то представник позивача акцентував на обізнаності відповідача з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal», які є невід`ємною складовою частиною договору. Відсотки за користування позикою нараховані у порядку і у строки передбачені договором та Правилами. Також представник позивача вказав на відсутність підстав для застосування щодо відповідача положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки нарахування відсотків за спірними договорами здійснювалося до набуття чоловіком відповідачки статусу військовослужбовця (04.01.2024). З урахуванням наведеного позов просив задовольнити повністю. Рух справи в суді. 19.12.2025 суд відкрив провадження у справі, на підставі ч.1 ст. 274 ЦПК України визначив розглядати справу за правилами прощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання, встановив сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 29.12.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Тальчук П.І. скерувала до суду відзив на позов. 31.12.2025 від представника позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів у Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію про власника банківської картки № [NUMBER] , зарахування на карту кредитних коштів, дані фінансового мобільного номеру власника банківської картки. 07.01.2026 від сторони відповідача надійшли додаткові пояснення. Ухвалою від 09.01.2026 за клопотанням позивача витребувані докази з АТ «Універсал Банк». 12.01.2026 представник позивача направив суду додаткові пояснення. 04.02.2026 на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла інформація від АТ «Універсал Банк» щодо власника банківської картки № [NUMBER] та виписка про рух коштів по картці відповідача за період з 01.10.2020 до 03.01.2021 та за 27.12.2020. Під час судового розгляду 04.03.2026 представники сторін доводи, наведені у заявах по суті справи, підтримали. Суд, заслухав доводи представників сторін, вивчив матеріали справи і перейшов до стадії ухвалення рішення. Датою проголошення рішення є 13.03.2026. Фактичні обставини справи, встановлені судом. І. Суд встановив, що 01.10.2020 ТОВ «Авентус Україна»та [PERSON] дистанційно в електронній формі уклали договір про надання споживчого кредиту № 2999816 (а.с.36-39 т.1). Відповідно до п.1.1. Договору про надання фінансового кредиту № 2999816 від 01.10.2020, відповідач через веб-сайт кредитодавця https://creditplus.ua, шляхом введення [PERSON] ) і паролю ввійшла до особистого кабінету, ознайомилася з умовами кредитування, пройшла ідентифікацію і підписала договір № 2999816 одноразовим ідентифікатором М193758, який направлений на номер мобільного телефону. За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн (п.1.3), строком на 30 днів (п.1.4) (з можливою пролонгацією відповідно до п.п.4.1 4.6 Договору). Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом переказу на вказаний позичальником картковий рахунок (п.2.1). За користування кредитом встановлена стандартна процентна ставка 1,90 % в день, знижена 1,62 % в день. Знижена процентна ставка 1,62% в день застосовується: якщо споживач в межах строку, визначеного в п.1.4 договору (без пролонгацій) або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості (п.1.5.1). Стандартна процентна ставка в розмірі 1,90% в день застосовується: 1) в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору, якщо споживач не виконав умови зазначені у п.п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, 2) у межах нового строку кредиту, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору, 3) у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України (п.1.5.2). Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1). Згідно з п.4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору (30 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2 4.5 Договору. Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору (п. 4.2). Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п.4.3). Графік платежів [PERSON] також підписаний одноразовим ідентифікатором (а.с.114 т.1). Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті споживчого кредиту (а.с.126 т.1). ТОВ «Авентус Україна» виконало зобов`язання за договором, перерахувало 01.10.2020 на вказану відповідачем платіжну карту [NUMBER] кошти у розмірі 8000 грн, що підтверджено інформацією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/17461 від 10.11.2025 (а.с.146 т.1) та випискою АТ «Універсал Банк» по рахунку емітованої на ім`я [PERSON] карти № [NUMBER] (а.с.1-5 т.2). Згідно з розрахунком (а.с.92-98 т.1) ТОВ «Авентус Україна» за перших 29 днів строку кредитування в період з 01.10.2020 до 29.10.2020 [PERSON] нараховані проценти за зниженою ставкою 1,62% в день. В цей період відповідачка внесла 4 платежі: - 02.10.2020 в сумі 500 грн, з них 258,40 грн зараховані на оплату процентів, а 241, 60 грн на оплату основного боргу; - 11.10.2020 в сумі 1000 грн, які зараховані на оплату процентів; - 17.10.2020 в сумі 140 грн, які зараховані на оплату процентів; - 29.10.2020 в сумі 2255 грн, з них 2243,05 грн зараховані на оплату процентів, а 11,95 грн на оплату основного боргу. У період з 30.10.2020 до 29.11.2020 (наступні 30 календарних днів) відповідач платежів на погашення заборгованості не вносила. У цей період ТОВ «Авентус Україна» нарахувало [PERSON] проценти за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від тіла кредиту 7746,45 грн, тобто 147,18 грн в день (7746,45х1,90%). 29.11.2020 відповідач внесла платіж в сумі 4562,66 грн, які були зараховані на оплату процентів. Станом на 29.11.2020 заборгованість за тілом кредиту становила 7746,45 грн, заборгованість за процентами відсутня. У період з 30.11.2020 до 28.12.2020 (наступні 29 днів) відповідач платежів не вносила, ТОВ «Авентус Україна» продовжувало нараховувати [PERSON] проценти за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від тіла кредиту 7746,45 грн, тобто 147,18 грн в день. 28.12.2020 відповідач внесла платіж в розмірі 4268,29 грн, які були зараховані на оплату процентів. Станом на 28.12.2020 заборгованість за тілом кредиту не змінилася - 7746,45 грн, заборгованість за процентами відсутня. Після 28.12.2020 відповідач платежів на погашення кредитної заборгованості не вносила. У період з 29.12.2020 до 27.04.2021 протягом 120 днів (30+90) ТОВ «Авентус Україна» нараховувало [PERSON] проценти за стандартною процентною ставкою 1,90% в день від тіла кредиту 7746,45 грн, тобто по 147,18 грн в день. Починаючи з 28.04.2021 ТОВ «Авентус Україна» відсотки відповідачу не нараховувало. Згідно з розрахунком за відповідачем станом на 27.07.2021 рахується заборгованість перед ТОВ «Авентус Україна» в розмірі 25408,13 грн, з них 7746,45 грн тіло кредиту, 17661,68 грн проценти. 28.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу №28072021 (а.с.40 т.1), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» як фактор за плату (Платіжне доручення № 330110004 від 11.02.2022, а.с. 112 т.1) приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі, серед них під номером 4213 заборгованість за кредитним договором №2999816 щодо [PERSON] на суму 25408,13 грн (а.с.110 т.1). 23.05.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладений Договір факторингу №23/05/24 (а.с.63 т.1), та 20.12.2024 додаткову угоду №1 до цього договору (а.с.129 т.1), за якими ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило позивачу за плату (Платіжна інструкція № 422780413 від 24.05.2024, а.с. 131 т.1) право вимоги до боржників, в тому числі вказаних у Реєстрі, серед них під номером 17342 заборгованість за кредитним договором №2999816 щодо [PERSON] на суму 25408,13 грн (а.с.134-136,137 т.1). Після набуття права вимоги ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» у період з 28.07.2021 до 23.05.2024, ні ТОВ «Факторинг Партнерс» у період з 31.05.2024 до 03.12.2025 додаткових нарахувань не проводило (а.с.106 т.1). ІІ. Згідно з пропозицією укласти договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0957286347/1 від 27.12.2020 (оферта) та надання кредиту згідно заявки-анкети №3352627 від 27.12.2020, ТОВ «Інфінанс» пропонувало [PERSON] прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal», та укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах надання фінансового кредиту № 0957286347/1 від 27.12.2020, та отримати в рамках договору кредит. Розмір кредиту 4000 грн. Строк користування кредитом 30 днів. Строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75% річних. Пропозиція містить відмітку про підписання договору електронним підписом 2L3Z8W (а.с. 10 т.1). 27.12.2020 відповідач [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 0r6r5f підписала Заявку Анкету на отримання кредиту (а.с. 9 т.1). 27.12.2020 ТОВ «Інфінанс» акцептувало заяву [PERSON] про надання кредиту в розмірі 4000 грн, строком на 30 днів. Строк дії договору 3 роки. Номінальна відсоткова ставка становить 1,75% за один день користування кредитом (застосовується у випадках передбачених Правилами). Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом (застосовується за умови належного виконання договору та відсутності пролонгації), річна відсоткова ставка 638,75%. Максимальна відсоткова ставка 3,5% в день (застосовується за умови неналежного виконання умов договору Акцепт підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 0r6r5f (а.с.11 т.1). У Довідці про ідентифікацію особи зазначена генерація одноразового ідентифікатора (а.с.101 т.1). ТОВ «Інфінанс» виконало зобов`язання за договором позики, перерахувавши 27.12.2020 грошові кошти в сумі 4000 грн на картку № [NUMBER] , що підтверджено інформацією сервісу онлайн платежів iPay №5693_25909142728 від 09.09.2025 (а.с.102 т.1) та випискою по картковому рахунку про рух коштів від 03.02.2026 (а.с. 3 т.2). Із наданої АТ «Універсал Банк» інформації вбачається, що банківська картка № [NUMBER] емітована банком на ім`я [PERSON] (а.с.1 т.2). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.32-35 т.1) ТОВ «Інфінанс» за перших 11 днів строку кредитування в період з 27.12.2020 до 06.01.2021 [PERSON] нараховані проценти за ставкою 1,75% в день від тіла кредиту 4000 грн, що становить 70 грн в день (4000х1,75%). Станом на 06.01.2021 заборгованість за процентами становить 770 грн. 06.01.2021 відповідач внесла платіж в сумі 770,02 грн, з них 770 грн зараховані на проценти, а 0,02 грн частково на тіло позики. Станом на 06.01.2021 заборгованість за процентами відсутня, тіло позики становить 3999,98 грн (4000-0,002). Після 06.01.2021 відповідач платежів на погашення заборгованості не вносила. ТОВ «Інфінанс» у період з 07.01.2021 до 05.02.2021 (30 днів) нараховувало [PERSON] проценти за відсотковою ставкою 1,75% в день від тіла кредиту 3999,98 грн, тобто по 70,00 грн грн в день (3999,98х1,75%). Починаючи з 06.02.2021 до 11.02.2022 (до відступлення права вимоги) ТОВ «Інфінанс» нараховувало [PERSON] проценти за максимальною відсотковою ставкою 3,5% в день від тіла кредиту 3999,98 грн, тобто по 140,00 грн грн в день (3999,98х3,5%). Станом на 11.02.2022 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 58039,98 грн, з них 3999,98 грн основного боргу, 54040 грн проценти. 11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений Договір факторингу № 11-02/22 (а.с.43 т.1), відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників, серед яких право вимоги до [PERSON] за договором №0957286347/1 від 27.12.2020 (а.с.115, 118 т.1). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с.52 т.1) відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у томі числі згідно з реєстром боржників і за кредитним договором №0957286347/1 від 27.12.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] (а.с.123,125 т.1). 28.08.2025 ТОВ «Коллект Центр»відповідно до договору №28-08/25 (а.с.75 т.1) відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Факторинг Партнерс», у томі числі згідно з реєстром боржників і за кредитним договором №0957286347/1 від 27.12.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] (а.с.141,144 т.1). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов належить задовольнити частково з таких мотивів. Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України). В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» ( далі Закону). Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Умовами спірних договорів та Правилами надання грошових коштів у позику передбачено, що особа, ознайомившись на веб-сайті товариства з умовами надання кредитів, може заповнити електронну анкету, пройти реєстрацію і для взаємодії створити Особистий кабінет позичальника. Доступ до Особистого кабінету здійснюється після авторизації, паролем входження є унікальний набір електронних даних, які обирає споживач, та одноразовий ідентифікатор, направлений заявнику. Без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету, спірні кредитні договори між первісними кредиторами та відповідачем не могли би бути укладеними (висновок Верховного Суду у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/16, від 31.01.2024 у справі №671/1832/20). Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач в обох випадках проходила ідентифікацію за персональними паспортними даними. Частиною4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних». Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). Як вбачається із договорів № 2999816 від 01.10.2020 та № 0957286347/1 від 27.12.2020 ідентифікаційні дані позичальника відповідають персональним даним [PERSON] (паспортні дані, адреса проживання, РНОКПП). Обидва договори підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису і за формою відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Суд відхиляє заперечення представника відповідача адвоката Тальчук П.І.з приводу укладення спірних договорів, оскільки надані позивачем довідка ідентифікації (а.с.101 т.1), де відображений згенерований ключ одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору направлений на номер мобільного телефону відповідачки, а також виписка з особового рахунку про отримання кредитних коштів (а.с.2-5 т.2), є достатніми доказами для підтвердження факту виникнення договірних відносин. Крім того, кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів. Відповідач укладені кредитні договори не оспорювала ні в цілому, ні в будь-якій окремій частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України ці правочини є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідач будь-яких доказів на спростування факту укладення кредитних договорів не надала. Крім того, [PERSON] здійснювала платежі на виконання умов обох кредитних договорів, що свідчить про прийняття цих умов відповідачем та визнання кредитних правовідносин. Предметом даного позову є стягнення новим кредитором заборгованості за договорами позики та кредиту. У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитор переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» підтвердив право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2999816 від 01.10.2020, долучивши Договір факторингу №28072021 від 28.07.2021 укладений між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.40 т.1) та Договір факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 укладений між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» (а.с.40 т.1), витяги з реєстрів боржників (а.с.110. 137 т.1), платіжні доручення щодо оплати компенсації за придбані права на кожному етапі ( а.с. 112, 131 т.1). Право вимоги позивача до [PERSON] за Договором № 0957286347/1 від 27.12.2020 підтверджене: - Договором факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022 (а.с.43 т.1) укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» з реєстром боржників (а.с.115, 118 т.1), до якого за порядковим номером 769 включена [PERSON] за договором № 0957286347/1 від 27.12.2020; - Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с.52 т.1) укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» з реєстром боржників (а.с.123,125 т.1), до якого за порядковим номером 4571 включена [PERSON] за договором № 0957286347/1 від 27.12.2020; - Договору №28-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 28.08.2025 (а.с.75 т.1) укладеним між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» з реєстром боржників (а.с.141,144 т.1), до якого за порядковим номером 2996 включена [PERSON] за договором № 0957286347/1 від 27.12.2020. Доводи представника відповідача адвоката Тальчук П.І. щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача [PERSON] , зокрема за кредитним договором №0957286347/1 через відсутність доказів факту оплати за договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, спростовуються матеріалами справи, оскільки надані позивачем договори факторингу та відступлення прав вимоги та реєстри підписані сторонами у встановленому законом порядку, до цих реєстрів включена відповідач за спірними кредитними договорами. Окрім того, умовами договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 передбачене відтермінування оплати за договором новим кредитором на 1065 днів (п.7.2), про що зазначив у письмових поясненнях представник позивача. Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості первісним кредиторам, тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього прав вимоги, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спірними кредитними договорами є підставними. Перевіряючи розмір заборгованості за спірними договорами суд враховує таке. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Відповідно до частин першої четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів. У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За кредитним договором про надання споживчого кредиту №2999816 від 01.10.2020 заявлено до стягнення 25408,13 грн, з них 7746,45 грн тіло кредиту, 17661,68 грн проценти на дату відступлення права вимоги. Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів в розмірі 7746,45 гривень з урахуванням здійснених відповідачем платежів 02.10.2020 та 29.10.2020, з яких на тіло кредиту було зараховано відповідно 241,60 грн та 11,95 грн (8000- 241,60-11,95=7746,45). Відповідач розмір заборгованості за тілом кредиту не спростувала. Крім тіла кредиту, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 17661,68 гривень, які нараховані первісним кредитором за 30 днів первісного строку, за три пролонговані періоди по 30 днів кожен та за 90 днів на підставі п.3.1 договору. Суд погоджується з тим, що відповідач тричі (29.10.2020, 29.11.2020, 28.12.2020) вчиняла дії для пролонгації строку кредитування щоразу на 30 днів, сплативши відповідно 2243,05 грн, 4562,66 грн та 4268,29 грн на повернення всієї суми процентів, як того вимагають умови договору (п.4.3). Оскільки після 28.12.2020 відповідач платежів на погашення кредитної заборгованості не вносила, з врахуванням умов договору №2999816 від 01.10.2020 (п.4.1-4.6) строк пролонгації договору завершився 27.01.2021. Разом з тим ТОВ «Авентус Україна» з 27.01.2021 до 27.04.2021 (упродовж 90 днів) продовжував нараховував відповідачу відсотки. У відповіді на відзив нарахування відсотків у цей період позивач мотивував застосуванням автопролонгації. Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки автопролонгація умовами кредитного договору № 2999816 від 01.10.2020 не передбачена. Умови договору, визначені розділом 4 договору, передбачають лише можливість пролонгації кредитного договору за ініціативою споживача у разі сплати відсотків в повному розмірі. За змістом п.3.1 кредитного договору №2999816 від 01.10.2020, на який посилається позивач, передбачне нарахування процентів упродовж 90 календарних днів з моменту виникнення прострочення. Однак за своєю природою нарахування процентів за період прострочення зобов`язання є відповідальністю на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 8.35). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. В цій справі нараховані у період з 28.01.2021до 27.04.2021 проценти процентами, що нараховані поза межами строку кредиту у період виникнення прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивачем вимога про стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК не заявлена. Відтак з відповідача, окрім тіла кредиту в розмірі 7746,45 грн, підлягають стягненню проценти в розмірі 4415, 48 грн, нараховані у період з 01.10.2020 до 27.01.2021 (30 днів первісного строку + три пролонговані періоди по 30 днів кожен), всього 12161,93 грн. За кредитним договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0957286347/1 від 27.12.2020 заявлено до стягнення 58039,98 грн, з них 3999,98 грн тіло кредиту, 54040 грн проценти. Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем коштів в розмірі 3999,98 гривень з урахуванням здійсненого відповідачем 06.01.2021 платежу в розмірі 770,02 грн, з якого 770 грн ТОВ «Інфінанс» зарахувало на відсотки, а 0,02 грн на оплату основного боргу (4000-0,02=3999,98). Відповідач розмір заборгованості за тілом кредиту не спростувала. Крім тіла кредиту, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами в розмірі 54040 гривень, які нараховані первісним кредитором у період з 27.12.2020 (дати укладення договору) до дати відступлення права вимоги 11.02.2022. Проте проценти нараховані позивачем поза межами строку кредитування. Умовами кредитного договору №0957286347/1 від 27.12.2020 визначений строк кредитування 30 днів. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.32-35 т.1) ТОВ «Інфінанс» за перших 11 днів строку кредитування в період з 27.12.2020 до 06.01.2021 [PERSON] нараховані проценти за ставкою 1,75% в день від тіла кредиту 4000 грн, що становить 70 грн в день (4000х1,75%). Станом на 06.01.2021 заборгованість за процентами склала 770 грн. 06.01.2021 відповідач внесла платіж в сумі 770,02 грн, з них 770 грн зараховані на проценти, а 0,02 грн частково на тіло позики. За розрахунком заборгованості первісний кредитор ТОВ «Інфінанс» застосував пролонгацію договору на 30 днів, у зв`язку з чим у період з 07.01.2021 до 05.02.2021 нараховував [PERSON] проценти за відсотковою ставкою 1,75% в день від тіла кредиту 3999,98 грн, тобто по 70,00 грн грн в день (3999,98х1,75%). Починаючи з 06.02.2021 до 11.02.2022 (до відступлення права вимоги) ТОВ «Інфінанс» нараховувало [PERSON] проценти за максимальною відсотковою ставкою 3,5% в день від тіла кредиту 3999,98 грн, тобто по 140,00 грн грн в день (3999,98х3,5%). Позивач, обґрунтовуючи розмір заборгованості за процентами в розмірі 54040 грн, нарахованих за 412 днів, тобто в тому числі після закінчення строку договору позики 30 днів (після 25.01.2021), посилався на п.7 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal», в якому визначений порядок зміни/продовження строку дії фінансового кредиту (пролонгація), а також на строк дії договору 3 роки. Суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності нарахування процентів поза межами обумовлених в договорі позики №0957286347/1 від 27.12.2020 тридцяти днів кредитування. Так, у договорі №0957286347/1 від 27.12.2020 пролонгація строку кредитування не передбачена. До позовної заяви долучені Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOMLoyal»(а.с. 1231 т.1), при цьому, зазначені правила не підписані відповідачем. За відсутності підтверджень щодо конкретних умов, які були запропоновані відповідачу, а також через відсутність у договорі чіткої домовленості сторін про пролонгацію строку кредитування, подані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal» не можуть розглядатися як типовий документ, що автоматично застосовується до укладеного між сторонами кредитного договору, а отже відсутні підстави стверджувати, що саме з цими правилами ознайомлена [PERSON] . У постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що «оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29.11.2016 у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11.11.1996 у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22.11.1995 у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач фінансових послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту. А надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання товариством додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у Акцепті оферти, що підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Верховний Суд у постанові від 21.08.2021 у справі №727/6357/16-ц вказав, що за правилом сontra proferentem - слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову у договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не лише у тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені, але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, але були включені до договору під переважним впливом однієї зі сторін. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за 30 днів кредитування. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.32-35 т.1) ТОВ «Інфінанс» правомірно за перших 11 днів строку кредитування в період з 27.12.2020 до 06.01.2021 [PERSON] нарахувало проценти за ставкою 1,75% в день від тіла кредиту 4000 грн, що становить 70 грн в день (4000х1,75%). Станом на 06.01.2021 заборгованість за процентами становила 770 грн. 06.01.2021 відповідач внесла платіж в сумі 770,02 грн, чим повністю сплатила відсотки (700 грн) та частково тіло кредиту (в розмірі 0,02 грн). Відтак заборгованість до кредитним договором на 06.01.2021 складалася з суми основного боргу 3999,98 грн (4000-0,02). З 07.11.2021 до 25.01.2021 (19 днів) відсотки необхідно нараховувати за ставкою 1,75% в день від тіла кредиту 3999,98 грн, що становить 70 грн в день (3999,98х1,75%). Заборгованість за відсотками за 19 днів становить 1330 грн (70х19). Одже, задоволений до стягнення розмір заборгованості за договором №0957286347/1 від 27.12.2020 становить 3999,98 грн основного боргу, 1330 грн проценти, нараховані за 30 днів строку кредиту з урахуванням внесеного відповідачем платежу, всього 5329,98 грн. Відтак, сукупний розмір задоволених позовних вимог за обома договорами відповідно складає 12161,93 грн + 5329,98 грн=17491,91 грн. Суд відхиляє доводи адвоката Тальчук П.І. про наявність у відповідача [PERSON] пільг щодо сплати процентів за спірними кредитними договорами. Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (яка діяла на момент укладення кредитних договорів, їх дії та нарахування відсотків) передбачалося, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Законом України №3633-ІХ від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності18.05.2024, внесені зміни до ст. 14 Закону, відповідно до яких пункт 15 викладено в такій редакції: військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Як вбачається з долучених представником відповідача до відзиву документів чоловік [PERSON] [PERSON] проходить військову службу з 04.01.2024. В свою чергу кредитна заборгованість за обома договорами виникла у відповідача за період 2020-2021 років. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. У цій справі вимога про стягнення заборгованості по процентах це не вимога щодо цивільної відповідальності відповідачки, а вимога щодо виконання істотної умови кредитного договору, тому відповідач не може бути звільнена від сплати процентів. Щодо судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги суд задовольнив на 21% (17491,91х100:83448,11), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 508,70 грн (2422,40х21/100). До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України). Позивачем заявлено до стягнення 25000 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надані: договір про правову допомогу № 02-07/2024 від 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» і адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заява на надання юридичної допомоги №537 від 03.11.2025 у справі щодо [PERSON] , витяг з акту наданих послуг №23 від 28.11.2025 з погодженим переліком послуг та їх вартістю: усна консультація упродовж 2 годин вартість по 2000 грн, підготовка пропозицій упродовж 3 годин вартістю по 2000 грн, складання позовної заяви 15000 грн (3000 грн х5 годин). Фактично послуги адвоката позивачем на час ухвалення судового рішення не оплачені. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами ( ст.133, ст. 141 ЦПК України) У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи. Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; - поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; - дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Позивачем включені до відшкодування послуги з усної консультації та підготовки пропозицій, які на переконання суду відносяться до робіт по складанню позовної заяви, ціна якої визначена у розмірі 15000 грн. Враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, часткове задоволення позову, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд вважає необхідним застосувати приписи частини другої статті 141 ЦПК України та стягнути з відповідача 3150 гривень витрат на правничу допомогу (15000х21:100), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, відповідає принципам розумності та справедливості.

Outcome: partial