Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Адвокат Короп С.В. звернувся до суду з позовом, в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Паланської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просив: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2023 розірвано шлюб між сторонами. За час спільного проживання, перебуваючи у шлюбі, народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Відповідач самоусунулася від виховання дитини та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє турботи щодо свого сина, не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально дитину не підтримує. Всі ці обставини стали невимогливою підставою для подальшого звернення до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 164-166 СК України. На даний час син позивача як ніколи потребує уваги, належного виховання, безперешкодного доступу до виховних дошкільних, позашкільних закладів, заслуговує на достатнє утримання, повне та повноцінне піклування. Разом з цим, відповідач з лютого 2022 року залишила сина проживати з позивачем, а сама виїхала за кордон, де на даний час проживає і знаходиться. В Україну приїздить дуже рідко, з сином не зустрічається, спілкування не підтримає, уваги не приділяє. У зв`язку з тим, що відповідач самоусунулася від дитини, цим самим тотально перешкоджає вільному розвитку та здійсненню виховання сина. Позивач без її згоди не може вільно влаштувати дитину до виховних закладів, у супроводі подорожувати до відпочинкових місць, лікування, займатися повноцінним вихованням дитини, докладати самостійних зусиль щодо фізичного та духовного його розвитку, тощо. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Короп С.В. у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . Доказами, доданими до позовної заяви, підтверджено факти невиконання та неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків. З червня 2022 року відповідач виїхала за кордон, сина не навідує, участі у його вихованні та утриманні не бере. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. 12.12.2025 відповідачем у системі «Електронний суд» сформовано заяву, яку зареєстровано в суді 15.12.2025, у якій вона просила розгляд справи проводити без її участі. Зазначила, що позовну заяву вона підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області Любарська О.Л. у судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника Органу опіки та піклування. При винесенні рішення поклалася на розсуд суду. Вислухавши позивача та представника позивача, малолітнього сина сторін, дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.08.2013 Виконавчим комітетом Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] (актовий запис за № 3 від 08 серпня 2013 року). Його батьками вказані: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] . Відповідно до довідки Уманської гімназії № 14 Уманської міської ради Черкаської області № 545 від 24.11.2023 [PERSON] , [INFO] , навчається в 5-А класі Уманської гімназії № 14 Уманської міської ради Черкаської області, та проживає в [ADDRESS] . Батько [PERSON] постійно підтримує контакт з класним керівником, цікавиться успішністю дитини, спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори. Дитина завжди охайна, доглянута. На протязі навчання в гімназії № 14 вихованням сина займається батько: приводить та забирає дитину, бере активну участь у вихованні сина. Мати [PERSON] в гімназії не була жодного разу, навчанням дитини не цікавиться. Згідно з характеристикою за підписом директора та класного керівника Уманської гімназії № 14 Уманської міської ради Черкаської області [PERSON] , [INFO] , за місцем навчання характеризується виключно позитивно. [PERSON] , 1985 р.н., проживає без реєстрації по [ADDRESS] з сім`єю у складі: [PERSON] , 1985 р.н. - не родич, зареєстрована, але не проживає; [PERSON] , [INFO] - син, проживає без реєстрації. Зазначене підтверджується актом обстеження реєстрації і проживання [PERSON] від 06.12.2023 та довідкою № 16-05/190 від 06.12.2023 Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області. Згідно з довідкою лікаря педіатра [PERSON] КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.12.2023 дитина [PERSON] , [INFO] , звертався за медичною допомогою тільки з батьком [PERSON] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.06.2023 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 квітня 2007 року в Черповодівській сільській раді Уманського району Черкаської області. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип врахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з приписами яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв?язки дитини з її сім?єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім?я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім?ї. Суд має встановити справедливий баланс між різними конкуруючими правами. Роблячи це, потрібно переконливо аргументувати свої рішення і забезпечити процесуальну справедливість усього процесу. У якості правових підстав позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] позивач посилається на пункт 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини та статті 150 СК України батьки несуть основну відповідальність щодо виховання та розвитку дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України), - у тому числі, позбавлення батьківських прав з підстав та у порядку, що визначені статтею 164 СК України. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Saviny v. Ukraine» («Савіни проти України»), заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно зі ст. 76 ЦПК України. Суд вважає за важливе вказати, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Судом установлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка [PERSON] відносно її дитини має призвести до позбавлення її батьківських прав. Так, матеріали справи не містять доказів того, що до відповідача [PERSON] застосовувались буд-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач [PERSON] систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Суд звертає увагу на той факт, що у матеріалах справи відсутні саме докази застосування до [PERSON] заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Рішенням Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області № 63-15 від 29.03.2024 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Висновок Виконавчого комітету Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, як Органу опіки та піклування, оцінений судом у сукупності з іншими доказами. Так, відповідно до зазначеного висновку, Виконавчий комітет Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, як Орган опіки та піклування, вважав за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . У висновку зазначено, що за інформацією Уманської гімназії № 14 Уманської міської ради Черкаської області відсутні відомості про те, що матір не цікавиться навчанням сина. Начальником Служби у справах дітей було проведено опитування малолітнього [PERSON] та з його слів встановлено, що [PERSON] мешкає разом з батьком, тому що мати працює за кордоном, коли приїздить, то привозить йому солодощі та допомагає виконувати домашні завдання. Мати [PERSON] надала до Служби пояснення, в якому зазначила, що вона вирішила, щоб її позбавили батьківських прав, у зв`язку з тим, що планує їхати за кордон і там влаштовувати своє життя. Чоловік, з яким вона планує жити, - проти дитини. На даний час зв`язок із дитиною підтримує. Зі слів матері вона проживає у с. Стратіївка Гайсинського району Вінницької області, але відповідно довідки, виданої Стратіївським округом Гайсинського району Вінницької області - [PERSON] станом на 20.02.2024 на території Стратіївського старостинського округу не зареєстрована та не проживає. Батько дитини на засіданні комісії не зміг обґрунтувати мету, яку він прагне досягнути позбавивши [PERSON] батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав матері змінить існуючу ситуацію та сприятиме захисту інтересів малолітнього сина. [PERSON] не надав підтверджень винної поведінки матері дитини щодо невиконання нею батьківських обов`язків. Судом у судовому засіданні було заслухано пояснення малолітнього [PERSON] . Так, [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що йому 12 років, він навчається в гімназії № 14, яка знаходиться в м. Умань у 7-му класі, оцінки 6 та 7. Живе в [ADDRESS] . Займається спортом, а саме футболом. Проживає лише з батьком, з матір`ю не спілкується з того часу, коли вона почала виїжджати за кордон. З якого часу, він не пам`ятає, він ще був маленький. Він не спілкується ні особисто, ні телефоном. Мама йому нічого не надсилає, з днем народження не вітає. З підказкою батька згадав, що останній раз її бачив, коли вона приїжджала та підписувала документи про позбавлення батьківських прав. Сам з мамою не зв`язувався, бо вона казала їй не дзвонити, в неї є своя сім`я. Це було тоді, коли вона саме приїжджала, десь рік тому. В село вона після того не приїжджала, він її не бачив. На запитання суду про те, що у приміщенні сільської ради, коли його запитували, він пояснював, що мати приїжджає, привозить солодощі та допомагає робити уроки, вказав, що це було раз, саме тоді, коли приїжджала підписувати документи. І ще один раз це було, коли вона привозила солодощі, це було давно. На запитання представника позивача, чи запитував він її, коли спілкувався, чому вона не приділяє йому увагу, відповів, що запитував, і мати сказала, що за кордоном у неї є своя сім`я і вона з ними хоче жити. Із пояснень малолітнього [PERSON] судом не встановлено фактів неналежної поведінки зі сторони відповідача [PERSON] стосовно нього. На переконання суду, у дитини відсутня образа на матір, він згадує її з доброї сторони. Сам факт того, що протягом близько року мати не спілкується з дитиною (зі слів дитини у судовому засіданні) не може бути безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав. Водночас позицію відповідача [PERSON] , яка надала до Виконавчого комітету Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, як Органу опіки та піклування, пояснення, в якому зазначила, що вона вирішила, щоб її позбавили батьківських прав, у зв`язку з тим, що планує їхати за кордон і там влаштовувати своє життя, а чоловік, з яким вона планує жити, проти дитини, суд оцінює критично. Суд враховує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тоді як ч. 3 ст. 166 СК України визначає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Сам факт бажання матері (у разі його наявності) офіційного позбавлення її батьківських прав не звільняє її від утримання дитини. Також суд оцінює критично заяву відповідача про визнання позову, та вважає її такою, що суперечить інтересам дитини. Так, принцип змагальності (передбачений ч. 3 ст. 12 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок ВС у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Ці норми процесуального права дають підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Так, у постанові ВС КЦС від 09.09.2020 у справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права, суд дійшов висновку про те, що заява відповідача [PERSON] від 12.12.2025, в якій вона визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова матері від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 10.11.2023 у справі № 701/1944/22. У вказаній постанові Верховний Суд також наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення батьківських прав. Враховуючи вище вказане, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність наразі підстав для задоволення позову, тому за встановлених обставин та наявних доказів у матеріалах справи, слід відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд переконаний, що в даній справі позивачем не доведено необхідності застосування до відповідача [PERSON] такої крайньої санкції, як позбавлення батьківських прав (розриву кровного споріднення) та позитивного впливу від застосування цієї санкції на малолітнього сина. Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів малолітньої дитини шляхом позбавлення його матері батьківських прав. Висновки суду про недоцільність позбавлення матері [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина станом на сьогоднішній день, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є такими, що не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилався суд. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed