Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ТОВ «Новий Колектор» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] 02.12.2020 укладено Кредитний договір № 02.12.2020-100006554. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». В свою чергу Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 26.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 30000,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10000,00 грн та за відсотками 20000,00 грн. 09.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № СЦ-091024-14, згідно якого ТОВ «Споживчий центр» передало ТОВ «Новий Колектор» права вимоги до боржників, зокрема до боржника [PERSON] за кредитним договором № 02.12.2020-100006554. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в розмірі 30000,00 грн, з яких 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредитом та 20000,00 грн - заборгованість за відсотками, а також понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.01.2026 цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 09.02.2026 відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Зачепіло З.Я. подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідач позовні вимоги не підтримує, з сумою заборгованості у розмірі 30000,00 грн не погоджується, вважає її необґрунтованою, не підтвердженою належними і допустимими доказами. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язувався надати відповідачеві грошові кошти у розмірі 10000,00 грн строком на 14 днів. Однак в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів відповідачеві саме у тих розмірах, що зазначає позивач. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку Відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Сума заборгованості по відсотках у розмірі 20000,00 грн, нарахована з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до умов договору кредитор зобов`язувався надати відповідачем суму коштів у розмірі 10000,00 грн, строком на 14 днів, процентна ставка становить 2%, отже, сума заборгованості за відсотками складає 2800,00 грн, а отже загальна заборгованість за відсотками складає 12800,00 грн, але ніяк не 30000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, вважають, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим. Разом з тим, представник відповідача просить позов задовольнити частково, а саме в розмірі 12800,00 грн. 20.02.2026 представник позивача Овчаренко І.С. подав додаткові пояснення. Зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 02.12.2020 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 02.12.2020- 100006554 від 02.12.2020 р.; 3) надсилання відповідачем Підтвердження укладання кредитного договору (акцепту) кредитного договору №02.12.2020- 100006554 (кредитної лінії) від 02.12.2020 р. Відтак, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір №02.12.2020-100006554 від 02.12.2020 р. у електронному вигляді шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Стороною Кредитодавця документи, що складають Кредитний договір підписувались посадовою особою факсимільним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора «W6662», який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0683496846. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Щодо видачі кредитних коштів. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 127/21564/18 зроблено висновок, що електронні документи, у тому числі квитанції про здійснення оплати, сформовані платіжними системами, є належними та допустимими доказами факту здійснення платежу. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 761/26694/17 зроблено висновок, що факт оплати може підтверджуватися електронними документами, сформованими банківськими або платіжними системами, які містять ідентифікаційні дані транзакції. У зв`язку з наведеним, квитанція ТОВ «ФК «Елаєнс» сервісу інтернетеквайрингу Fondy №316351520 від 02.12.2020 є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, відповідач не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Відтак, відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору та договору факторингу. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві заначено про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи чи повідомлень про поважні причини неявки до суду від відповідача не надходило. Водночас відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав до суду відзив на позовну заяву. З огляду на викладене, враховуючи належне повідомлення відповідача про розгляд справи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що відповідач висловив свою позицію шляхом подання відзиву, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, 02.12.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір (оферти) № 02.12.2020-100006554 шляхом підписання заявки. Відповідно до умов договору та заявки відповідачу надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 10 000 грн. 00 коп.. Первинний строк, на який надається кредит, 14 календарних днів з дати надання. Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру. Максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 20 000 грн. 00 коп.. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Фіксована процетна ставка "Економ" 2% за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка "Стандарт" 2,5% за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. ТОВ «Споживчий Центр» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , перерахувавши йому 10000,00 грн кредитних коштів на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою №316351520 від 02.12.2020, сума переказу 10000 грн, призначення платежу: видача за договором кредиту №02.12.2020-100006554. 09.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № СЦ-091024-14, відповідно до якого ТОВ «Споживчий центр» відступило ТОВ «Новий Колектор» належне йому право вимагати повернення коштів, зокрема, за кредитним договором №02.12.2020-100006554 від 02.12.2020. З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом заборгованість відповідача перед позивачем становить 30000,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10 000, 00 грн., за процентами - 20000,00 грн. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя ст. 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд зазначає наступне. З довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №02.12.2020-100006554 від 02.12.2020 слідує, що станом на 18.11.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 30000,00 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 20000,00 грн. Поряд з цим умовами укладеного між сторонами кредитного договору у формі заявки чітко обумовлено, що строк на який надається кредит становить 14 календарних днів. Цією ж заявкою визначено графік платежів: сума кредиту у розмірі 10000,00 грн та проценти у розмірі 2800,00 грн сплачуються до 15.12.2020. Строк кредитування у 14 днів визначений п. 2 Паспорту споживчого кредиту підписаного сторонами. З дослідженого розрахунку, викладеного у довідці про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №02.12.2020-100006554 від 02.12.2020 видно, що розрахунок заборгованості за процентами проведено поза межами чотирнадцятиденного строку кредитування, що суперечить як умовам узятих на себе сторонами зобов`язань, так і ст. 526 ЦК України. Відповідно до правової позиці Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. У кредитному договорі №02.12.2020-100006554 від 02.12.2020 сторони визначили, що пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк кредитування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Оскільки позивачем не надано доказів пролонгації кредитного договору позичальником, шляхом сплати процентів за весь попередній строк кредитування, відтак нараховувати проценти поза межами строку кредитування ні первісний кредитор ТОВ «Споживчий Центр» ні позивач не мали права. Таким чином сума до стягнення в частині основного боргу та процентів складає 12800,00 грн (10000+2800,00). Саме такий розмір заборгованості на переконання суду відповідає закону та існуючій домовленості сторін. Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов слід задовольнити частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1033,39 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Outcome: partial