Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

В серпні 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Бєлову Р.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.12.2004 до 14.11.2017 та від спільного проживання мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.09.2020 з відповідача було стягнуто аліменти. Відповідачу достеменно було відомо про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання двох дітей, оскільки з його заробітної плати в період з вересня 2021 року по жовтень 2023 року неодноразово здійснювались відповідні утримання. Крім того, раніше позивач [PERSON] вже зверталась до суду із позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Проте відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо сплати аліментів продовжує виконувати неналежним чином, внаслідок чого за період з 01.01.2024 по 01.08.2025 утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дітей, яка становить 220 164,31 грн. Позивачем здійснено власний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період, який склав 678 800,06 грн. Проте у відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені не може перевищувати 100 % розміру заборгованості по аліментам, в зв`язку з чим позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів саме в сумі 220 164,31 грн. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2024 по 01.08.2025 в розмірі 220 164,31 грн. Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 06.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; витребувано у Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) завірені належним чином копії усіх матеріалів виконавчого провадження № 63106428 про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Витребувані матеріали надійшли на адресу суду 09.09.2025. У відповідності до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19.08.2025 представник позивача адвокат Бєлова Р.В. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. 14.11.2025 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого він просить суд витребувати у Інгульського ВДВС письмові відомості щодо підстав нарахування заборгованості за період з 01.01.2024 по цей час у ВП № 63106428, застосування заходів примусового стягнення аліментів з грошового забезпечення, а також стягнутих (списаних) сум на користь стягувача. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24.11.2025 в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів відмовлено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Бєлова Р.В., яка приймає участь у розгляді справ в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, зокрема отримав смс-повідомлення від суду 14.01.2026 о 10:35 год. та є користувачем «Електронного суду». Від нього неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи, правом на подання відзиву відповідач не скористався. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.12.2004 по 14.11.2017 (а.с. 12, т. 1) [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 14). Згідно судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.09.2020 по справі № 489/3930/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2020 року до досягнення [PERSON] , [INFO] , а після цього на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття (а.с. 15, т. 1). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 63106428 24.09.2020 старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 489/3930/20, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 16, т. 1). 18.06.2021 старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 128, т. 1). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, за період з 25.08.2020 по 29.12.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , становить 278 667,85 грн. (а.с. 21, т.1). Згідно довідки Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим від 20.05.2025 за вих. № 76/5/177-738 з доходів [PERSON] на користь [PERSON] здійснювались відрахування на виконання судового наказу № 489/3930/20, виданого18.09.2020 в період з листопада 2024 року по квітень 2025 року (а.с. 22, т. 1). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 05.08.2025, виконаного державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції, за період з липня 2024 року липень 2025 року включно заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , становить 220 164,31 грн. (а.с. 25, т.1). При цьому зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що станом на липень 2024 року заборгованість складала 232 550,38 грн. В той же час, згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 25.06.2025 вбачається, що за період з 25.08.2020 по червень 2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 25.06.2025 становить 200 757,45 грн. При цьому зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що кожного місяця починаючи з грудня 2024 року у відповідача рахується переплата аліментів більше ніж 10 000,00 грн. (а.с. 249-250, т. 2). У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.11.2025, долученого до матеріалів справи відповідачем, встановлено, що за період з липня 2024 по жовтень 2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів склала 193 272,35 грн. При цьому станом на листопад 2024 року заборгованість становила 305 434,86 грн., а станом на жовтень 2025 року 193 272,35 грн. Починаючи з грудня 2024 року щомісячно заборгованість відповідача зі сплати аліментів зменшувалась, оскільки відповідачем було сплачено нараховані аліментів та наявна переплата, яка зарахована в рахунок погашення боргу. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2024 по справі № 489/914/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 25.08.2020 по 01.01.2024 в розмірі 199 212,35 грн. Відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 17.07.2025 по справі № 489/914/24 рішення Інгульського (раніше Ленінського) районного суду м. Миколаєва від 08.11.2024 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. При цьому Миколаївським апеляційним судом при розгляді справи було встановлено, що неможливо стверджувати про наявність вини відповідача у несплаті аліментів за вказаний позивачем період. В межах розгляду даної справи позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2024 по 01.08.2025 в розмірі 220 164,31 грн. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України) Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що за період з 01 січня 2024 року по 01 серпня 2025 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 220 164,31 грн. Проте при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості не виник у вказаний нею період, станом на 01.01.2024 вже існувала заборгованість зі сплати аліментів, яка складала 197 219,39 грн. та в подальшому починаючи з листопада 2024 року (після постановлення місцевим судом рішення про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, яке в наступному було скасовано через відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти) розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісячно зменшувався, оскільки відповідачем систематично здійснювалась сплата аліментів, а також щомісяця наявна переплата зі сплати аліментів більше ніж 10 000,00 грн. за рахунок якої здійснювалось зменшення заборгованості. При цьому суд враховує, що згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2025 по справі № 489/914/24 не можна стверджувати, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 25.08.2020 по 01.01.2024 виникла з вини відповідача [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у несплаті аліментів щодо заборгованості зі сплати аліментів, визначної позивачем, в зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів звільнена від сплати судового збору, при цьому в задоволенні позову відмовлено, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають компенсацію за рахунок держави в порядку,встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed