Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

29.01.2026 до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача зазначає, що з 02 квітня 2013 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з вересня 2025 року. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, а також тривала відсутність взаєморозуміння та довіри між позивачем і відповідачем. Позивач вважає, що на даний час шлюб між сторонами має виключно формальний характер, оскільки особисті відносини між ними носять негативний характер, відсутнє нормальне спілкування та спільне бачення подальшого сімейного життя. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами повністю припинені, спільне господарство не ведеться, спільне проживання фактично припинено. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Крім того, позивач вважає, що надання строку для примирення є недоцільним та не призведе до відновлення сімейних відносин, оскільки зазначені обставини тривають протягом тривалого часу, а попередні спроби примирення між сторонами результатів не дали. Надання строку для примирення лише затягне процес розірвання шлюбу та не відповідатиме інтересам сторін. У прохальній частині позовної заяви, представник позивача - адвокат Пахомова Д. М., просила розгляд справи проводити за її відсутності та позивача та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою судової повістки направленої відповідачці за її зареєстрованим місцем проживання, яка повернута на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позовну заяву відповідач не подала, будь-яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. Суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України вирішити справу в заочному порядку з огляду на те, що відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, суд проводить розгляд цивільної справи за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони 02 квітня 2013 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений актовий запис № 84 (а.с.7). Сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 18.06.2013 Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №413 (а.с. 8). У позовній заяві вказано, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з вересня 2025 року, спільне проживання та ведення господарства припинено, шлюб носить формальний характер у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та довіри між сторонами. Позивач вважає відновлення сім`ї неможливим і просить не надавати строк для примирення. Відповідно до ч. 3ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує, що добровільність є однією з основних засад шлюбу. Шлюб як сімейний союз створює сім`ю, а його договірна природа підкреслює добровільний характер, заснований на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється через його розірвання, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків. Право на подання позову про розірвання шлюбу належить кожному з подружжя. Для забезпечення цього права важливим є прояв взаємної поваги та гідності між сторонами. Беручи до уваги, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечать його інтересам і є неможливими, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved