Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

13.11.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позову представник позивачки зазначає, що 09.08.1986 чоловіку позивачки, [PERSON] для проживання із сім?єю був виданий ордер №689 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] в будинку житлово-будівельного кооперативу, оскільки він являвся членом ЖБК 54 «Клен». Членами сім?ї [PERSON] були його дружина (позивачка) та син [PERSON] . 18.11.1992 чоловік позивачки повністю сплатив вартість кооперативної квартири. [INFO] чоловік позивачки помер. Син позивачки як спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь матері, про що подав відповідну заяву до приватного нотаріуса. Однак позивачці приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно після смерті чоловіка за законом через відсутність документів, що посвідчують право власності на це нерухоме майно. [INFO] помер син позивачки - [PERSON] . Позивачка має намір скористатись своїм правом на оформлення права власності на належне їй майно та своїх спадкових прав після смерті чоловіка, а тому змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.01.2026; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Коваль Наталію Миколаївну. 03.12.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення та здійснити подальший розгляд справи без участі представника відповідача. Ухвалою суду від 06.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 591/12850/25 до розгляду по суті на 24 березня 2026 року об 11 год 00 хв. Позивачка та її представник у судове засідання не прибули, представник позивачки адвокат Лисенко Н.О. подала до суду заяву від 24.03.2026, у якій підтримала позовні вимоги та просила суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивачки. Третя особа у поданій до суду заяві від 19.01.2026 просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поданого відзиву просив здійснити подальший розгляд справи без його участі. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та позивачка зареєстрували шлюб 27.11.1981 у відділі виконкому РАЦСУ м. Суми, актовий запис №2345, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 09.08.1986 чоловіку позивачки, [PERSON] для проживання із сім?єю, був виданий ордер №689 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] в будинку житлово-будівельного кооперативу, оскільки він являвся членом ЖБК 54 «Клен». Членами сім?ї [PERSON] були його дружина (позивачка) та син [PERSON] . 18.11.1992 чоловік позивачки повністю сплатив вартість кооперативної квартири в сумі 8309 руб., про що свідчить довідка №25 від 19.03.2025, видана Сумським міським житловим управлінням ЖБК № 54 «Клен». 09.01.2019 за замовленням [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на зазначену вище квартиру. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , спадкоємцями за законом після смерті останнього стали позивачка та її син [PERSON] [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки, про що подав відповідну заяву до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Коваль Н.М. Позивачці було відмовлено приватним нотаріусом у видачі свідоцтва на спадкове майно після смерті чоловіка за законом через відсутність документів, що посвідчують право власності на вищезазначене нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.10.2025 №267/02-31. При цьому в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій вказано, що відповідно до довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради № 06.01-18/2636 від 16.05.2025, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, в матеріалах інвентаризаційної справи №143952 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 інформація про зареєстроване право власності відсутнє. Державна реєстрація права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за померлим [PERSON] відсутня, а також відсутня інформація про наявність у [PERSON] прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". [INFO] помер син позивачки [PERSON] , позивачка має намір скористатись своїм правом на оформлення права власності на належне їй майно та своїх спадкових прав. У ході розгляду справи встановлено, що позивачка з чоловіком дійсно набули на праві власності кооперативну квартиру номер [ADDRESS] , оскільки повністю сплатили пайові внески за неї. Тому вказана квартира набула статусу спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про те, що подружжя [PERSON] набуло право власності на спірну квартиру, а отже позивачці належить частина квартири [ADDRESS] , набута у спільному майні подружжя. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, за яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 920/615/16, від 05 вересня 2019року у справі № 907/310/18). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена. Згідно зі статтею 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно пункту 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» за статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Верховний Суд України в листі від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначив, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до статті 15 Закону «Про власність», набувають права власності на квартиру (пункти 69, 71). Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Верховний Суд України в постанові від 18 грудня 2013 року в справі №6-138с13 смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім і, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Тобто, виходячи із викладеного вище, до набрання чинності ЦК України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року виникнення права власності на будинки, споруди та інше нерухоме майно не залежало від державної реєстрації, а набуття права власності на кооперативну квартиру було пов?язане лише з повним внесенням пайових внесків на квартиру. власності подружжя. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (частина перша статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСРС, який діяв на час отримання ордеру на квартиру). Відтак наявні підстави стверджувати, що позивачка з чоловіком дійсно набули на праві власності кооперативну квартиру номер [ADDRESS] , оскільки повністю сплатили пайові внески за неї. Тому ця квартира набула статусу спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , згідно діючого на той час Кодексу про шлюб та сім?ю. Наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про те, що подружжя [PERSON] набуло право власності на спірну квартиру, а отже позивачці належить частина квартири [ADDRESS] , набута у спільному майні подружжя. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статей 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак суд, дослідивши надані представником позивачки докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до положень статей 133, 141 ЦПК України судові витрати суд залишає за позивачкою.

Outcome: approved