Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник АТ«ТАСКОМБАНК»звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 9505970475 в розмірі 64602,57 грн., яка складається з наступного: 39270 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5255,78 грн - заборгованість по відсоткам; 20076,79 грн - заборгованість по щомісячним відсоткам. В обґрунтування позову зазначив, що 06.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9505970475. Станом на 12.05.2025 року заборгованість становить 64602,57 грн. АТ«ТАСКОМБАНК»набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором на підставі Договору про відступлення прав вимоги. Оскільки відповідач не погашає заборгованість у добровільному порядку, відбулося звернення до суду із даним позовом. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Матеріали справи місять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув повторно, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав. Дослідивши надані позивачем докази суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України). У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про недоведеність факту набуття АТ «ТАСКОМБАНК»права вимоги до відповідача. Судом установлено, що 06.12.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9505970475. Заборгованість відповідача за Кредитним договором № 9505970475, згідно розрахунку, наданого позивачем, складає 64602,57 грн. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що 01.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено Договір про відступлення прав вимоги №01/09/21, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» зобов`язалось передати права вимоги до позичальників іншому кредитору - АТ «ТАСКОМБАНК». Разом з тим, позивач посилається на виникнення заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за Кредитним договором № 9505970475 від 06.12.2022. Таким чином, на момент укладання договору про відступлення прав вимоги(01.09.2021) не існувало заборгованості за кредитним договором, який було укладено 06.12.2022. Крім того, згідно п. 9.2 Договору про відступлення прав вимоги №01/09/21, сторони визначили строк його дії - один календарний рік (який сплинув 01.09.2022). Отже, заборгованість відповідача не могла бути предметом Договору про відступлення прав вимоги №01/09/21та перейти до іншого кредитора, оскільки цей договір був укладений та припинив свою дію до виникнення заборгованості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено та судом не встановлено факту порушення його прав відповідачем. У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості переконатись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed