Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитними договорами № 101940841, № 304900. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» кредитний договір № 101940841 від 12.02.2022 року. 16.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 101940841 від 12.02.2022 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101940841 від 12.02.2022 року та набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11668 гривень, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 968 грн сума заборгованості за відсотками, 700 грн заборгованість за комісією. Також [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» кредитний договір № 304900 від 19.02.2022 року. 29.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 304900 від 19.02.2022 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 304900 від 19.02.2022 року та набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26865,6 гривень, з яких: 12000 грн сума заборгованості по основному боргу, 14865,6 грн сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитними договорами не виконує, заборгованість не сплачує, позивач просить суд стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 38533,60 грн та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 року визначено, що дану справу буде розглядати головуюча суддя (суддя-доповідач) Краснокутська Н.С. 18.12.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про відкриття провадження у цивільній справі № 175/17720/25 за позовною Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26.01.2026 року, об 11:00 у приміщенні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ЦПКУ. У зв`язку з неявкою сторін на розгляд справи суд ухвалює заочне рішення та постановляє ухвалу про проведення заочного розгляду справи, відповідно до вимог статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» кредитний договір № 101940841 від 12.02.2022 року. 16.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 101940841 від 12.02.2022 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101940841 від 12.02.2022 року та набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11668 гривень, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 968 грн сума заборгованості за відсотками, 700 грн заборгованість за комісією. Також [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» кредитний договір № 304900 від 19.02.2022 року. 29.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 304900 від 19.02.2022 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 304900 від 19.02.2022 року та набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26865,6 гривень, з яких: 12000 грн сума заборгованості по основному боргу, 14865,6 грн сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитними договорами не виконує, заборгованість не сплачує, позивач просить суд стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 38533,60 грн та судові витрати. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, тому суд розгляне справу за наявними у ній матеріалами у порядку ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦКУ, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із матеріалів справи, на обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості за кредитними договорами № 101940841 від 12.02.2022 року, № 304900 від 19.02.2022 року, позивач надав такі докази: копію кредитного договору № 101940841 від 12.02.2022 року, копію додатку № 2 до договору про споживчий кредит № 101940841 від 12.02.2022 року, копію платіжного доручення № 39722262 від 12.02.2022 року, копію договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, копію акту прийому-передачі інформації, згідно з реєстром боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, копію витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, копію договору про надання споживчого кредиту № 304900 від 19.02.2022 року, копію додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 304900 від 19.02.2022 року, копію паспорту споживчого кредиту, копію договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, копію акту прийому-передачі реєстру боржників № 2 за договором факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, копію витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, копію розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 304900 від 19.02.2022 року. Проте, зазначені докази жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним кредитними договорами і чи отримав взагалі. Також суд зазначає про те, що докази не є повними, не містить повністю усіх елементів (частин) договори факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, № 29022024 від 29.02.2024 року, а тільки окремі їх елементи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку про те, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача. Жодних клопотань про витребування доказів заявлено не було. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання коштів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. У ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, відповідно до ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначало, [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» кредитний договір № 101940841 від 12.02.2022 року. 16.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 101940841 від 12.02.2022 року. Також [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» кредитний договір № 304900 від 19.02.2022 року. 29.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29022024 від 29.02.2024 року, який у свою чергу передбачав відступлення права вимоги за кредитним договором № 304900 від 19.02.2022 року. Проте, надані суду копії договорів факторингу є неповними. Зокрема, договори факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, № 29022024 від 29.02.2024 року не містять відомості про усі розділи повністю. Отже, позивач не довів факт набуття права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за зазначеними кредитними договорами. На підставі викладеного в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відтак, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача, оскільки, долучені до позовної заяви докази, не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитними договорами № 101940841 від 12.02.2022 року, № 304900 від 19.02.2022 року, не містять доказів щодо перерахунку коштів на рахунок відповідача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Outcome: dismissed