Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , що належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1996 року, р. № [NUMBER] , [PERSON] , що померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірна квартира [ADDRESS] належить позивачу та співвласнику- рідній бабусі по лінії батька [PERSON] , кожному по 1\\2 частині на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 1996 року, право власності зареєстровано своєчасно у КП МБТІ за р. № 255. [INFO] бабуся позивача [PERSON] народила батька позивача (третю особу по справі) [PERSON] .На початку березня 2009 році бабуся [PERSON] , [INFO] , виїхала у гості до родичів у Республіку Дагестан, Росія, де й померла [INFO] . Майно, що залишилось у якості спадщини після бабусі, а саме: 1\\2 частина квартири [ADDRESS] перебуває на даний момент на тимчасово окупованій території України. Спадкову справу після смерті бабусі ніхто не заводив.Позивач є зареєстрованим у спірній квартирі. Означене підтверджується відміткою у його паспорті громадянина України. Він помилково вважав що оскільки він зареєстрований у квартирі, частина якої належить бабусі, то він фактично прийняв майно бабусі у якості спадку, а оформлення спадщини є лише справою часу. З метою оформлення спадщини на початку вересня 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Земенкової Ю.А. Нотаріус здійснила запит у Департамент реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради а також у Головне управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області з метою встановлення місця реєстрації спадкодавця станом на день смерті [INFO] . Виявилось, що бабуся позивача не була зареєстрована, ні в Мелітополі , ні в Запорізькій області загалом на день своєї смерті. Тож приватний нотаріус повідомив, що не може оформити спадщину за таких підстав та позивачу необхідно звертатися до суду. Отже, з моменту смерті бабусі з 2009 року (протягом 16 років) позивач володіє та користується 1\\2 частиною означеної квартири, як своєю особистою. Через те, що 1\\2 частина квартири [ADDRESS] залишилась неоформленою після смерті бабусі, позивач не може зареєструвати свою частину квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач бажає оформити належним чином право власності на 1\\2 частину означеної квартири, яка залишилась не оформленою його батьком після смерті бабусі, тому приходить до висновку про ймовірність визнання за ним права власності на дане нерухоме майно за набувальною давністю, у зв`язку з чим звернувся до суду. Ухвалою судді від 22.09.2025 року відкрито провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.10.2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 11.12.2025 року витребувано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області додаткові докази. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставинами, в ньому викладеними. Представник відповідача - Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та його представника, допитавши свідка, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 1996 року, зареєстрованого в КП МБТІ за р. № 255, належить частки квартири [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09.09.2021 року. Іншим співвласником частки вказаної квартири є [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 17 серпня 1951 року, свідоцтва про народження [NUMBER] від 24 січня 1978 року, є бабусею позивача [PERSON] . Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , власниками квартири є [PERSON] та [PERSON] по частині кожному. Як вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] від 05.01.2018 року та довідки з місця проживання від 09 вересня 2021 року, виданої директором ТОВ ПКБ «Акві-Буд» [PERSON] , батько позивача [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки з місця проживання від 09 вересня 2021 року, виданої директором ТОВ ПКБ «Акві-Буд» Байрактаром Ю.Д., з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 18.09.2025, з копії паспорту позивача, позивач [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1995 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Як вбачається з відповіді Шостої запорізької державної нотаріальної контори від 15.10.2025 на запит суду, встановлено, що спадкові справи (свідоцтва про право на спадщину) щодо померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , а також заповіти/спадкові договори щодо останньої відсутні. Згідно відповіді УДМС у Запорізькій області від 26.01.2026 повідомлено, що за наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Запорізькій області відомості на громадянку [PERSON] , [INFO] , про декларування/реєстрацію/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відсутні по Запорізькій області. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача та у спірній квартирі вони мешкали весь час, чоловік десь з 1995 року, вона - з 2002 року. На протязі всього часу вони сплачували комунальні послуги, робили ремонт. Бабуся померла ще в 2009 році, ніхто не надававав жодних документів. Вони не знали, що частина квартири належить їй, думали, що вся квартира зареєстрована за позивачем. Вже в 2020-2021 роках вони дізнались про це з технічного паспорту на квартиру. Бабуся проживала на дві країни, та у спірній квартирі не була зареєстрована. Крім того, представником позивачем були надані фото платіжних та банківських квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , де споживачем та платником послуг зазначено [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, необхідно виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнішнього володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. До вищевказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, від 15 червня 2020 року у справі № 323/2677/17, 10 лютого 2022 року, у справі № 622/284/20, від 05 червня 2023 року у справі № 368/1297/20, від 25 квітня 2023 року у справі № 465/3716/18). Таким чином, позивач повинен довести: законність об`єкта володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі свідоцтва про право власності на житло, є власником 1/2 частини у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та постійно проживає у цій квартирі, несе тягар утримання цього майна. Інший співвласник цього майна - [PERSON] померла [INFO] та з цього часу позивач відкрито володіє належною йому часткою цієї квартири. Позивач є зареєстрованим у спірній квартирі. Означене підтверджується відміткою у його паспорті громадянина України. Він помилково вважав, що оскільки він зареєстрований у квартирі, частина якої належить бабусі, то він фактично прийняв майно бабусі у якості спадку, а оформлення спадщини є лише справою часу. Відтак, суд вважає, що позивач добросовісно та відкрито володіє протягом 17 років 1/2 часткою вказаної квартири. При цьому, суд враховує, що спірне майно на час розгляду справи та з часу заволодіння ним позивачем ніким не успадковане, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved