Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

02 травня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) право на 1/2 частку в праві спільної власності на житловий будинок загальною площею 198,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1652542551237); стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані тим, що зазначений житловий будинок належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, у разі його поділу вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 05 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 08 липня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право на 92/100 часток в праві спільної власності на житловий будинок загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1652542551237; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право на 8/100 часток в праві спільної власності на житловий будинок загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1652542551237; право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1652542551237, припинити; зобов`язання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) зі сплати на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошових коштів в сумі 2380693,25 грн. за 1/2 частину спільних боргових зобов`язань, які були направлені на будівництво житлового будинку загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , визнати припиненим. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що поділ спільного будинку колишнього подружжя з урахуванням непогашення [PERSON] своєї частини боргу, витраченого на будівництво саме цього житлового будинку, має відбутися з відступленням від рівності часток. 10 липня 2025 року відкрито провадження у справі №509/3698/25 та призначено підготовче судове засідання. 28 липня 2025 року ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Бочарова А.І. передано матеріали цивільної справи №509/3698/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна судді Козирському Є.С. для вирішення питання про їх об`єднання зі справою №509/2278/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, яка перебуває у його проваджені, оскільки справи пов`язані між собою у зв`язку із чим, доцільно розглядати в одному провадженні. Ухвалою суду від 04.08.2025 року цивільну справу №509/3698/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна об`єднано в одне провадження із цивільною справою №509/2278/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, присвоєно об`єднаній справі №509/2278/25. 15.09.2025 року представник [PERSON] адвокат Шаркова Н.Р. звернулася до суду з заявою про зміну предмету позову, в якій просила визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право на 77/100 часток в праві спільної власності на житловий будинок загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1652542551237; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право на 23/100 часток в праві спільної власності на житловий будинок загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1652542551237; право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1652542551237, припинити; зобов`язання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) зі сплати на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошових коштів в сумі 2380693,25 грн. за 1/2 частину спільних боргових зобов`язань, які були направлені на будівництво житлового будинку загальною площею 198.2 кв.м., житловою площею 46.8 кв.м., адреса розташування: [ADDRESS] , визнати припиненим; вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат. Ухвалою суду від 08.10.2025 року подготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2009 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2015 року у справі №520/17111/14-ц, яке набрало законної сили 23.05.2016 року. В грудні 2016 року [PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності (справа №509/4566/16-ц Овідіопольського районного суду Одеської області). Серед іншого [PERSON] просила здійснити розподіл житлового будинку по [ADDRESS] , визнавши за нею та [PERSON] право власності по 1/2 частині вказаного будинку за кожним. У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення боргу та визнання зобов`язання за договором позики спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що спірний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами був побудований ним особисто за запозичені ним кошти в сумі 200000 доларів США, які були отримані саме на будівництво указаного житлового будинку. За час перебування у шлюбі з [PERSON] . [PERSON] було сплачено позикодавцю процентів за позикою в сумі 21 275 доларів США, а після розірвання шлюбу з [PERSON] за рахунок власних коштів ним було сплачено всього 1845 050 грн, що еквівалентно 20 000 доларів США, у тому числі проценти за 2013, 2014 рік - 420 000 грн. відповідно до розписки від 01 липня 2015 року; часткове повернення займу - 1 085 700 грн, (еквівалент 50 000 доларів США) відповідно до розписки від 05 серпня 2015 року; часткове повернення займу - 1 339 350 грн (еквівалент 50 000 доларів США) відповідно до розписки від 06 вересня 2016 року. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року у справі № 509/4566/16-ц позов [PERSON] було задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство в період з січня 2005 року по 30 вересня 2009 року включно. Визнано спільною сумісною власністю сторін легковий автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», земельну ділянку, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ. «А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна: легкового автомобілю марки «Mitsubishi Outlander», об`ємом 2360 куб.см, земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:01:003:2145, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ . «А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди. У задоволенні решти позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Постановою апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, задоволено частково. Визнано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 198,2 кв.м, житловою 46,8 кв.м під літ. «А-2,а», тераса під літ. «а1», площею 4,4 кв.м, балкон під літ. «а2», площею 6,4 кв.м, альтанка під літ. «Б», площею 23,4 кв.м, підвал під літ. «Б1», площею 23,4 кв.м, під №№ 1-7,І споруди, спільною сумісною власністю сторін. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано зобов`язання за договором позики, укладеним [PERSON] відповідно до розписки від 09.07.2010 року, розписки від 29 серпня 2011 року у розмірі 2690600 гривень спільним сумісним борговим зобов`язанням сторін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених боргових зобов`язань у розмірі 1422525 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплачених судових витрат у розмірі 5 000 гривень. Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2018 року в частині поділу земельної ділянки скасовано. Ухвалено нове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині постанову апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2018 року залишено без змін. В якості підстави для відмови [PERSON] у задоволенні вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, Одеський апеляційний суд в своїй постанові від 27.03.2018 року у справі №509/4566/16-ц зазначив, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заявлені передчасно і можуть бути вирішені лише після сплати нею [PERSON] грошових коштів за 1/2 частини спільних боргових зобов`язань, які були направлені саме на будівництво цього житлового будинку. В цій частині постанова суду апеляційної інстанції після перегляду справи в касаційному порядку, залишилася без змін. 03.05.2018 року Овідіопольським районним судом Одеської області видані виконавчі листи №509/4566/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 5 000 грн., на виконання якого Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 16.05.2018 року було відкрито ВП №56402724, та частини сплачених [PERSON] боргових зобов`язань в розмірі 1422525 грн., на виконання якого Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 16.05.2018 року було відкрито ВП №56402940. У ВП №56402724 з [PERSON] на користь [PERSON] за рахунок заробітної плати стягнуто 2260,91 грн., у ВП №56402940 з [PERSON] на користь [PERSON] за рахунок заробітної плати стягнуто 24142,55 грн. Окрім того, у ВП №56402940 [PERSON] в рахунок погашення боргу передано 2/3 квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві власності, вартістю 362989,20 грн. На цей час рішення у справі №509/4566/16-ц Овідіопольського районного суду в повному обсязі не виконане; сума боргу [PERSON] в частині невиплачених [PERSON] боргових зобов`язань складає 1035393,25 грн. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2021 року у справі №947/24923/20 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, які є спільним сумісним зобов`язанням, задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину погашеного спільного сумісного грошового зобов`язання у розмірі 1345300 грн., що складає еквівалент 50000 доларів США. Постановою Одеського апеляційного суду від 14.11.2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2021 року у справі №947/24923/20 змінено в його мотивувальній частині та залишено без змін в його резолютивній частині. 14.12.2022 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №947/24923/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1345300 грн., на виконання якого Першим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 28.12.2022 року було відкрито ВП №70623428. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2021 року у справі №947/24923/20 на цей час не виконано. Таким чином, під час виконання зазначених судових рішень з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто всього 387131,75 грн. Залишок несплаченої [PERSON] частини спільних боргових зобов`язань, стягнутої з неї судами на користь [PERSON] , складає 2380693,25 грн. У вересні 2023 року [PERSON] звернулася до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, оскільки не має можливості погасити існуючу заборгованість перед [PERSON] . Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] ( [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), введено процедуру реструктуризації боргів [PERSON] , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Пуговкіну А.В. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.02.2024 року провадження у справі №916/4058/23 про неплатоспроможність [PERSON] закрито, припинено процедуру реструктуризації боргів, введену ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 року, припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 року у справі №916/4058/23. Підставою закриття провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] стала невідповідність поданих нею уточнюючих декларацій вимогам повноти відомостей (п.1 ч.7 ст.123 Кодексу України з процедур банкрутства). Проте, як зазначено в позовній заяві [PERSON] , головною підставою для закриття провадження у справі про її неплатоспроможність стало належність їй житлового будинку на праві спільної сумісної власності без визначення (конкретизації) часток. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)). Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Перелік підстав для відступлення від рівності часток майна подружжя, визначений ст. 70 Сімейного кодексу України, не є вичерпним. Житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належіть сторонам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 417695056 від 13.03.2025 року. Обставини спільності боргових зобов`язань, направлених саме на будівництво указаного житлового будинку, встановлені судовими рішеннями у справі №509/4566/16-ц, а тому згідно зі ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Слід зазначити, що під час розгляду справи №509/4566/16-ц питання про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 зазначеного житлового будинку було поставлено судами в залежність саме від сплати нею на користь [PERSON] грошових коштів за 1/2 частини спільних боргових зобов`язань, які були направлені саме на будівництво цього житлового будинку. На цей час ці борги [PERSON] не сплачені. При цьому [PERSON] не приховує, що має намір знов звернутися до Господарського суду Одеської області з заявою про її неплатоспроможність. Очевидно, що метою, яку переслідує [PERSON] , є визнання за нею права на 1/2 частку в праві спільної власності на житловий будинок з наступним звільненням її через процедуру неплатоспроможності від всіх боргів, в тому числі, стягнутих з неї судами на користь [PERSON] , як 1/2 спільних боргових зобов`язань колишнього подружжя, пов`язаних саме з будівництвом цього житлового будинку. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. Pгідно зі ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Як зазначив Конституційний Суд в рішенні № 2-р(II)/2021 від 28.04.2021 року, зазначені приписи ЦК України не допускають дискримінації учасників цивільних відносин, оскільки ці приписи може бути застосовано до будь-якого учасника цивільних відносин у разі, коли він порушує межі здійснення цивільних прав, зокрема, шляхом зловживання належними йому суб`єктивними цивільними правами. Оцінюючи частину третю статті 13 та частину третю статті 16 Кодексу на відповідність приписам частини другої статті 58 Основного Закону України, Конституційний Суд України констатував, що ці приписи Кодексу не визначають дій особи як правопорушення за цивільним правом або як іншу умову для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності. Оспорювані приписи Кодексу встановлюють для учасників цивільних відносин заборону порушувати межі здійснення цивільних прав, а також дають суду можливість відмовити в захисті цивільного права в разі порушення особою вимог частин другої - п`ятої статті 13 Кодексу. Тобто ці приписи Кодексу містять вказівку на юридичні наслідки дій особи, що їх не може бути кваліфіковано як умови, підстави або міри цивільно-правової відповідальності. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що намагаючись визнати за собою право на 1/2 частку в праві спільної власності на житловий будинок з наступним звільненням через процедуру неплатоспроможності від всіх боргів, витрачених на будівництво цього будинку, [PERSON] діє недобросовісно, чітко усвідомлюючи при цьому, яким саме чином її дії вплинуть на іншого учасника правовідносин [PERSON] . Поділ житлового будинку в рівних частках за наявності ухвалених проти [PERSON] судових рішень про стягнення частини спільних боргових зобов`язань, без наміру виконання цих судових рішень як на цей час, так і в майбутньому, очевидно призведе до порушення майнових інтересів [PERSON] , який самостійно повністю сплатив ці боргові зобов`язання. Тож правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Суд зазначає, що приватно\-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання з боку [PERSON] правом і використання приватно\-правового інструментарію всупереч його призначенню в даному випадку проявляється в наявності негативних наслідків для [PERSON] , який, як суб`єкт, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає, потрапить у стан, який його не задовольняє, а здійснення ним своїх прав унеможливиться умовами, які безпосередньо залежать від дій особи, що зловживає своїм правом. Враховуючи викладене, суд вважає викладені обставини підставою для відступлення від рівності часток сторін у житловому будинку, який на цей час належить сторонам на праві спільної сумісної власності, та з урахуванням зазначеного представником [PERSON] в заяві про зміну предмету позову розрахунку, збільшення частки [PERSON] у спільному майні подружжя до 77/100 та зменшення частки [PERSON] у спільному майні подружжя до 23/100 з одночасним припиненням зобов`язання щодо сплати [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів за 1/2 частини спільних боргових зобов`язань. При цьому суд залишає поза увагою посилання представника [PERSON] на преюдиційний характер визначеної частки у праві власності на земельну ділянку, як на підставу визнання за [PERSON] права на 1/2 частку в праві спільної власності на житловий будинок, оскільки згідно зі ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, саме земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Тобто правова доля земельної ділянки слідує правовій долі розташованої на ній нерухомості, а не навпаки. А тому наявність у [PERSON] права на земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок, не прешкоджає поділу цього будинку із застосуванням принципу відступу від рівності часток колишнього подружжя. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, проте він був звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 16 640,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved