Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 09.06.2025 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 01.09.2017 року у розмірі 357 000 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 300 000 доларів США, про що 01 вересня 2017 року видав відповідну розписку та зобов`язався повернути до 01.09.2022 року із сплатою відсотків у розмірі 1000 дол.США щомісячно. Фактично між ними був укладений договір позики. Вказував, що станом на червень 2025 року відповідач борг не повернув. [PERSON] просив стягнути із [PERSON] борг за розпискою в сумі 357 000 доларів США та судовий збір. Матеріали позову суддя отримала 10.06.2025 року. Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1467848 від 11.06.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 21.04.2016 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.06.2025 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадженні з призначенням підготовчого засідання на 14.07.2025 року. Ухвалою суду від 17.06.2025 року заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення. У підготовче засідання 14.07.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 08.09.2025 року. До суду 15.07.2025 року від представника [PERSON] адвоката Вовк О.Є надійшла заява, в якій просив розгляд справи, призначений на 14.07.2025 року, відкласти та надати стороні відповідача можливість ознайомитися з матеріалами справи та надати письмовий відзив на позов. У підготовче засідання 08.09.2025 року учасники процесу не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] відзив суду не надав. Ухвалою суду від 08.09.2025 року у справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 20.10.2025 року. У судове засідання 20.10.2025 року з`явилася представник [PERSON] адвокат Племениченко А.В., розгляд справи відкладено на 02.12.2025 року. У судове засідання 02.12.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 05.02.2026 року. До суду 03.12.2025 року від представника [PERSON] адвоката Племениченко А.В. надійшло клопотання про долучення доказів. У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 05.02.2026 року, відкладено на 18.03.2026 року. У судове засідання сторони не з`явилися, від представника [PERSON] адвоката Племениченко А.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення судового рішення є 30.03.2026 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки від 01.09.2017 року, дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини справи. [PERSON] , [INFO] , було складено 01.09.2017 року розписку, за якою він отримав від [PERSON] , [INFO] , 300 000 доларів США у борг, які зобов`язався повернути до 01.09.2022 року, яка підписана [PERSON] (а.с. 5). Оригінал розписки оглянуто судом. До позову також додано копію паспорту [PERSON] серії [NUMBER] та РНОКПП. Норми права, як підлягають застосуванню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).) Суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (п. 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).) Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). За загальним правилом боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики. Аналіз розписки свідчить про існування між сторонами відносин позики та передачі коштів. Факт укладення договору позики і його умови відповідачем не спростовано. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми або речей. У справі № 6-2789цс16 Верховний Суд України вказав, що договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором. Адже після його укладення всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, позивачем підтверджено факт надання відповідачу в борг грошових коштів у розмірі 300 000 дол.США на підставі укладеного письмового договору позики від 01.09.2017 року. Натомість, будь-які докази про повернення зазначених у розписці коштів у матеріалах справи відсутні, відповідач таких доказів не надала. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неповерненої суми боргу у розмірі 300 0000 дол.США. Проте суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення 57 000 дол.США з відповідача, як процентів у розмірі по 1000 дол.США щомісячно, оскільки згідно боргової розписки не передбачено стягнення процентів у зазначеному позивачем розмірі. Доказів належного виконання зобов`язань відповідачем суду не надано. У зв`язку з вище викладеним суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому стягненню підлягає заборгованість за договором позики у розмірі 300 000 доларів США. Щодо розподілу судових витрат. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 15 140 грн. (максимальна сума судового збору). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 15 140 грн.

Outcome: partial