Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» (далі - Товариство) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.01.2023 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 5999447 від 30.01.2023 надано строком на 100 днів. Дата повернення кредиту 10.05.2023 із можливістю продовження (пролонгації) строку кредитування. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 23 170,00 грн., яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості перед Товариством, як новим кредитором, тому позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, Тому, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд вважає за необхідне провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Сторони в судове засідання не з`явилися, участі повноважних представників не забезпечили. Водночас, позивач одночасно із позовною заявою просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав. Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» № 674-VIII від 03.09.2015, ч.12 ст.11 якого встановлює, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20. Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав договір про споживчий кредит №5999447 (індивідуальна частина) від 30.01.2023 з ТзОВ «Мілоан» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. перераховані на банківську платіжну картку відповідача (маска картки: № [NUMBER] ), що підтверджується копією наданого Товариством платіжного доручення від 30.01.2023 № 92502848. Вказаний кредит надано строком на 100 днів. Процентна ставка фіксована, незмінна та складає: 0,10% від суми кредиту за кожен день в межах пільгового періоду, який триває 10 календарних днів та закінчується 09.02.2023; 3% від суми наданого кредиту за день користування коштами в межах поточного періоду, який складає 90 днів. Істотною умовою кредитного договору є також обов`язок позичальника сплатити на користь кредитодавця одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 5% від суми наданих кредитних коштів, що становить 350,00 грн. (п п. 1.5.1. договору). Відповідач в особистому кабінеті на сайті ТзОВ «Мілоан» після ознайомлення з пропозицією (офертою) позичальника подав заявку на отримання кредиту, а згодом погодився з відповіддю (акцептом) про прийняття умов кредитного договору, тобто відбулося оформлення кредиту онлайн, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Кредитодавцем ТзОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням на вказаний у заяві-анкеті номер мобільного телефону (SMS) одноразовий ідентифікатор F70662, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов зазначеного вище кредитного договору. Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), про що зазначено у ст. 610 ЦК України. Згідно з розрахунком первісного кредитора ТзОВ «Мілоан» сума боргу відповідача є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 23 170,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами в межах погодженого між сторонами строку кредитування, але в межах періоду з 30.01.2023 до 27.04.2023 15 820,00 грн. та одноразова комісія за видачу кредиту в розмірі 350,00 грн. Зазначені у цьому документі відомості не спростовані відповідачем та підтверджуються достатніми доказами у своїй сукупності. Отже, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість. Із копії наданого суду кредитного договору (п.1.4.) вбачається, що встановлені для позичальника проценти є платою за користування кредитом, водночас фіксована одноразова комісія за своєю суттю виступає також платою, хоча й за підготовку, організацію на надання кредиту (фінансової послуги). Проте одноразова комісія за надання кредиту визначена у паспорті цього кредиту як платіж за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору (Розділ 4). 27.04.2023 між ТзОВ «Мілоан» і Товариством укладено договір про відступлення прав вимоги № 95-МЛ з підписаними надалі між вказаними особами Актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом із зазначеного реєстру, за змістом яких відбулася заміна первісного кредитора новим, яким виступає позивач у цій справі. За змістом складених та підписаних сторонами документів до нового кредитора в особі Товариства перейшло право вимоги за кредитним договором від 30.01.2023 № 5999447 до боржника [PERSON] на загальну суму 23 170,00 грн., яка включає борг за основною сумою (тілом) кредиту, нараховані, але не сплачені позичальником проценти за користування кредитними коштами станом на 27.04.2023 та одноразову комісію (порядковий номер боржника 293 у новій редакції Реєстру боржників від 10.09.2025 згідно з Додатковою угодою № 1 від 26.08.2025). Водночас, суд не погоджується із правомірністю нарахування первісним кредитором [PERSON] одноразової комісії за надання кредиту з огляду на нікчемність умови кредитного договору про необхідність її сплати відповідно до положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» 15.11.2016 № 1734-VIII. Товариством не доведено, за які конкретно супутні послуги кредитодавцем нараховано відповідні платежі, а так само погодження таких послуг зі споживачем. При цьому, враховуються висловлені у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 (справа №740/3852/19) та від 31.08.2022 (справа №202/5330/19) правові позиції, які є релевантними до обставин цієї справи. Таким чином, позовні вимоги Товариства до [PERSON] в частині стягнення суми одноразової комісії за надання кредиту підлягають відхиленню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 385,57 грн. та не більше 7 878,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що складає 98,48% від ціни позову. Частиною 2 вказаної ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/13892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають т розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. представником Товариства надано суду: договір про надання правової правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між Адвокатським бюро «Апологет» та позивачем, копії ордера адвоката від 20.10.2025, акта № Д/6944 з детальним описом наданих послуг правничого характеру від 12.11.2025, в яких деталізовано кожен вид виконаних робіт та наданих послуг. Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Outcome: approved