Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

23 вересня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, укладеного відповідачем 02 грудня 2020 року з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02 грудня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №3895698, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 6000,00 грн на 30 днів (01 січня 2021 року) із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 1.99 %, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису JN3rzHfVKc, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - gigabayt.2001@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня, Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №3895698 від 02 грудня 2020 року, свої зобов`язання виконав, зокрема передав [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 6000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача за номером платіжної картки № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем в анкеті-заяві до вищевказаного договору позики. В подальшому, Позикодавцем/Первісним кредитором відступлено право вимоги за вказаним вище Договором позики, зокрема: 21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», укладено договір факторингу №2106 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20328,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3582,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача, на його користь, заборгованість за договором позики №3895698 від 02 грудня 2020 року, набуту за договором факторингу (відступлення права вимоги) в загальному розмірі - 9582,00 грн, зокрема: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3582,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Згідно протоколу автоматизованого автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2024 року, справу № 513/1118/24 розподілено судді Саратського районного суду Одеської області К.Ю. Рязановій. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Витребувано у АТ «Універсал Банк»: інформацію щодо належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] карткового рахунку [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Універсал Банк» [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 02 грудня 2020 року по 05 грудня 2020 року. 29 жовтня 2024 року від АТ «Універсал Банк», на виконання ухвали суду від 25 вересня 2024 року, надійшла витребувана інформація, а саме: інформація про факт належності банківської картки № [NUMBER] [PERSON] з додатком виписки про рух коштів по зазначеній картці з 02 грудня 2020 року по 05 грудня 2020 року. 24 грудня 2024 року від представника відповідача - адвоката Манової І.М., надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке вмотивоване тим, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 21 грудня 2021 року, виконавчий напис нотаріуса №244779 від 28 червня 202 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню. 07 січня 2025 року від представника позивача Кожем`яченко Ю.М., через систему «Електронний суд», надійшли заперечення на клопотання подане представником відповідача, згідно якого представник позивача позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» просить задовольнити у повному обсязі, заперечуючи проти закриття провадження у справі, яке вмотивоване тим, що у цій справі №513/1118/24 предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики, тоді як у справі, на яку посилається відповідач, предметом спору було визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене на думку позивача ці два предмети спору мають різну юридичну природу, а саме: по-перше, у цій справі вирішується питання виконання договірних зобов`язань; по-друге, у справі про виконавчий напис вирішувалося питання законності документа, що надає право на стягнення. Таким чином, представник позивача вважає, про наявність відмінності підстав, оскільки у цій справі позовні вимоги базуються на договорі позики № 3895698 від 02 грудня 2020 року, а у справі про виконавчий напис основною підставою була процедурна перевірка законності вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також, представник позивача пояснює, що позивач, намагаючись захистити своє право, звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на підставі Договору позики №3895698 від 02 грудня 2020 року. Виконавчий напис нотаріуса не виключає можливості подання позову, особливо якщо цей спосіб захисту виявився неефективним, аргументуючи визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не позбавляє позивача права звернутися до суду. Саратський районний суд Одеської області своїм рішенням від 20 грудня 2021 року визнав виконавчий напис № 244779, вчинений 28 червня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. Це означає, що реалізація права на стягнення боргу через виконавчий напис заблокована через рішення суду. Тому позивач вважає, що має законне право звернутися до суду з позовною заявою для стягнення боргу іншим способом. Звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження свідчать про те, що позивач діяв сумлінно та в межах наданих законом повноважень. Позивач намагався стягнути борг без зайвого судового навантаження, використовуючи інструменти, передбачені законом. Через те, що виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, у позивача фактично не було іншого способу захисту порушеного права, крім подання позову до суду. Це підтверджує, що позивач мав право звернутися за судовим захистом після неуспішних спроб стягнути борг позасудовим шляхом. Таким чином, представник позивача вважає, що підстави спорів не є тотожними, обґрунтовуючи свою позицію частиною 1 статті 255 ЦПК України, судове провадження може бути закрите, якщо справа вже розглянута по суті, між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах. У цій ситуації зазначені критерії не виконуються. Також, представник позивач, вважає, що закриття провадження за відсутності тотожності спорів призведе до необґрунтованого обмеження права позивача на судовий захист своїх прав та законних інтересів, звертаючи увагу суду на те, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що ця справа стосується того самого предмета та підстав, що й попередній спір. Таким чином, позивач просить суд: відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття судового провадження; розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. 17 червня 2026 року в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Манова І.М., клопотала про надання можливості щодо врегулювання спору в позасудовому порядку. Представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач та його представник - адвокат Манова І.М., будучи належним чиним повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання - до зали суду не прибули. 16 березня 2026 року від адвоката Манової І.М., через електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи у її та відповідача відсутність; позовні вимоги заперечують та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, прийнявши законне та обґрунтоване рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3895698. Відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6000,00 грн, який надався на 30 днів до 01 січня 2021 року з фіксованою процентною ставкою 1,99 % (процентів) в день, зниженою процентною ставкою /день (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) 0,49%, процентною ставкою за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 178,85%, орієнтовною загальною вартістю позики у розмірі 8882,00 грн. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором - JN3rzHfVKc, що відповідає ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджено довідкою про ідентифікацію від 02 грудня 2020 року, яку проведено шляхом підтвердження електронного цифрового підпису. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором. Також, даний факт не було спростовано і представником відповідача під час слухання справи та не надано відповідних належних доказів на підтвердження погашення заборгованості за договором позики від 02 грудня 2020 року №3895698. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором позики від 02 грудня 2020 року №3895698, укладеного між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у відповідача утворилась заборгованість за невиконання договірних зобов`язань, а саме: заборгованість у загальному розмірі - 9582,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 3582,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період користування позикою. 21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2106, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому Права Вимоги, а Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Згідно п. 5.2. Договору факторингу встановлено, що перехід від Позикодавця/первісного кредитора до Позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Виконання п.5.2. Договору факторингу підтверджується підписанням сторонами Додатку №4 та №5 до Договору факторингу. (Додатки №4 та №5 до Договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 р. - додаються до позовної заяви). Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 20328,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14328,00 грн - сума заборгованості за відсотками, додаючи витяг з Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року. Проте, враховуючи умови Договору позики №3895698 від 02 грудня 2020 року, та те, що сума кредиту становить 6000 грн, а строк користування позикою - 30 днів (додаткових угод про продовження строку договору позики - укладено не було) в строки визначені Договором позики заборгованість - не сплачена, тому врахувавши правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмір 1,99% від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені відповідачем платежі за договором, які складають - ,00 грн. Враховуючи вище викладене заборгованість відповідача за кредитним договором складає 9582,00 грн. (розрахунок заборгованості - додається), зокрема: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3582,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, згідно з п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості. Таким чином заборгованість за договором позики підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, суд також стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved