Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

26.12.2025 ТОВ «Свеа Фінанс» через представника, з використанням системи «Електронний суд» звернулося до Смілянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2021 [PERSON] в електронній формі уклала із ТОВ «Лінеура Україна» договір №2148919 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Після здійснення відповідачем реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі і заповнення електронної заявки на отримання споживчого кредиту, ТОВ «Лінеура Україна» 18.07.2021 було здійснено ідентифікацію і верифікацію [PERSON] , яка прийняла оферту, погодившись із її умовами. Відповідно до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2148919 від 18.07.2021, ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 11400,00 грн шляхом їх перерахування на карту позичальника № [NUMBER] , що підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Кредит надавався строком на 30 днів із можливістю пролонгації. 15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №2-15072022, відповідно до умов якого та за реєстром боржників від 15.07.2022 новий кредитор набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №2148919 від 18.07.2021 року на загальну суму 37362,00 грн. Відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення простроченої заборгованості, що станом на час звернення позивача до суду складає 37362,00 грн, включає заборгованість за сумою кредиту 11400,00 грн, заборгованість за процентами 25962,00 грн. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи. Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте без вручення, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. 18.07.2021 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» шляхом обміну електронними повідомленнями укладено договір №2148919 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 11400,00 грн (п. 1.2 договору) шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] (п. 2.1 договору), що підтверджується письмовим повідомленням від надавача платіжних послуг - ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується в межах строку, визначеного п. 1.3 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, а також у межах нового строку кредитування, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п. 4.1 договору; в межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.2 договору (п. 1.4.1 Договору). Згідно з п. 1.4.2 договору знижена процентна ставка 0,76% в день застосовується за умови, що споживач в строк, визначений в п. 1.3 договору або протягом трьох наступних календарних днів здійснить повне погашення заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, то клієнт як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (у разі пролонгації до дати пролонгації, не включно), однак не більше ніж в строк кредиту, визначений в п. 1.3 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Орієнтовна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною процентною ставкою 24079,41% річних, за зниженою процентною ставкою 1116,88% річних (п.1.5.1-1.5.2 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає за стандартною процентною ставкою 17898,00 грн, за зниженою процентною ставкою 13999,20 грн (п.1.6.1-1.6.2 договору). Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Пунктом 4.1 договору передбачено порядок пролонгації договору за ініціативою клієнта, для чого останній має в ІТС товариства натиснути кнопку про продовження строку кредитування та сплатити всю суму нарахованих процентів за користування кредитом. За п. 4.2 кредитного договору сторони погодили умови автопролонгації, що діє у разі наявності в клієнта заборгованості станом на час закінчення строку кредитування та у разі, якщо клієнт не вчинив дій для пролонгації договору. Строк автопролонгації не може перевищувати 120 днів (включаючи період, визначений п. 3.1 договору), тобто строк користування кредитом не може перевищувати 120 днів (п. 4.2.5 договору). За користування кредитом у відповідний період проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою, в тому числі і в разі, якщо раніше було застосовано знижену процентну ставку (п. 4.2.3 договору). Вказаний договір разом із паспортом споживчого кредиту та додатком №1 (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта) підписані позичальником [PERSON] електронним цифровим підписом із використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджується паперовими копіями відповідних документів, створених в електронній формі. Із листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 судом встановлено, що 18.07.2021 о 14-10 год здійснений переказ грошових коштів в сумі 11400,00 грн, на картку № [NUMBER] . 17.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» у зв`язку із неможливістю в повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за договором, відповідно до розділу 4 договору клієнт ініціював продовження строку користування кредитом, тому укладений додатковий договір до договору №2148919. За змістом п. 3.1 додаткового договору сторони погодили продовжити строк кредитування на 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 17.09.2021. Процентна ставка протягом строку, вказаного в п. 3.1 додаткового договору, складає 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 24079,41% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення додаткового договору складає 17898,00 грн (п. 3.3-3.4 додаткового договору). Вказаний додатковий договір разом із паспортом споживчого кредиту та додатком №1 (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта) підписані позичальником [PERSON] електронним цифровим підписом із використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджується паперовими копіями відповідних документів, створених в електронній формі. 17.09.2021 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» у зв`язку із неможливістю в повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за договором, відповідно до розділу 4 договору клієнт ініціював продовження строку користування кредитом, тому укладений додатковий договір до договору №2148919. За змістом п. 3.1 додаткового договору сторони погодили продовжити строк кредитування на 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 18.10.2021. Процентна ставка протягом строку, вказаного в п. 3.1 додаткового договору, складає 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 24079,41% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення додаткового договору складає 17898,00 грн (п. 3.3-3.4 додаткового договору). Вказаний додатковий договір разом із паспортом споживчого кредиту та додатком №1 (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта) підписані позичальником [PERSON] електронним цифровим підписом із використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджується паперовими копіями відповідних документів, створених в електронній формі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлений порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого відповідачу були перераховані кошти, відповідно до умов кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, що вбачається із розрахунку заборгованості. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №2-15072022, відповідно до умов якого та на підставі витягу із реєстру боржників новий кредитор набув право грошової вимоги до [PERSON] за договором №2148919 від 18.07.2021 на загальну суму 37362,00 грн. За п. 3.1.1 договору, первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором. Відповідно до п. 3.1.3 договору, права вимоги переходять до нового кредитора з моменту зарахування грошових коштів в повному обсязі в розмірах, визначених в п. 2.5 договору, на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників щодо їх заборгованостей. Разом із правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані із ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент такого переходу. На підтвердження придбання права вимоги надано платіжне доручення від 18.07.2021 №8664 про перерахування ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ТОВ «Лінеура Україна» коштів на виконання договору факторингу №2-15072022 від 15.07.2022. На підставі рішення «Свеа Економі Кіпр Лімітед» №1 від 25.03.2024 як єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна», останнє змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс». Станом на дату подачі позовної заяви, заборгованість відповідачки за договором споживчого кредиту №2148919 від 18.07.2021 становить 37362,00 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту 11400,00 грн, заборгованість за процентами 25962,00 грн. Відповідач [PERSON] порушила умови вищевказаного договору і тому має заборгованість. До теперішнього часу відповідач заборгованість за вищевказаним договором не сплатила, що підтверджується випискою з особового рахунку. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що проценти нараховані відповідачеві за період із 18.07.2021 до 16.08.2021 за пільговою процентною ставкою 0,76% щоденно. 17.08.2021 позичальником сплачено повну заборгованість за нарахованими процентами, тобто вчинені дії для пролонгації строку кредитування, що із урахуванням додаткової угоди від 17.08.2021 мав завершитися 17.09.2021. За період із 18.08.2021 до 16.01.2022 проценти нараховані за стандартною процентною ставкою 1,9% щоденно, при цьому 17.09.2021 позичальником сплачено повну заборгованість за нарахованими процентами, тобто вчинені дії для пролонгації строку кредитування, що із урахуванням додаткової угоди від 17.09.2021 мав завершитися 18.10.2021. 22.10.2021 позичальником вчинений платіж на суму 20,00 грн, що значення для пролонгації договору не мав. З огляду на п. 4.2.1 та п. 4.2.5 кредитного договору, враховуючи вчинення клієнтом дій з пролонгації строку кредитування, а також застосованої позикодавцем автопролонгації, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 18.10.2021 (день завершення строку кредитування, встановленого додатковим договором від 17.09.2021) позичальник мав непогашену заборгованість, суд приходить до висновку, що граничний термін користування кредитом не міг бути тривалішим, ніж до 14.11.2021, оскільки в п. 4.2.5 сторони погодили загальну кількість календарних днів користування кредитом, а не максимальну тривалість періоду пролонгації. Отже за відсутності домовленості про інше, підстави для нарахування процентів позикодавцем після вказаної дати - не існують. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач відзив на позовну заяву не надала, заперечень проти розміру заборгованості не наводила. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11400,00 грн, однак проценти нараховані поза строком кредитування, сума, нарахована в якості заборгованості за процентами починаючи із 15.11.2021, стягненню не підлягає, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За платіжною інструкцією від 23.12.2025 №536, позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути із відповідача.

Outcome: partial