Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101377417 від 25.03.2025 року у розмірі 46451,16 грн. та судові витрати в сумі 2422,40 грн. В обґрунтуванні позову вказав, що 25.03.2025 року [PERSON] уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір №ABH0CT155101377417, щодо надання останній кредиту в розмірі 50000,00 грн. строком на 12 місяців (тобто до 24.03.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту). Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 50000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 24.03.2026 року, терміном на 12 місяці. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75,00 річних. Відповідно до п. 7, Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0,00 грн. Станом на 01.12.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором склала суму в розмірі 46451,16 грн., яка складається з: 37224,28 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 8357,43 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією, 869,45 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. У зв`язку з чим АТ «Акцент-Банк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 16.12.2025 року означену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник АТ «Акцент Банк» не з`явився, в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справу за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву згідно якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, разом цим просить суд розстрочити виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості та судових витрат у зв`язку з перебуванням у скрутному матеріальному положенні через хворобу доньки, на підтвердження чого надає відповідні медичні документи. А саме просить розстрочити виконання рішення на один рік, перший платіж 3870,93 грн та судовий збір, а кожен наступний платіж по 3870,93 коп. щомісячно протягом 11 місяців зі сплатою до 10 числа місяця. Розгляд справи просить провести без її участі. Враховуючи клопотання сторін, суд вирішив на підставі ст. 247 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.03.2025 року [PERSON] та АТ «Акцент - Банк» уклали кредитний договір №ABH0CT155101377417, про надання кредиту в розмірі 50000,00 грн. строком на 12 місяців (тобто до 24.03.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Вид кредиту - послуга «Швидка готівка». Щомісячний платіж 6085,25 грн. Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків, комісій 73023,02 грн. Кредитний договір складається із Заяви клієнта та Графіку погашення кредиту. До позовної заяви Банк додав копію паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101377417 від 25.03.2025 року, таблицю обчислення вартості кредиту, розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів по кредиту, меморіальний ордер № TR.45196371.36805.5630. Дослідивши означені докази суд встановив, що перед укладенням кредитного договору [PERSON] була ознайомлений з усіма його умовами і погодилася укласти договір саме на таких умовах, про що свідчить наявність її підпису у означених вище документах. На виконання умов договору позивач АТ «Акцент-Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 50000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.45196371.36805.5630 від 25.03.2025 року. З виписки по кредиту та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із чим, станом на 01.12.2025 року, відповідач має заборгованість у розмірі 46451,16 грн., яка складається з наступного: 37224,28 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 8357,43 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 869,45 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України). Згідно положень ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дослідивши надані позивачем докази вважає їх належними та допустимими доказами та такими, що доводять факт укладення кредитного договору, отримання та користування кредитними коштами, наявність та розмір заборгованості відповідача. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, заборгованість не сплатила, визнала її наявність та розмір, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 37224,28 грн. та залишок заборгованості за процентами 8357,43 грн. - підлягають до задоволення. Разом з тим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо стягнення неустойки. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Так, згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 25.03.2025 року. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 869,45 грн. Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача неустойки до задоволення не підлягає. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору №ABH0CT155101377417 від 25.03.2025 року в розмірі 45581,71 грн, яка складається з: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 37224,28 грн, заборгованості за процентами - 8357,43 грн. Згідно положень ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Статтею 435 ЦПК України, зокрема, передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Суд вважає, що обставини вказані відповідачем є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення, при цьому представником позивача заперечень проти розстрочення виконання рішення суду висловлено не було, а тому суд вважає, що слід розстрочити виконання даного рішення строком на 1 рік. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., таким чином на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 2377 грн. Згідно з ст. 142 ЦПК України та ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню та відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 188 грн 50 коп. та повернути позивачу з державного бюджету 1 188 грн 50 коп. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: partial