Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

І. Виклад позиції заявника та представника позивача. Представник КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] (надалі відповідачі) про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, згідно якої просить суд стягнути в рівних долях з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (ЄДРПОУ 31619819) заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2022 по 01.10.2025 в сумі 12 472,93 грн. та судові витрати в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2013 є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] та абонентами КП «ЧТЕ», який користувався послугами з постачання теплової енергії. Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг теплової енергії, шляхом укладання публічного індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що підтверджується оголошенням про опублікування тексту договору на веб-сайті підприємства. В період з жовтня 2022 по вересень 2025 року відповідачам за адресою: [ADDRESS] відповідно до розпоряджень Чорноморського міського голови від 25.10.2022 №294, від 13.11.2023 №315, від 31.10.2024 №401 надавалися послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актами про підключення систем теплопостачання в опалювальних сезонах 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025. Пунктом 7 ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про наданні комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, плати за абонентське обслуговування. Відповідно до п.32 «Правил надання послуг з постачання теплової енергії», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, плата за послуги розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої, виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року). Однак, відповідачі не сплачували послуги, в зв`язку з чим за період з жовтня 2021 по вересень 2024 року станом на 21.10.2024 утворилась заборгованість в розмірі 32524,17 грн. Оскільки по теперішній час відповідач не сплатив заборгованість по постачанню теплової енергії, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] 05.01.2026 надала до суду пояснення на позов, просить суд виключити з розгляду судом всіх додатків наданих позивачем, як невідповідні ЦПК України, є недопустимими, недостовірними, тощо, посилаючись на те, що: - права позивача не порушені; - не зрозуміло за яких обставин позивач отримав конфіденційну інформацію щодо відповідачів; - в матеріалах справи відсутні докази встановлення правовідносин між сторонами, договори між сторонами не укладались; - відсутні докази, на підставі яких первинних бухгалтерських документів та за якою методикою позивач проводив розрахунок боргу; - у відповідачів є сумнів щодо існування Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, тощо. Представник позивача був належним чином сповіщений про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явився та надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони (а.с.103). В судовому засіданні відповідач [PERSON] від свого імені та від імені співвідповідача [PERSON] , якого представляє в суді на підставі довіреності, просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пояснення, викладені у письмовій заяві. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 17.10.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.47). Ухвалою суду від 08.11.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.53-54). Ухвалою суду від 03.03.2026 (а.с.125-130): - клопотання відповідача [PERSON] про поновлення пропущеного строку на подання пояснень на позовну заяву - задоволено. - поновлено відповідачу процесуальний строк на подачу пояснень. - прийнято пояснення відповідача на позов. - клопотання про визнання доказів неналежними, недопустимими, недостовірними не розглянуто, в зв`язку з його передчасністю. - дозволено [PERSON] використання портативних відео пристроїв у судовому засіданні по даній цивільній справі, крім трансляції даних відеозаписів судових засідань у відкритих соціальних мережах. - у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про надання дозволу на використання російської мови у судовому засіданні в цій справі відмовлено. - роз`яснено відповідачу його право подати до суду заяву про допуск перекладача до участі у судовому процесі в цій справі. - у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2013 є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг теплової енергії, шляхом укладання публічного індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що підтверджується оголошенням про опублікування тексту договору на веб-сайті підприємства (а.с.5). В період з жовтня 20 22 по вересень 2025 року відповідачам за адресою: [ADDRESS] відповідно до розпоряджень Чорноморського міського голови від 25.10.2022 №294, від 13.11.2023 №315, від 31.10.2024 №401 (а.с.6, 9, 12) надавалися послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актами про підключення систем теплопостачання в опалювальних сезонах 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 (а.с.7, 10, 13). Рішеннями виконавчого комітету Чорноморської міської ради №270 від 29.10.2021, №296 від 25.10.2022, №307 від 24.10.2023, №356 від 18.10.2024 встановлено тарифи (двоставкові) на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії Комунальному підприємству «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (а.с.16-21, 25-31, 32-36, 40-43). Відповідачі не сплачували послуги в повному обсязі, в зв`язку з чим за період з з 01.10.2022 по 01.10.2025 станом на 06.10.2025 утворилась заборгованість в розмірі 12 472 грн. (а.с.15). ІV. Оцінка Суду. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 67ЖК України передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.525 ЦК України: одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2013 є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг теплової енергії, шляхом укладання публічного індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що підтверджується оголошенням про опублікування тексту договору на веб-сайті підприємства (а.с.5). В період з жовтня 2022 по вересень 2025 року відповідачам за адресою: [ADDRESS] відповідно до розпоряджень Чорноморського міського голови від 25.10.2022 №294, від 13.11.2023 №315, від 31.10.2024 №401 (а.с.6, 9, 12) надавалися послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актами про підключення систем теплопостачання в опалювальних сезонах 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 (а.с.7, 10, 13). Рішеннями виконавчого комітету Чорноморської міської ради №270 від 29.10.2021, №296 від 25.10.2022, №307 від 24.10.2023, №356 від 18.10.2024 встановлено тарифи (двоставкові) на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії Комунальному підприємству «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (а.с.16-21, 25-31, 32-36, 40-43). Пунктом 7 ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про наданні комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, плати за абонентське обслуговування. Відповідно до п.32 «Правил надання послуг з постачання теплової енергії», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, плата за послуги розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої, виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року). Відповідачі не сплачували послуги в повному обсязі, в зв`язку з чим за період з 01.10.2022 по 01.10.2025 станом на 06.10.2025 утворилась заборгованість в розмірі 12 472 грн. (а.с.15). Доводи відповідачів у поясненнях, що визначена позивачем сума заборгованості є сумнівною, не заслуговують на увагу, оскільки свого контррозрахунку заборгованості за надані послуги відповідачами не надано. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила суду, що договори про послуги з постачання теплової енергії у належну їй квартиру не укладались ні нею, ні іншим співвідповідачем у справі (співвласником квартири), але надавались позивачем неналежної якості, спірну квартиру не відключено від надання послуг, відповідачі з приводу надання послуг неналежної якості та відключення квартири від спірних послуг не звертались ні до позивача, ні до суду, тощо. Частиною третьою статті 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію встановлені в статті 19 Закону України "Про теплопостачання". Згідно із ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Крім того, відсутність укладеного між сторонами договору не спростовує фактичного прийняття споживачем наданих до вказаної квартири послуг теплопостачання; докази відмови у передбаченому законом порядку відповідачів, як споживачів, від отримання таких послуг відсутні. Отже, відповідачами не надано належних та допустимих доказів, що дана квартира на законних підставах була обладнана індивідуальною системою опалення та відключена, у встановленому законодавством порядку, від мереж централізованого опалення (теплопостачання). Щодо твердження відповідача [PERSON] про вилучення всіх додатків наданих позивачем, як невідповідним ЦПК України (визнання їх недопустимими, неналежними, недостовірними) (а.с.63-76), з тих підстав, що дані докази не містять відомостей про бухгалтерську інформацію та отримані з порушенням закону, суд керується наступним. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На переконання суду позивачем разом із позовною заявою додано всі документи, в тому числі документи, що підтверджують право особи діяти від імені іншої особи чи органу, які оформлені відповідно до вимог ЦПК, сумніву не викликають і вони повинні безпосередньо стосуються справи. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №2483 від 09.10.2025 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2779,90 грн. судового збору та 248,10 грн. судового збору при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу (а.с.45), який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved