Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 29.08.2023 р. між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та [PERSON] укладено кредитний договір №1324133306765, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 22.07.2024 р. між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено Договір факторингу № 22072024, згідно якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №1324133306765 від 29.08.2023 р. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 16 000.00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4000.00 грн; заборгованість за відсотками становить 12000.00 грн. Позичальником не виконані належним чином кредитні зобов`язання, не повернуто кредит у строки передбачені Кредитним Договором. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1324133306765 від 29.08.2023 р. в розмірі 16 000.00 грн., судовий збір у сумі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000.00 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2026 р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 67). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, через систему "Електронний суд" подав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує (а.с.79-80). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи відповідач був повідомлений належним чином згідно з порядком, встановленим ст.128 ЦПК України (а.с. 71-72, 76-78, 82-83). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст.280 ЦПК України за наявності згоди позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. 13 березня 2026 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 29 серпня 2023 року між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та [PERSON] було укладено кредитний договір №1324133306765 /далі Договір/ (а.с.17-23). Сума кредитного ліміту складає 4000.00 грн., тип кредиту - кредитна лінія, строк дії договору - 120 днів; тип процентної ставки - фіксована; дисконтна процентна ставка становить - 1,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня по день повернення кредиту; базова процентна ставка складає 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту зазначеного в п.1.3 Договору (п.1.2-1.4.2 Договору). Договір підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором "D6D2G4". Між ТОВ "ФК "Віва Капітал" та [PERSON] погоджено Графік платежів за кредитним договором №1324133306765 від 29.08.2023 р. (а.с.23) та Паспорт до кредитного договору №1324133306765 від 29.08.2023 р. (а.с.15-16). ТОВ "ФК "Віва Капітал" свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, перерахувавши 29.08.2023 р. [PERSON] на його картковий рахунок грошові кошти у розмірі 4000.00 грн, що підтверджується інформацією ТОВ "ФК "Контрактовий Дім " №33352-1287803473-24122025 від 24.12.2025 р. (а.с.31). 22 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Віва Капітал" (далі Клієнт) укладено Договір факторингу № 22072024, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.33-36). Відповідно до п.2.1 умов Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення, на умовах передбачених Договором. Згідно п. 4.1 права вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання цього договору. Згідно Акту приймання-передачі Реєстру прав вимоги від 22 липня 2024 року до Договору факторингу №22072024 від 22.07.2024 р., Кредитор передав, а Новий Кредитор прийняв Реєстр прав вимоги від 22 липня 2024 року, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору (а.с.39). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № Додатку №1 до Договору факторингу №22072024 від 22.07.2024 р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №1324133306765 від 29.08.2023 р.на суму 16000.00 грн, з яких: 4000.00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 12 000.00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.40). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На виконання вимог п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 15.08.2025 р. №3376916259-АВ було направлено досудову вимогу відповідачу [PERSON] (а.с.34). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, кредитний договір №1324133306765 від 29.08.2023 р. був підписаний відповідачем електронним підписом, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №1324133306765 від 29.08.2023 р.за період з 29.08.2023 р. по 26.12.2023 р., вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором у сумі 16 000.00 грн. з яких: 4000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 000.00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 25-29). Отже, банк виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 16000.00 грн. з яких: 4000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12000.00 грн. сума заборгованості за відсотками є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає наступне. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі№1324133306765 від 29.08.2023 р. і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.32) підтверджує, що ТОВ «Діджи Фінанс» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Права вимоги за кредитним договором №1324133306765 від 29.08.2023 р., перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Всупереч умовам кредитного договору №1324133306765 від 29.08.2023 р.,відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір №1324133306765 від 29.08.2023 р., за умовами яких відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договорами строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Щодо витрат на професійну правничу допомогу , то суд зазначає таке. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. надано договір № 42649746 від 01 січня 2025 року про надання правової допомоги (а.с.45-47), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Діджи Фінанс" щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.48); Акт на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17 листопада 2025 року (а.с.49); додаткову угоду № 1324133306765 від 17 листопада 2025 року до договору № 42649746 від 01 січня 2025 року про надання правової допомоги (а.с.50), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 841 адвоката Лівак І.М. (а.с.52). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 79-80), тому заявлена сума у 6000 грн. є завищеною. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Позивачем надана платіжна інструкція № 17121115 від 17.12.2025 р. про сплату судового збору у розмірі 2 422.40 грн (а.с.1). Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 2 422.40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved