Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник ТзОВ "Бізнес позика" Пєскова С.В. звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" заборгованість за договором №539808-КС-001 про надання кредиту від 22.05.2025 року в розмірі 127 820,00 грн. Позов мотивує тим, що 22.05.2025 року сторонами було укладено кредитний договір №539808-КС-001 в електронній формі, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 38000,00 грн та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в сумі 38000,00 шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем станом на 07.01.2026 року у розмірі 127 820,00 грн., що складається з: 38 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 63 220,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 19 000,00 грн - сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України, 7600,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 16.05.2024 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Витребувано в АТ "Ощадбанк" інформацію, що містить банківську таємницю (а.с. 82). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 18.02.2026 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 95). Представник позивача в судове засідання не з"явився, згідно позовної заяви розгляд справи просить здійснювати за її відсутності ( а.с.9 ). Відповідач 18.02.2026 року на адресу суду скерував заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково ( а.с.93). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.05.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення договору №539808-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), відповідно до якого відповідачеві відкрито кредитний рахунок та надано у користування кредитні кошти (а.с.13-22,37). Договір укладено шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а.с.36) . Відповідно до п.2.1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 38 000, 00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» (а.с.23-35). Строк, на який надається кредит становить 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1%. Денна процентна ставка - 0,87%. Комісія за надання кредиту становить 7600,00 грн. Дата видачі кредиту: 22.05.2025; дата повернення кредиту: 06.11.2025. Пунктом 4.2.2 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 93 982,17,00 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка: 69018,27%. Договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором UA-4635. Із долученої копії паспорта споживчого кредиту судом установлено, що ТОВ «Бізнес Позика» надало інформацію відповідачу щодо основних умов кредитування, а саме: сума кредиту 38000,00 грн, строк кредитування - 24 тижні, на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (а.с.44-47). ТОВ «Бізнес Позика» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором №539808-КС-001 від 22.05.2025 року про надання кредиту, перерахувавши 22.05.2025 року на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] кошти в розмірі 38000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ "ПрофітГід" (а.с. 38). Інформацією, наданою АТ "Ощадбанк" 06.02.2026, підтверджується, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відкрито рахунок № [NUMBER] , до якого емітовано банківську платіжну картку [NUMBER] ( а.с. 88 ). Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 07.01.2026 року утворилася заборгованість, яка становить 127 820,00 грн., що складається з: 38 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 63 220,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 19 000,00 грн - сума заборгованості за штрафами, відповідно до ст. 625 ЦК України, 7600,00 грн - сума прострочених платежів за комісією (а.с.41-43). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 22.05.2025 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес Позика» в електронній формі кредитний договір №539808-КС-001, за умовами якого, отримав, шляхом перерахування від позивача на свою банківську картку кредитні кошти у сумі 38 000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію в порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування відповідач не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними та визначену договором комісію у повному обсязі. Відповідачем здійснено часткову оплату за договором в сумі 1000,00 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на станом на 07.01.2026 року утворилася заборгованість, яка становить 127820,00 грн., що складається з: 38000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 63220,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 19 000,00 грн - сума заборгованості за штрафами, відповідно до ст. 625 ЦК України, 7600,00 грн - сума прострочених платежів за комісією Вказаний розрахунок прострочених платежів по тілу кредиту та по процентах відповідає умовам укладеного між сторонами договору, підтверджується матеріалами справи. Доказів на його спростування відповідачем суду не представлено. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору №539808-КС-001 від 22.05.2025 за тілом кредиту у розмірі 38000,00 грн, оскільки умовами договору підтверджено надання відповідачу кредиту у загальному розмірі 38 000,00 грн, та позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 63220,00 грн, враховуючи правову позицію висловлену у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Що стосується стягнення заборгованості зі штрафу в розмірі 19 000,00 грн. слід зазначити наступне. З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 10561 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 19 000,00 грн штрафу, враховуючи наведені правові норми. Щодо позовних вимог в частині стягнення прострочених платежів за комісією в розмірі 7600,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Верховний Суд в постанові від 06.12.2023 року по справі №755/15848/20 зазначив, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. В договорі №539808-КС-001 від 22.05.2025 відповідач своїм підписом погодив комісію за надання кредиту у загальному розмірі 7600,00 грн, проте банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредиту. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредиту, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору №539808-КС-001 від 22.05.2025 про встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 7600,00 грн є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту у розмірі 7600,00 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Таким чином, вимоги позивача, суд визнає частково обґрунтованими, зокрема, в частині наявності заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами, які підлягають задоволенню станом на 07.01.2026 у розмірі 101220,00 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 38 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 63 220,00 грн. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід присудити стягнення судового збору за подання позову у розмірі 2108,00 гривень.

Outcome: partial