Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У лютому 2026 року позивач вперше звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 19 листопада 2016 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя між подружжям не склалось, через втрату почуття кохання один до одного. На даний час сторони проживають окремо, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного сімейного бюджету та господарства не ведуть, донька проживає разом з матір`ю за місцем її реєстрації. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Також просив змінити прізвище з « [PERSON] » на дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2026 року зазначену цивільну справу розподілено судді Колесніченко О.В. та передано 09 лютого 2026 року. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 23 лютого 2026 року, після усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 09 лютого 2026 року, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, в позові клопотав про розгляд справи у його відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій позов визнала, а також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 листопада 2016 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 750, що підтверджується актовим записом про шлюб, залученим до матеріалів справи витягом із застосунку «Дія» (а.с. 5-6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження №217, залученим до матеріалів справи витягом із застосунку «Дія» (а.с. 7-8). Сімейне життя не склалося через втрати почуття любові один до одного. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої доньки, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. Оскільки згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе відновити позивачу після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved