Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 11 липня 2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №6. Від даного шлюбу з відповідачем по справі мають одну неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами та поглядами на життя, внаслідок чого між ними постійно виникали непорозуміння. Починаючи з серпня 2024 року з відповідачем разом не проживають та не підтримують сімейних відносин, тому шлюб існує лише формально. Водночас звертає увагу суду, що вперше шлюб між нею та відповідачем було укладено 29 січня 2005 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2013 року було розірвано. Однак, неодноразові спроби зберегти сім`ю не принесли жодного результату, примирення не можливе, тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.07.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.09.2025 року сторонам надано строк на примирення терміном шість місяців та зупинено провадження у справі. Судове засідання призначено на 9 год. 30 хв. 12 березня 2026 року. Постановленою в судовому засіданні 12.03.2026 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області, відновлено провадження у справі. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві про розірвання шлюбу просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач будучи, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за штрих кодовими ідентифікаторами №0610276985224, №0610279618249, в судове не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. 22.08.2025 року відповідач подав до суду заяву, у якій вказує, що не заперечує проти розірвання шлюбу. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2016 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області за актовим записом №6, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.6). Сторони мають одну неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданих виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Україна 08.08.2016 (а.с.8-9). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Шлюбні відносини у подружжя відсутні, оскільки кожен з них проживає окремим сімейним життям з середини 2024 року. Наданий стронам строк на примирення, позитивного результату не дав. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який не заперечив проти розірвання шлюбу з позивачкою, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо, утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved