Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

05 лютого 2026 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 27 вересня 1979 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1808. Від шлюбних відносин сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили почуття любові та взаємної поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не ведуть спільного господарства, а примирення подружжя позивач вважає неможливим. З урахуванням наведеного позивач просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 09 лютого 2026 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пеус О.В. у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та зазначив, що визнає позовні вимоги й просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 29 вересня 1979 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1808, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 1979 року 26 липня 2019 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська. Від шлюбних відносин сторони не мають спільних неповнолітніх дітей. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію позивача, відповідно до вимог статті 113 Сімейного кодексу України, після розірвання шлюбу, залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За звернення до суду з позовною заявою, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1331,20 гривень, що підтверджується квитанцією ID: 1158-9368-5567-6050 від 04.02.2026 року. Згідно з ч.1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір»). Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, позивачу з державного бюджету, підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, що складає 665,60 гривень. При цьому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інша частина судового збору в розмірі 665,60 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved