Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Акцент-БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 173169,22 грн., а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2024 року між АТ «А-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ABH0CT155101717913766993, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 150000,00 грн. строком на 60 місяців, тобто до 08.06.2029 року, зі сплатою процентів у розмірі 55,00 % річних та без встановлення комісії. Як зазначає позивач, кредитний договір укладено у формі електронного документа та складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту, які підписані відповідачем із використанням електронного підпису, застосування якого було погоджено сторонами при приєднанні відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у визначеному розмірі, що підтверджується наданими до суду доказами, зокрема виписками з рахунку, меморіальними ордерами та розрахунком заборгованості. Водночас відповідач, за твердженням позивача, належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Станом на 03.12.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором № ABH0CT155101717913766993 становить 173169,22 грн., яка складається з: 140444,06 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31303,72 грн. заборгованість за процентами; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 1421,44 грн. заборгованість за пенею. Позивач зазначає, що умовами договору передбачено відповідальність позичальника у вигляді пені у разі порушення строків виконання зобов`язань, зокрема у розмірі 0,07 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. Крім того, позивач звертає увагу на те, що правовідносини сторін регулюються, зокрема, нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», який визначає особливості відповідальності позичальника за договором споживчого кредиту. Також позивач зазначає, що укладення кредитного договору в електронній формі відповідає вимогам законодавства, а електронний підпис є аналогом власноручного підпису та не може бути підставою для заперечення дійсності правочину або його доказової сили. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. Крім того, позивач зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а також у разі неявки відповідача проти ухвалення заочного рішення суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись, зокрема, на відсутність належних доказів укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, а також заявляв клопотання про витребування оригіналу кредитного договору та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Зазначав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного надання кредитних коштів, зокрема відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують видачу кредиту, а також виписки щодо руху коштів по рахунку відповідача. Наданий розрахунок заборгованості вважав внутрішнім документом банку, який не підтверджує факту отримання коштів. Також звертав увагу, що матеріали справи не містять належним чином укладеного кредитного договору, підписаного обома сторонами, натомість наявна лише заява, яка, на його думку, не створює взаємних прав та обов`язків. Щодо наданого меморіального ордера від 09.06.2024 року зазначав, що він не містить його підпису та є внутрішнім документом банку, який не підтверджує фактичного отримання ним грошових коштів. Крім того, відповідач зазначав про відсутність зарахування кредитних коштів на рахунки, які належать йому, що, на його думку, свідчить про відсутність факту отримання кредиту. Окремо відповідач заперечував проти нарахування штрафних санкцій, посилаючись на положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності у вигляді неустойки (штрафу, пені). Також зазначав про складний матеріальний стан та наявність захворювань, що впливають на його фінансові можливості. З урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю. Представник позивача заперечує проти доводів, викладених у відзиві відповідача [PERSON] , та вважає їх такими, що не ґрунтуються на належних і допустимих доказах та спростовуються матеріалами справи. Щодо тверджень відповідача про відсутність належного укладення кредитного договору, позивач зазначає, що 09.06.2024 року між сторонами укладено кредитний договір № ABH0CT155101717913766993 у формі електронного документа, який складається із заяви клієнта та графіка погашення кредиту. Вказаний договір підписано відповідачем із використанням електронного підпису, що відповідає вимогам чинного законодавства України. Використання електронного підпису було погоджено сторонами під час приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до вимог законодавства, електронний підпис є аналогом власноручного підпису, а електронний документ має належну юридичну силу та допустимість як доказ. Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності належного підписання договору є безпідставними. Щодо заперечень відповідача про ненадання доказів отримання кредитних коштів, позивач зазначає, що до матеріалів справи долучено виписки по рахунку відповідача, які відповідають вимогам законодавства та є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують рух коштів. Вказані виписки містять інформацію про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, а також їх подальше використання, що свідчить про фактичне отримання кредиту та користування ним. Крім того, позивачем надано меморіальний ордер, який підтверджує перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, реквізити якої зазначені у заяві клієнта. Факт часткового виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується здійсненими платежами, додатково свідчить про визнання ним укладення договору та отримання кредитних коштів. Щодо доводів відповідача про недопустимість розрахунку заборгованості, позивач зазначає, що розрахунок здійснено на підставі даних бухгалтерського обліку банку та відповідає умовам кредитного договору. При цьому сам по собі розрахунок не є єдиним доказом, а підтверджується іншими належними доказами у справі. Щодо посилань відповідача на звільнення від відповідальності у вигляді штрафних санкцій у період дії воєнного стану, позивач зазначає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у частині основного боргу та процентів за користування кредитом, які не є штрафними санкціями у розумінні законодавства. Інші доводи відповідача, зокрема щодо його матеріального стану та стану здоров`я, не спростовують факту наявності зобов`язання та не звільняють його від обов`язку належного виконання умов кредитного договору. З урахуванням викладеного, доводи відзиву є необґрунтованими та такими, що не спростовують заявлені позовні вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із підстав наведених у ньому та у відповіді на відзив. Відповідач та його представник також не з`явилися, але в матеріалах справи є заява про здійснення розгляду справи у їх відсутності, у позові просили відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 16.04.2024 року, будучи клієнтом Банку, позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT155101717913766993, щодо надання останньому кредиту в розмірі 150000.00 грн. строком на 60 місяців (тобто до 08.06.2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 55.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (Кредитний договір складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту). У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору складає 150000 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 08.06.2029 року, терміном на 24 місяці. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує 55,00 % річних. Відповідно до п. 7, Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн. Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання. Відповідач ознайомився з усіма вказаними умовами та погодився з ними, що визнається ним. Відповідно до ч 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність даного договору матеріали справи не містять. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідач користувався коштами, що підтверджується випискою по рахунку, а також частково вносив кошти на погашення заборгованості, однак зобов`язання за вказаним договором не виконав в повному обсязі. Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до приписів ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (частина перша статті 1048 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що станом на 03.12.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 173 169,22 грн, що складається з 140 444,06 грн тіло кредиту; 31 303,72 грн проценти; 1 421,44 грн пеня. На підтвердження укладення даного кредитного договору банком до матеріалів справи долучено анкету-заяву позичальника. В даній анкеті вказані паспортні дані відповідача, стоїть його підпис. Однак, в даній заяві не визначені будь-які умови отримуваного кредиту, як то проценти за користування коштами, розмір штрафу, пені тощо Крім того, позивачем долучено заяву клієнта ABH0CT155101717913766993 від 09.06.2024 року підписаний простим електронним підписом позивачки 09.06.2024 року. Також, в підтвердження укладення даного кредитного договору, банком долучено до матеріалів справи Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», де визначено умови кредитування. Даний документ підписаний простим електронним підписом відповідача 09.06.2024. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості, зокрема і проценти за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилається на "Паспорт споживчого кредиту за програмою "Швидка готівка" та на п.11 Заяви про надання послуги «Швидка готівка». Паспортом споживчого кредиту за програмою "Швидка готівка", що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: основні умови кредитування, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а також містяться інші додаткові положення... При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці "Паспорт споживчого кредиту за програмою "Швидка готівка" та Заяву, а також зазначені в Анкеті-заяві Умови та правила надання банківських послуг в А-Банку, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, зазначення в анкеті -заяві Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком "Паспорт споживчого кредиту за програмою "Швидка готівка" та заява клієнта №ABH0CT155101717913766993 від 09.06.2024 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Зазначені позивачем в Анкеті-заяві Умови та Правила надання банківських послуг А-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальниці, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року справа № 342/180/17 висловлено наступну правову позицію: "Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань». З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору." Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ «А-Банк» дотримав вимог, передбачених ч.2ст.11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо тверджень позивача про те, що відповідачка належним чином ознайомлений з умовами кредитування, оскільки ним було підписано паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», то суд вважає їх безпідставними, виходячи із такого. «Паспорт споживчого кредиту», як термін вживається у Законі України «Про споживче кредитування»(Закон № 1734-VIII) лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» і у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина другастатті 9 Закону № 1734-VIIIв редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний ознайомити позичальника для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. І паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Також, у підписаній сторонами анкеті-заяві не обумовлено ні конкретної суми наданого кредиту, ні строків його повернення. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України). В силу ч.1ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зіст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч.1ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч.1ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч.1ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. За правилом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тому, суд приходить до висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі у добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті. Посилання відповідача на відсутність його підпису на меморіальному ордері суд відхиляє, оскільки вказаний документ є внутрішнім банківським документом, що підтверджує проведення операції з перерахування коштів, та не потребує підпису клієнта для підтвердження факту здійснення відповідної операції. Щодо доводів відповідача про звільнення від відповідальності у вигляді штрафних санкцій у період дії воєнного стану, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються стягнення основної заборгованості та процентів за користування кредитом, які не є штрафними санкціями у розумінні законодавства, а тому вказані доводи не впливають на вирішення спору по суті. Інші доводи відповідача, зокрема щодо складного матеріального становища та стану здоров`я, не спростовують встановлених судом обставин щодо наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин та невиконання відповідачем умов кредитного договору. Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності належним чином укладеного договору суд вважає безпідставними. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору позивачем було перераховано кредитні кошти на рахунок відповідача, що підтверджується наданими виписками по рахунку та меморіальним ордером. Суд враховує, що відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, виписка з рахунку клієнта є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує здійснення банківських операцій, у тому числі зарахування та списання коштів. Надані позивачем виписки містять усі необхідні реквізити та відображають рух коштів по рахунку відповідача, у тому числі зарахування кредитних коштів та їх подальше використання. Крім того, з наданих доказів вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про фактичне отримання ним кредитних коштів та користування ними. Отже, доводи відповідача про відсутність факту отримання кредиту спростовуються матеріалами справи. Згідно положень ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача сум заборгованості, обрахованих АТ "А-Банк", окрім як заборгованості за тілом кредиту, що цілком узгоджується із правовими позиціями, висловленими у постановах Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12та у справі № 910/1238/17. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. З врахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподіллено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь банку судовий збір у розмірі 1964,62 грн. = (2422,40грн. х 140444,06/173169,22), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: partial