Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 27 листопада 2024 року відповідач уклав кредитний договір №8521041 з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА». Свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та процентів за користуванням ними відповідач не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. 17 липня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №17072025, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вищезазначеним договором. Крім того, 09 грудня 2024 року відповідач уклав кредитний договір №5167148 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та процентів за користуванням ними відповідач не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. 16 липня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16072025, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вищезазначеним договором. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 39 922,18 грн, а також сплачений ним судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025 року справа за даним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю. 28 січня 2026 року вищевказана цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 30 січня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін. 20 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Витребувано докази за клопотанням представника позивача. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представником відповідача подано відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги визнають частково. Зазначає, що відповідач має статус військовослужбовця і на нього розповсюджується положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом та штрафи. Крім того, з посиланням на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що умови договорів в частині розміру процентної ставки є несправедливими та суперечать чинному законодавству. Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу до нього прав вимоги за кредитними договорами, що не дозволяє перевірити законність такого переходу. Крім того, зазначає, що відповідач [PERSON] не був повідомлений про заміну кредитора. Просить частково відмовити у задоволенні позовних вимог, а саме в частині стягнення відсотків, штрафів та комісій. Представником позивача подано відповідь на відзив, де зазначає, що для призупинення нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій відповідач зобов`язаний був звернутись до кредитора та надати йому документи, які б підтверджували його статус військовослужбовця. Проте, відповідач не повідомив про наявність у нього підстав для призупення нарахування процентів та штрафів, а тому такі нарахування відбувались відповідно до умов договорів і підлягають стягненню з відповідача. Підписавши договори відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з їх умовами, жодних застережень або зауважень з його боку, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договорів під час їх підписання, від нього не надходило. Зауважує, що у випадку неповного розуміння умов договорів у відповідача була можливість відмовитися від підписання даних договорів, якою він не скористався. У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача наголошує на імперативності п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим відсутність повідомлення відповідачем про свій статус військовослужбовця не робить нарахування відсотків правомірним. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. 27 листопада 2024 року між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №8521041, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн, строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 1,00% в день, знижена процентна ставка 0,95% в день. Відповідно до п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Підписавши договір відповідач засвідчив, що умови договору йому добре відомі та зрозумілі та він погоджується з ними. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит шляхом перерахування коштів у розмірі 30 000,00 грн на його платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК». Відповідач в порушення вимог кредитного договору свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором не виконав, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» станом на 16 липня 2025 року заборгованість відповідача становить 29 124,39 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту. Із розрахунку заборгованості видно, що 31 грудня 2024 року кредитором було списано нараховані з 27 листопада 2024 року по 31 грудня 2024 року проценти та штрафи. Після 31 грудня 2024 року проценти та штрафи кредитором не нараховувались. Також видно, що відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості на суму 875,61 грн, що свідчить про визнання ним умов укладеного кредитного договору. 17 липня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №17072025, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. На виконання вимог даного договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало на рахунок ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 5 359 522,81 грн та відповідно були здійснено передачі реєстру боржників, що підтверджується платіжною інструкцією від 22 липня 2025 року №71 та актом прийому-передачі реєстру боржників №1 за договором факторингу №17072025 від 17 липня 2025 року. Згідно витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу №17072025 від 17 липня 2025 року до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №8521041 у розмірі 29 124,39 грн. Крім того, 09 грудня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №5167148, на підставі якого відповідач отримав кредит на суму 3 000,00 грн строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 1,00 % в день, знижена процентна ставка - 0,01% в день. Відповідно до п.2.1 кредитного договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на баківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 75% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання грошових зобов`язань клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені договором (графіком платежів/новим графіком платежів). Підписавши договір відповідач засвідчив, що умови договору йому добре відомі та зрозумілі та він погоджується з ними. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит шляхом перерахування коштів у розмірі 3 000,00 грн на його платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». Отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором також підтверджується випискою руху коштів за картковим рахунком відповідача за 09 грудня 2024 року. Відповідач в порушення вимог кредитного договору свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором не виконав, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» станом на 16 липня 2025 року заборгованість відповідача становить 10 797,79 грн, яка складається з: 2 999,59 грн - тіло кредиту, 6 298,20 грн - проценти за користування, 1 500,00 грн - штрафні санкції. Із розрахунку заборгованості видно, що відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості на суму 3,11 грн, з яких: 0,50 грн зараховані кредитором у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 2,70 грн зараховані кредитором у рахунок погашення заборгованості за процентами. 16 липня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №16072025, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. На виконання вимог даного договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 4 887 153,73 грн та відповідно були здійснено передачі реєстру боржників, що підтверджується платіжною інструкцією від 18 липня 2025 року №740 та актом прийому-передачі реєстру боржників №1 за договором факторингу №16072025 від 16 липня 2025 року. Згідно витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу №16072025 від 16 липня 2025 року до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №5167148 у розмірі 10 797,79 грн. Як видно із копії військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] 21 березня 2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року призваний у Збройні Сили України. 10 травня 2019 року відповідачу видано посвідчення учасника бойових дій. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 550 ЦК України, передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, в статтях 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на дату укладення кредитного договору, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, в Україні оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває по теперішній час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів з первісними кредиторами, порушення ним взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитних договорів, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цими договорами. Відповідач порушив умови кредитних договорів, кошти на повернення кредиту не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості. При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за договором №8521041 становить 29 124,39 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту, відповідачем наявність такої заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано, тому ці вимоги підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині стягнення із відповідача на його користь заборгованості за договором №5167148 від 09 грудня 2024 року, то слід зазначити наступне. Згідно з розрахунком заборгованості первісного кредитора заборгованість відповідача становить 10 797,79 грн, яка складається з: 2 999,59 грн - тіло кредиту, 6 298,20 грн - проценти за користування, 1 500,00 грн - штрафні санкції. Разом з тим, суд враховує, що відповідач з 21 березня 2022 року є військовослужбовцем і на нього розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема пункт 15 статті 14. Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин відповідач був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, з військової служби не звільнений, кредитний договір укладений не з метою придбання житла та/або автомобіля, тому проценти за укладеним ним кредитним договором згідно з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не нараховуються. У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № № 426/4264/19 (61-7310св24) зроблено такий висновок. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18), від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24). Як вбачається з копії військового квитка відповідача, останній, починаючи з 21 березня 2022 року і до цього часу, проходить військову службу. [PERSON] є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , дата видачі 10 травня 2019 року. Таким чином, на відповідача як на військовослужбовця, як на час укладення кредитного договору, так і на час вирішення спору, поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову. Доводи представника позивача про те, що кредитор не знав про статус відповідача і нараховував заборгованість включно зі всіма складовими, не маючи даних про вказані обставини, не заслуговують на увагу суду, оскільки відсутність звернення відповідача до кредитора, не спростовує його права, як військовослужбовця, на гарантоване законом надання йому відповідних пільг. Отже, оскільки судом встановлено, що з 21 березня 2022 року [PERSON] є військовослужбовцем та звільнений від сплати процентів та штрафів за кредитними договорами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача процентів та штрафів за кредитним договором №5167148. З огляду на відмову у стягнення з відповідача процентів суд не перевіряє правильність нарахування процентів первісним кредитором та позивачем. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21 передбачено, що за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Оскільки сплачені [PERSON] кошти в сумі 2,70 грн зараховані первіснім кредитором у рахунок погашення заборгованості за процентами за кредитним договором №5167148, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 32 121,28 грн. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 436,32 грн.

Outcome: partial