Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У грудні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 13 березня 2029 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №816494780, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит в розмірі 5000 грн. на умовах повернення та сплати процентів за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у реєстрах прав вимоги. 03.01.2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20190103, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило права вимоги на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Всупереч умовам укладеного кредитного договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №816494780 у розмірі 14165 грн. з яких 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9165 грн. заборгованість по відсоткам, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження із викликом сторін. 03.02.2026 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Антонюка І.В. надійшов відзив на позовну заяву згідно якого, позиває у позовній заяві посилається, що він набув право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року укладеного між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс». Однак позивачем не надано доказів на підтвердження права позивача висувати вимоги до відповідача, згідно укладеного кредитного договору №816494780 від 13.03.2019 року. Вважає, що до ТОВ «Таліфон плюс» не перейшло право вимоги до [PERSON] . Окрім того, із матеріалів позовної заяви не можливо встановити, що саме відповідач уклав первинний кредитний договір №20190103 від 03.01.2019 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Позивач зазначає, що в якості електронного підпису позичальником використовувався логін та пароль особистого кабінету. Однак договір не містить підпису відповідача, позивач не надав жодного доказу, що саме відповідач використав логін/пароль з метою укладання кредитного договору. Просить суд відмовити у задоволенні позову. 13.02.2026 року від представника позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшли заперечення на відзив, згідно яких у відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні Кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Таким чином, відповідачем було подано заявку на оформлення Договору в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав Договір електронним підписом. [PERSON] був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору. Обставини укладення вказаного договору відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Заборгованість нараховано відповідно до умов кредитного договору та додатків до нього. Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача, щодо неповного розуміння змісту Кредитного договору або незгоди з умовами Кредитного договору та/або додаткових угод (при їх наявності) під час їх підписання, відповідач не надавав. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за Кредитним договором, які були передані Первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору Факторингу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій позовній заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Антонюк І.В. в судове засідання не з`явилися; від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Фактичні обставини, встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] договору №816494780 від 13.03.2019 року кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати позичальнику [PERSON] кредит без конкретної споживчої мети на суму 5000 грн., на умовах, строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за коригування кредитом. Пунктами 1.2-1.3 кредитного договору передбачено, що строк дії договору починається з моменту його укладання та становить 30 днів. Кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до пункту 1.4 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,01 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору. Згідно п.1.5 кредитного договору з врахуванням положень п.1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 3,65 відсотків річних. Пунктом 4.4. договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до додаткової угоди від 14.04.2019 року до договору №816494780 від 13.03.2019 року сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк на який був укладений кредит за договором № 816494780 від 13.03.2019 року на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом та пеню у випадку її наявності. Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що починаючи з 12.04.2019 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 процентів в день від суми кредиту згідно додатковї угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 12.04.2019 року. 28.11.2018 року між ТзОВ «Таліон Плюс» (фактором) та ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнтом) укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до умов договору фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на день відступлення права вимоги. 03 січня 2019 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК« ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20190103, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТзОВ «ФК« ЄАПБ» права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах , визначених цим договором. 26 грудня 2019 року між ТзОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 8 до договору факторингу №20190103 від 26 грудня 2019 року, згідно якої сторони погодили порядок фінансування та визначили наступний порядок оплати згідно реєстру прав вимог №7 від 26.12.2019 року, а саме в якості фінансування згідно Реєстру прав вимоги 37 від 26.12.2019 року фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів Відповідно до платіжного доручення №15839 від 27.12.2019 ТОВ «ФК «ЄАПБ» «ФК сплатило ТОВ «Таліон Плюс» плату за відступлення прав вимоги згідно з додатковою угодою №8 від 26.12.2019 року до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року у розмірі 1840667 грн. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №7 від 26 грудня 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги за кредитним договором №816494780 від 13.03.2019 року, боржник [PERSON] в сумі 14165 грн., яка складається з наступного: 5000 грн. основна сума заборгованості, 9165 грн. заборгованість за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №816494780 від 13.03.2019 року заборгованість [PERSON] за період з 26.12.2019 року по 31.10.2025 року по кредитному договору №816494780 становить 14165 грн., яка складається з 5000 грн. - тіло кредиту, 9165 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому за правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження своїх вимог позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надано до суду договір №816494780 від 13.03.2019 року, в якому зазначені анкетні дані [PERSON] зокрема, паспорт серії та номер, адреса реєстрації: [ADDRESS] та електрона пошта. Позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження підписання [PERSON] вказаного договору №816494780 від 13.03.2019 року. Так, в матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що [PERSON] пройшов ідентифікацію за допомогою одноразового електронного ідентифікатора у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та підписав електронним підписом договір №816494780 від 13.03.2019 року. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Кредитор, який заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, зобов`язаний надати суду докази на підтвердження надання позичальнику кредиту. В судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано суду жодного належного документу надання [PERSON] кредиту, тобто в матеріалах справи відсутні докази, зокрема платіжне доручення (квитанція) про перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картковий рахунок відповідача [PERSON] кредитних коштів на суму 5000 грн., відповідно до кредитного договору №816494780 від 13.03.2019 року, в якому було б зазначено отримувача та номер картки. З огляду на викладене, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази карткового рахунку, який би належав саме [PERSON] і що на його рахунок надходили кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підставі кредитного договору № 816494780 від 13.03.2019 року. Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» питання про витребування таких доказів перед судом не порушувало. Таким чином, з поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належними доказами розміру кредитної заборгованості, який позивач просить стягнути, оскільки останнім не доведено отримання кредитних коштів. Враховуючи викладене,суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору та отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 5000 грн. за кредитним договором № 816494780 від 13.03.2019 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити з підстав не доведеності позовних вимог. Враховуючи викладене відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed