Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.01.1995 року йому належить 1/3 частини квартири на праві спільної сумісної власності за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира зареєстрована відповідно Куп`янським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, про що зроблений запис у реєстрову книгу № 82р.11772. Приватизація відбулась за всіма зареєстрованими на час приватизації членами сім`ї, а саме: ним, батьком [PERSON] та мати [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , ним отримано у спадщину 1/3 частини вищевказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.А. від 29.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі № 1-1781, спадкова справа № 888/2002 року. На підставі заяви № 2249273, державним реєстратором внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права спільної часткової власності на 1/3 частини квартири за ним, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до договору про поділ спадкового майна від 10.11.2016 року між спадкоємцями за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В. за реєстром № 3103 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі № 3104, право приватної спільної часткової власності на 1/3 частину квартири отримано ним. На підставі виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2016 року державним реєстратором внесено до реєстру відповідний запис про приватну спільну часткову власність на 1/3 частину квартири за ним. На цей час виникла необхідність у державній реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим він звернувся до Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради за результатом розгляду його заяви від 22.09.2025 року відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на 1/3 частину квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1995 року у зв`язку з тим, що подані документи на дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. На даний час квартира майже зруйнована внаслідок обстрілів, у зв`язку з чим він має право на компенсацію за пошкоджений об`єкт нерухомого майна. Право власності ним на 1/3 частину квартири набуто до 2013 року, його реєстрацію проведено лише у бюро технічної інвентаризації, у зв`язку з чим відповідні відомості до Державного реєстру прав власності не внесені. Просив визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 29.01.2026 року закрито підготовче судове засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Подав на електронну адресу суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності представника відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1995 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2013 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2016 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 10, 11, 14). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7083177 від 29.07.2013 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.07.2013 року до реєстру внесено відомості про право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72760920 від 10.11.2016 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2016 року до реєстру внесено відомості про право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Про те, матеріали справи не містять доказів про наявність чи відсутність відомостей про реєстрацію права власності на 1/3 частку вказаної квартири в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1995 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 81078994 від 29.09.2025 року, позивачу у здійсненні реєстрації права власності було відмовлено (а.с. 16). Відомостей про оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно матеріали справи не містять. Частина четверта ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними згідно з ч. 3цієї статті, у випадках, визначених ст. 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою ст. 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1.реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). На даний час КП «Куп`янське БТІ» не здійснює господарську діяльність, його будівля повністю зруйнована, база даних та архівні справи знищені внаслідок збройної агресії рф. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відсутність реєстрації права власності відповідно до ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог у повному обсязі. Європейський суд з прав людини зазначав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 року № 63566/00, § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved