Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором №3947642 від 24.11.2021 у розмірі 26004,00 грн., судовий збір в розмірі 2 422,40 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3947642, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги, належної ТОВ «Мілоан», зокрема до відповідачки [PERSON] за договором № 3947642. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів в останньої станом на 22.02.2022 утворилась заборгованість у розмірі 26004,00 грн, яка складається з: - 6 000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); - 19 584,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - 420,00 грн. заборгованість за комісіями. 12.03.2026 від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення, згідно яких остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також вказує, що 24.11.2021 нею було отримано кредит в розмірі 6000, 00 грн. у ТОВ «МІЛОАН» та по даному факту вживалися заходи з його погашення, потім зв`язок з позичальником був відсутнім, та як вияснилось пізніше, що вказане товариство ліквідоване. Оскільки з моменту отримання кредиту минуло чотири роки, відповідачка вважає, що дана заборгованість визнається безнадійною та підлягає списанню, у зв`язку з чим позовні вимоги уповноваженого правонаступника ТОВ «Мілоан» в сумі 26004,00 та моральну шкоду в розмірі 9000,00 грн. не визнає. 17.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Сердійчука Я.Я. надійшла відповідь на заперечення, у якій останній просить заяву відповідача про застосування позовної давності залишити без задоволення, а позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем укладено 24.11.2021, разом з тим законом України №540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який неодноразово переносився та тривав до 30.06.2023, а починаючи з 24.02.2022 - на строк дії в Україні воєнного стану. 14.05.2025 Верховна Рада України прийняла Закон №4434-ІХ, який виключає пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який зупиняв перебіг позовної давності на період воєнного стану, однак вказаний закон набрав чинності 04.09.2025. Таким чином, позовна давність у виниклих правовідносинах не підлягає застосуванню, оскільки її перебіг розпочався з 04.09.2025. Ухвалою суду від 29.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судовий розгляд призначено на 23.03.2025. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ТОВ "Факторинг Партнерс" підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Зважаючи на п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача. 23.03.2026 суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3947642, відповідно до п. 1.2 якого сума кредиту становить 6 000,00 грн. Кредит надається на строк 30 днів, починаючи з 24.11.2021 до 24.12.2021 (п.1.3.,1.4. кредитного договору). Пунктом 1.3 договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів з 24.11.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 24.12.2021. Згідно п. 1.5 договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2 004,00 грн. в грошовому виразі та 3,232.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8004,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Пунктом 1.5.1., 1.5.2., 1.6 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту складає 420,00 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом становлять 1584,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У відповідності до п. 2.3.1.1 договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитовцем надана така можливість відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів. Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Відповідно до п.6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. За змістом п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 6.4 Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Згідно до п.7.1 Договору передбачено, що строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладання і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Вищезазначений договір про надання кредитних коштів укладений в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти), що акцептована Відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України). Уклавши вищевказаний договір на умовах, викладених в ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі. Згідно з довідкою LIQPAY 24.11.2021 здійснено платіж у сумі 6 000 гривень на платіжну картку VISA 414949*49, призначенням якого є кошти згідно з договором № 3947642. Тож, з матеріалів справи вбачається, що при укладені кредитного договору первинний кредитор з`ясував особу позичальника, його персональні дані, а саме: серію та номер паспорту, місце реєстрації, ідентифікаційний номер, номер оператора стільникового зв`язку, адресу електронної пошти. 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, у відповідності до умов якого «ТОВ Мілоан» відступає, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає права грошової вимоги до боржників (а.с.11-16). Відповідно до витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги за договором про споживчий кредит №3947642 до відповідачки у загальній сумі 26004.0 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19 584,00 грн. заборгованість за процентами та 420,00 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту (а.с.31). Згідно розрахунку заборгованості за договором №3947642 від 24.11.2021, складеного ТОВ «Факторинг Партнерс», заборгованість [PERSON] станом на 07.03.2025 становить 26004,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19 584,00 грн., заборгованість за комісіями 420,00 грн. (а.с.10). За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 по справі № 300/438/18. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зібрані у справі докази вказують на те, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою укладено в електронній формі договір позики №3947642 від 24.11.2021, який підписаний сторонами електронним підписом, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін тощо. Зважаючи на викладене, позовна вимога ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості з [PERSON] за тілом кредиту в сумі 6 000, 00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 19584,00 грн суд зазначає, що вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 (провадження №14-154цс18) та від 31.10.2018 (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору сторони встановили строк кредитування - до 24.12.2021, доказів пролонгації договірних відносин між кредитором та позичальником (умови передбаченого п.п. 2.3.1.1. та 2.3.1.2 Договору), суду не надано. Водночас, ТОВ «Факторинг Партнерс» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування (до 24.12.2021), так і після закінчення цього строку (до 22.02.2022). Ураховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором №3947642 від 24.11.2021 в обумовлені ним строки, суд зробив висновок, що позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» у частині стягнення відсотків та комісії за користування кредитом підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути комісію та заборгованість за процентами в межах строку дії кредитного договору за період з 24.11.2021 по 24.12.2021 (30 днів). Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с. - 8), за період з 24.11.2021 по 24.12.2021 [PERSON] нараховано 2004,00 грн, які і підлягають стягненню з відповідачки. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» на суму 8004,00 грн. При цьому, вимога відповідачки про застосування до виниклих правовідносин позовної давності судом відхиляється з огляду на таке. За умовами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). 30.03.2020 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)», відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», запроваджено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. У подальшому, його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України №2 1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який не одноразово продовжувався і не скасовано станом на день розгляду справи у суді. Таким чином, строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, було продовжено на строк дії воєнного стану. З матеріалів справи вбачається, що строк виникла заборгованість утворилась, починаючи з 25.12.2021, а позов до суду пред`явлено 24.03.2025. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості охоплюються періодом дії на території України вищевказаних карантину та воєнного стану, а тому до них не може бути застосована позовна давність. Згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 378 від 01.02.2025 до договору, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів 3000 грн. (2 години вартістю по 1500 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000 грн. (2 годин по 3000 грн.); витяг з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 9000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, суд також враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постановах від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц та від 13.03.2025 у справі №275/150/22 , в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Враховуючи відсутність клопотання сторін про зменшення витрат на правничу допомогу, однак зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на 30,78 %, судові витрати в частині сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню також на 30,78 %, а саме: в розмірі 745, 61 грн сплаченого судового збору та 2 770, 20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial