Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

В травні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до кредитної спілки «Експрес Кредит Юніон» (далі КС «Експрес Кредит Юніон») про захист прав споживачів, в якому зазначив, що 30 листопада 2020 року між ним та КС «Експрес Кредит Юніон» було укладено договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (вклад з періодичною виплатою процентів та поповнення) № 83/11-20/В7, за умовами якого вкладник вносить на депозитний рахунок строковий внесок в сумі 50000,00 грн зі сплатою процентної ставки за вкладом у розмірі 13 % річних щомісячно на строк 13 місяців (до 31 грудня 2021 року). Посилаючись на те, що КС «Експрес Кредит Юніон» умови укладеного договору не виконує, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 1916172,81 грн, в тому числі: 50000,00 грн вкладу, 7041,66 грн відсотків за вкладом, 27125,67 грн інфляційних втрат за період з січня 2022 року по квітень 2025 року, 5005,48 грн три відсотка річних за період з 31 грудня 2021 року по 01 травня 2025 року та 1827000,00 грн пені (3 % за кожен день прострочення) за період з 31 грудня 2021 року по 01 травня 2025 року. Окрім цього, позивач просить застосувати положення частини десятої, одинадцятої статті 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та зазначити у судовому рішенні про нарахування трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені на суму коштів в розмірі 50000,00 грн, починаючи з 02 травня 2025 року і до моменту виконання судового рішення. Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, в яких остання, посилаючись на відсутність будь-яких доказів внесення [PERSON] коштів в касу спілки або шляхом перерахунку на рахунок кредитної спілки, просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце його проведення, не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 листопада 2020 року між [PERSON] , як членом кредитної спілки, та КС «Експрес Кредит Юніон» укладено договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (вклад з періодичною виплатою процентів та поповнення) № 83/11-20/В7. За змістом пункту 1.1 договору, член КС ( [PERSON] ) вносить строковий внесок (вклад) на депозитний рахунок до Спілки в сумі 50000,00 грн, а Спілка приймає вклад на строк, вказаний у пункті 1.2 договору, та зобов`язується на умовах і в порядку, передбачених договором, повернути члену КС вклад та виплачувати проценти за ставкою, передбаченою пунктом 1.3 цього договору. Згідно з пунктами 1.2 - 1.2.2 договору, строк вкладу становить 13 місяців, у зв`язку з чим договір діє до 30 грудня 2021 року. Дата внесення вкладу 30 листопада 2020 року. Датою повернення вкладу є наступний день, після закінчення строку дії договору. Планова дата повернення вкладу 31 грудня 2021 року. Пунктом 1.3 договору визначена процентна ставка за вкладом 13% річних, з виплатою процентів щомісячно «01» числа на вимогу члена КС. Сума вкладу на суму нарахованих, але не виплачених процентів не збільшується. Згідно з пунктом 1.4 договору, договір передбачає пролонгацію за законом (пункт 8.3 договору). Відповідно до пункту 2.7 договору, з настанням терміну повернення вкладу, вклад повертається члену КС разом із нарахованими, але не виплаченими процентами, відповідно до пункту 2.10 цього договору. Згідно з пунктом 2.10 договору, всі виплати члену КС здійснюються спілкою в національній валюті через касу спілки або шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок члена КС, або зарахуванням коштів на депозитний вклад члена КС, зазначений у його особистій письмовій заяві на адресу спілки, поданій окремо. Відповідно до пункту 2.5 договору, Спілка здійснює нарахування процентів на вклад на підставі договору з дотриманням вимог підпункту 2.3.6 Положення про фінансові послуги - в останній календарний день кожного місяця та «30» числа кожного місяця. Якщо дата повернення Вкладу та виплати нарахованих, але не виплачених процентів на Вклад припадає на вихідні (святкові, неробочі) дні, їх виплата члену КС здійснюється в перший робочий день, що слідує за вихідним (святковим, неробочим) днем. У цьому випадку, після закінчення строку дії Договору протягом таких вихідних (святкових, неробочих) днів проценти не нараховуються і не виплачуються (пункт 2.6 договору). Пунктом 3.2.2 договору передбачено, що спілка зобов`язана нараховувати та виплачувати проценти за вкладом. Згідно з пунктом 3.2.8 договору, спілка зобов`язана повернути вклад та нараховані проценти за вкладом по закінченню строку вкладу, а у випадку, якщо договором передбачено дострокове повернення вкладу, повернути вклад протягом 30 днів з дня отримання письмової вимоги. Пунктом А) (Пролонгація за законом) 8.3.1 договору визначено умови та порядок пролонгації договору: якщо член кредитної спілки не вимагає повернення суми строкового вкладу у зв`язку із закінченням строку, в день повернення вкладу (пункт 1.2.2), то з наступного дня договір вважається пролонгованим на умовах вкладу на вимогу із ставкою, яка діє на день повернення вкладу. Інформація щодо діючих процентних ставок за видами договорів розміщується на сайті спілки. Продовження строку вкладу є багаторазовим і здійснюється без оформлення додаткових договорів до даного договору. Пунктом 4.1 договору визначено, що порушенням умов цього Договору є його невиконання, або неналежне виконання положень даного Договору. Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України. Положеннями пункту 5.1 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання будь якого з положень цього договору, якщо це невиконання відбулося внаслідок причин, що знаходяться поза сферою контролю сторони, яка не виконала зобов`язання. Такі причини включають стихійне лихо, екстремальні погодні умови, пожежі, страйки, воєнні дій, постанови НБУ, прийняття відповідних актів органами державної влади та управління того, але не обмежується ними. Про настання форс-мажорних обставин сторони повинні поінформувати письмово один одного невідкладно. Відповідно до квитанції відділення № 7 КС «Експрес Кредит Юніон» до прибуткового касового ордеру № 601 від 30.11.2020, від [PERSON] прийнято 50000,00 грн як вклад на депозитний рахунок згідно договору № 83/11-20/В7 від 30.11.2020. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За частиною першою статті 21 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Відповідно до статті 23 Закону України «Про кредитні спілки», внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом, та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами (абзац 3 частини другої статті 23 Закону України «Про кредитні спілки»). Згідно з частиною сьомою статті 10 Закону України «Про кредиті спілки», у разі припинення членства фізичної особи у кредитній спілці вступний внесок їй не повертається. Повернення обов`язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, провадиться в порядку, передбаченому статутом кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. За своєю правовою природою договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок має багато спільного з договором банківського вкладу. Тому допустимим є застосування аналогії закону щодо прогалин правового регулювання відносин за договорами про залучення внеску (вкладу), які укладаються кредитними спілками. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2019 у справі №121/11524/17. Крім того, Верховний Суд у постанові від 07.04.2020 по справі № 753/4256/17 зазначив, що порядок надання депозитних послуг кредитними спілками визначений Правилами здійснення депозитних операцій для кредитних спілок, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 30 грудня 2011 року № 821, відповідно до яких операції кредитної спілки з внесками (вкладами) членів кредитної спілки на депозитні рахунки - операції, які здійснюються із внесками (вкладами) на депозитні рахунки та включають залучення і виплату грошових коштів, нарахування та виплату процентів за такими внесками (вкладами), що підлягають обов`язковій фіксації в комплексній інформаційній системі кредитної спілки. Сума внеску (вкладу) на депозитний рахунок, строки дії договору залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, умови залучення та повернення внеску (вкладу) на депозитний рахунок, а також нараховані на такі внески (вклади) на депозитний рахунок проценти (плата) визначаються між кредитною спілкою та членом кредитної спілки на договірних умовах. Договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок укладається в письмовій формі. Нарахування процентів визначається умовами договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Кредитні спілки повертають внески (вклади) на депозитні рахунки та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок між вкладником і кредитною спілкою. Кредитна спілка виплачує вкладникові проценти на суму внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі, який встановлюється в договорі про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Відповідно до статті 1060 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України. Згідно із приписами частини першої статті 81, частини першої статті 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та відповідачем мало місце укладення договору про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (вклад з періодичною виплатою процентів та поповнення) № 83/11-20/В7 від 30.11.2020. На виконання вказаного договору [PERSON] вніс на рахунок КС «Експрес Кредит Юніон» грошові кошти у розмірі 50000,00 грн, що підтверджується копією до прибуткового касового ордеру, наявного в матеріалах справи. Відтак, факт укладення між сторонами договору про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (вклад з періодичною виплатою процентів та поповнення) № 83/11-20/В7 від 30.11.2020 і внесення позивачем грошових коштів підтверджено належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, первинний строк дії договору № 83/11-20/В7 від 30.11.2020 (13 місяців) закінчився 30.12.2021, датою повернення вкладу є 31.12.2021 (наступний робочий день після закінчення строку дії договору). Належних та допустимих доказів звернення [PERSON] до КС «Експрес Кредит Юніон» із заявою (вимогою) про повернення вкладу та нарахованих відсотків після закінчення первинного строку дії договору (30.12.2021), матеріали справи не містять. Пунктом 1.4 договору визначено, що даний договір передбачає пролонгацію за законом (пункт 8.3 договору). В пунктів А) (Пролонгація за законом) 8.3.1 договору передбачено, що якщо член кредитної спілки не вимагає повернення суми строкового вкладу у зв`язку із закінченням строку, в день повернення вкладу (пункт 1.2.2), то з наступного дня договір вважається пролонгованим на умовах вкладу на вимогу із ставкою, яка діє на день повернення вкладу. Інформація щодо діючих процентних ставок за видами договорів розміщується на сайті спілки. Продовження строку вкладу є багаторазовим і здійснюється без оформлення додаткових договорів до даного договору. Згідно з пунктом 2.6 договору, якщо дата повернення Вкладу та виплати нарахованих, але не виплачених процентів на Вклад припадає на вихідні (святкові, неробочі) дні, їх виплата члену КС здійснюється в перший робочий день, що слідує за вихідним (святковим, неробочим) днем. У цьому випадку, після закінчення строку дії Договору протягом таких вихідних (святкових, неробочих) днів проценти не нараховуються і не виплачуються. Відповідно до цих умов договору, депозитний вклад у розмірі 50000,00 грн було неодноразово продовжено: з 31.12.2021 по 31.01.2022 (дата повернення вкладу 01.02.2022); з 01.02.2022 по 01.03.2023 (дата повернення вкладу 02.03.2023); з 02.03.2023 по 02.04.2024 (дата повернення вкладу 03.04.2024); з 03.04.2024 по 03.05.2025 (дата повернення вкладу 05.05.2025 (перший робочий день, що слідує за вихідним днем (03.05.2025 - субота). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) у постанові зазначив, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». У постанові від 20 травня 2024 року в справі №757/39719/21-ц суд виснував про те, що враховуючи те, що наведені вище висновки Верховного Суду не визначають, що воля вкладника на розірвання договору банківського вкладу й повернення коштів за ним має бути виражена лише в досудовій заяві, законодавець не встановив форми відмови від договору банківського вкладу, а позовна заява в цій справі містить умови неможливості продовження депозитних відносин з банком, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що саме позовна заява Особа_1 вважається вимогою про розірвання договорів вкладу та повернення грошових коштів. Згідно реєстраційного штампу, даний цивільний позов був поданий до суду 05.05.2025. Отже, факт звернення до суду з даним позовом свідчить про відмову позивача щодо пролонгування строку дії договору № 83/11-20/В7 від 30.11.2020, тому дія договору тривала до 05.05.2025 та з цього моменту такий договір є розірваним. Щодо нарахування процентів на вклад, то такі обумовлені договором в розмірі 13% річних щомісячно, а тому за період первинного строку дії договору (з 30.11.2020 по 30.12.2021) та з врахуванням положень договору про його автоматичну пролонгацію на 13 місяців до 4-х разів (з 31.12.2021 по 31.01.202, з 01.02.2022 по 01.03.2023, з 02.03.2023 по 02.04.2024 та з 03.04.2024 по 03.05.2025), заборгованість по відсотках становить 28610,66 грн (50000,00*13/100/366*1611 (кількість днів прострочення). Пред`являючи позовні вимоги [PERSON] просить, серед іншого, стягнути з КС «Експрес Кредит Юніон» заборгованість за договором № 83/11-20/В7 від 30.11.2020, яка складається з 50000,00 грн вкладу та 7041,66 грн відсотків, нарахованих за період з 30.11.2020 по 30.12.2021. За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Встановивши, що КС «Експрес Кредит Юніон» умови договору в частині повернення позивачу грошового вкладу, відповідно до умов договору не виконано, тому вимога щодо повернення вкладу в сумі 50000,00 грн є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Також, враховуючи межі позовних вимог з відповідача слід стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 7041,66 грн, оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, а позивачем заявлена менша сума. Щодо позовних вимог про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Частиною третьою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі № 306/44/22 (провадження № 61-1800сво24)). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Відповідно до статі 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною третьою статті 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України № 1023-XII, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Після розірвання договорів банківського вкладу відносини сторін перестають бути споживчими, а за подальше прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення вкладів і процентів за користування коштами застосовується припис частини другої статті 625 ЦК України. Тобто з моменту розірвання договорів банківського вкладу на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України № 1023-XII, а тому зазначена пеня не нараховується. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19, у якій вказано, що: «Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання особою, яка є виконавцем чи надає споживачу послуги. Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа № 320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року по справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду зауважила, що дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ. З урахуванням наведеного висновки судів першої та апеляційної інстанції про стягнення з банку пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі є помилковими». З установлених обставин справи відомо, що укладений 30.11.2020 між сторонами договір вкладу (депозиту) є розірваним (припинив свою дію) 05.05.2025, оскільки в цей день [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про повернення грошових коштів за договором вкладу та нарахованих відсотків за цим договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання договору депозиту (вкладу): пеню на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 31.12.2021 по 01.05.2025; три проценти річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за період з 31.12.2021 по 01.05.2025 та інфляційні втрати за прострочення боржника за період з січня 2022 року по квітень 2025 року. Обгрунтовуючи підстави для стягнення пені позивач посилається на частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначає про те, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення суми вкладу та відсотків за вкладом, що має наслідком настання відповідальності у вигляді сплати пені в розмірі трьох відсотків від суми отриманих кредитною спілкою коштів за кожен день. Натомість, жодних доказів на підтвердження обставин, які підтверджували, що відповідач як виконавець, який несе відповідальність за неналежне надання ним фінансових послуг, порушив виконання свого договірного зобов`язання (прострочив, не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом), матеріали справи не містять. Відтак, підстав стягнення пені у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 31.12.2021 по 01.05.2025 (в межах строку дії договору (з 30.11.2020 по 05.05.2025) у загальному розмірі 1827000,00 грн немає. Крім того, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення вкладу і процентів за користування коштами, які нараховані позивачем в межах строку дії договору вкладу (депозиту) - за період з 31.12.2021 по 01.05.2025 та за період з січня 2022 року по квітень 2025 року, відсутні, оскільки в даних правовідносинах права та інтереси вкладника забезпечені умовами договору вкладу (депозиту) щодо відплатності даного договору (сплата кредитною спілкою відсотків за правомірне користування наданими їй грошовими коштами). З урахуванням викладеного, з КС «Експрес Кредит Юніон» на користь позивача підлягає стягненню 57041,66 грн заборгованості за договором про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (вклад з періодичною виплатою процентів та поповнення) № 83/11-20/В7 від 30 листопада 2020 року, яка складається з 50000,00 грн вкладу та 7041,66 грн відсотків, нарахованих за період з 30.11.2020 по 30.12.2021. Щодо позовних вимог в частині нараховування трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені у порядку, передбаченому положеннями частини десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до частини десятої статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Суд зауважує, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні частини десятої статті 265 ЦПК України. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування відсотків чи пені у порядку, передбаченому частиною десятою статті 265 ЦПК України є правом суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України). Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу. Враховуючи, що у позовній вимозі про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», інфляційних втрат та трьох процентів річних за частиною другою статті 625 ЦК України суд відмовляє, а тому відсутні підстави для застосування положень частини десятої статті 265 ЦПК України. За змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial