Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] 29.03.2025 через засоби поштового зв`язку звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 06.09.2013 було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після народження сина спільне життя з відповідачем не склалося. Син дратував відповідача, він часто пропадав допізна, сім`я в цілому перестала його цікавити. Тривалий час вона сподівалася, що відповідач почне будувати сімейні стосунки на почуттях любові, взаємної поваги та підтримки, натомість ставало тільки гірше. Між ними почали часто виникати сварки, свідками яких ставав їх син, що впливало на його психічний стан. Позивачка зазначає, що з лютого 2020 рони вони з відповідачем перестали проживати разом однією сім`єю. 08 червня 2021 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб з відповідачем було розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач з сином бачився пару разів в кінці 2021 року, а потім повністю перестав його відвідувати. Відповідач сином не цікавиться і нічим не допомагає, не дзвонить, не приїжджає, не цікавиться його життям, здоров`ям, успіхами у навчанні, не вітає зі святами і не дарує подарунків. Вказує, що син весь час проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач добровільно утримувати дитину відмовляється і нічим не допомагає, вона була змушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 11 березня 2021 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів. З березня 2021 року і дотепер відповідач жодного разу не перерахував грошових коштів на утримання сина. Натомість, через постійні дзвінки представників колекторських компаній стало відомо, що відповідач отримав декілька споживчих кредитів і тепер переховується від банківських та інших установ. Відповідач має своє особисте життя, сином не цікавиться та не має на меті збереження спілкування та родинного зв`язку з сином [PERSON] . Позивачка зазначає, що син про батька не питає, натомість йому батьком став [PERSON] , з яким вона має намір створити сім`ю. Між її сином та [PERSON] склалися доброзичливі стосунки. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.04.2025, справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. 23 червня 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2025, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації висновок щодо доцільності/не доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . 18 листопада 2025 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва на виконання вимог ухвали суду від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 19 листопада 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. За нормою ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням думки сторони позивача, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно положень ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як убачається з матеріалів справи, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1443, складений 26.07.2016 Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Вищевказаного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 09.06.2023 по справі № 591/6037/21. Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.10.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , № 106-12116, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та її співмешканцем [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (власник квартири дідусь по маминій лінії). Умови проживання задовільні, в квартирі зроблений ремонт, облаштована меблями, побутовою технікою. В квартирі чисто, охайно. [PERSON] має окрему кімнату, яка облаштована місцем для сну, шафою, письмовим столом. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезону та віку, продуктами харчування та іграшками. Матір`ю створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дитини. В довідці про неотримання аліментів від 07.10.2025 № 121333 виданої Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві зазначено, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти за період з 05.03.2021 по 07.10.2025. Службою надіслано лист від 15.09.2025 № 106/58-2552 до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо обстеження умов проживання та відібрання пояснень у батька [PERSON] . До Служби надійшла відповідь від 26.09.2025 № 103/41-3212 про те, що двері в квартирі за зазначеною в листі адресою працівниками ніхто не відчинив. [PERSON] було залишено запрошення до Служби. 26 вересня 2025 до Служби зателефонувала [PERSON] , яка представилась матір`ю [PERSON] . З її слів син на даний час перебуває в лавах Збройних Сил України і надати пояснення не має можливості. Перебування батька на військовій службі документально не підтверджено. На засідання комісії від 08.10.2025 № 20 були запрошені [PERSON] та [PERSON] . Останній на засідання Комісії не з`явився. Про місце, дату та час був повідомлений шляхом направлення Укрпоштою запрошення від 06.10.2025 за вихідним № 106/58-2759, яке повернуто на адресу Служби у зв`язку з закінченням терміну зберігання. [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що після народження сина спільне життя між батьком та нею не склалося. [PERSON] батька дратував, він часто пропадав допізна, сім`я в цілому перестала його цікавити. Почали часто виникати сварки, свідком яких була дитина, що вплинуло на її психічний стан. Все це призвело до того, що 03.02.2020 перестали жити разом однією сім`єю. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] з сином бачився декілька разів в кінці 2021, а потім повністю перестав його відвідувати. Батько не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами дитини, не вітає зі святами та не дарує подарунків. [PERSON] постійно проживає з матір`ю і знаходиться на повному її утриманні. З березня 2021 і дотепер батько жодного разу не перерахував коштів на утримання сина. [PERSON] самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по вихованню дитини, що виражається в його бездіяльності щодо налагодженню психоемоційного зв`язку з сином та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками щодо утримання дитини. Батько не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку його природних здібностей та не готує малолітнього [PERSON] до самостійного життя та праці. Зазначені обов`язки виконує мати, [PERSON] . Згідно вищевказаного висновку, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, зокрема показання свідків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач являється колишнім чоловіком її онуки [PERSON] . Зазначила, що відповідач зловживав алкоголем, дитиною не цікавиться та її не забезпечує. З дитиною не спілкується останні чотири роки, а місце його знаходження їй не відомо. Також вказала, що її онук [PERSON] про батька не згадує та ним не цікавиться. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ухиляється від утримання та виховання дитини, не виявляє бажання щодо виконання батьківських обов`язків, не піклується про сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, що свідчить про нехтування відповідачем покладеними на нього правами та обов`язками по вихованню і утриманню своєї дитини. У спростування наведеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд роз`яснює, що можливість поновлення батьківських прав визначено нормою ст. 169 Сімейного кодексу України. У порядку розподілу судових витрат, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на позивачки судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved