Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

16.01.2026 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8706760725 від 08.07.2025 в сумі 25174,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2025 між [PERSON] і ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" було укладено договір про надання грошових коштів у кредит № 8706760725 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано відповідачу на адресу її електронної пошти, зазначену в анкеті у особистому кабінеті. За умовами укладеного договору ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" зобов`язалося надати клієнту грошові кошти у сумі 10 000 грн в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти у зазначеному розмірі шляхом перерахування на її банківську картку. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, суми наданого кредиту і нарахованих процентів за строк користування кредитом в повному обсязі не повернула, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Позивач вказує, що у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань заборгованість за кредитним договором станом на 06.01.2026 становить 25174,00 гривень, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 10 000,00 грн, заборгованості за процентами 15174,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, за нею утворилась заборгованість у вказаному розмірі. 27.01.2026 відповідачкою [PERSON] подано клопотання, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Незгоду з позовними вимогами мотивує тим, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 13.06.2018 (справа № 548/981/15-ц) неодноразово зазначала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України. З матеріалів справи встановлено, що сторони договору узгодили суму позики, кредиту, розмір процентів за користування позикою, кредитом, а також строк договору, після спливу якого, згідно вищенаведених норм законодавства, припиняється нарахування відсотків. Посилаючись на постанови великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зазначила, що, право позикодавця, кредитора нараховувати передбачені договором проценти, відсотки за позикою, кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. Тобто нарахування процентів, відсотків поза межами строку кредитування, позики є незаконним. Також вказала, що з наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити, яким чином первісним кредитором було визначено розмір заборгованості за нарахованими процентами. Зазначила, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивач на підтвердження розміру її заборгованості надав розрахунок заборгованості, з якого неможливо визначити яким чином первісним кредитором було встановлено розмір заборгованості за нарахованими процентами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є власним волевиявленням позивача, без конкретних доказів здійснення відповідачем платежів за кредитним договором, а відтак, у даному випадку неможливо перевірити правильність нарахування процентів, їх розмір та період, та здійснити власний розрахунок на підставі наданих стороною позивача доказів, а також виходячи з умов договору, враховуючи ті обставини, що на час виникнення спірних правовідносин набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким обмежений розмір відсоткової ставки, та який не враховано Товариством. З огляду на вищенаведене, заборгованість за кредитним договором, яка заявлена до стягнення позивачем не підлягає стягненню з відповідача в частині нарахованих відсотків та процентів. Також вважає, що вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає посилаючись на ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також вказала, що позивачем безпідставно нараховано комісію за надання кредиту та невірно обраховуванні відсотки сплачені відповідачем в рахунок їх погашення, тому грошові кошти в сумі 4 200,00 підлягають зарахуванню в рахунок сплати заборгованості за тілом кредиту. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 28.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано у АТ КБ «Приват Банк» відомості щодо відповідача, які становлять банківську таємницю. Від АТ КБ «Приватбанк» 26.02.2026 надійшли відомості на виконання ухвали суду від 28.01.2026 у частині витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідачка у клопотанні просила про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та сторонами визнається, що між ТОВ «Іннова фінанс», яке відповідно до рішення від 05.09.2025 № 05-09/2025 змінило назву на ТОВ «Іннова-нова», та [PERSON] 08.07.2025 укладено договір надання грошових коштів у кредит № 8706760725, укладений сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (п. 2.1 договору). За умовами договору товариство надає позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн строком на 360 днів, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1% у день, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів із дати укладення договору та 0,87% за кожен день користування кредитом, починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 45160,00 грн. Як визначено п. 10.10 договору, невід`ємною його частиною є правила та паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. У п. 10.17 договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством, в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. ТОВ Фінансова компанія «Контрактовий дім», відповідно до договору № 160523/1 про надання послуг із прийняття та переказу платежів від 16.05.2023, укладеним із ТОВ «Іннова фінанс», на електронний платіжний засіб [PERSON] № [NUMBER] , зазначений нею в анкеті, 08.07.2025 перераховано кошти в розмірі 10000,00 грн, тобто ТОВ «Іннова фінанс» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Судом отримано від АТ КБ «Приватбанк» відповідь, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 08.07.2025 відбулося зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн, та надано виписку по особовому рахунку. [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, із якої слідує активне користування кредитними коштами та часткове погашення заборгованості, а саме 06.08.2025 у загальному розмірі 4200,00 грн, із яких 2700,00 грн на погашення процентів та 1500,00 грн на погашення комісії. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Положеннями ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно зі ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як було встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачем, відповідач уклала Договір надання грошових коштів у кредит № 8706760725 від 08.07.2025, що підтверджується електронним підписом відповідача з одноразовим ідентифікатором 2993. Наведене вказує на те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як видно з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання, передбачені договором № 8706760725 від 08.07.2025, виконав у повному обсязі, тоді як відповідач покладені на неї зобов`язання належним чином не виконала та в установлені договором строки грошові кошти в повному обсязі на погашення заборгованості не вносила, у результаті чого утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 10000 грн, заборгованість за процентами в розмірі 15174,00 грн, що не погашено відповідачем дотепер. Не погоджуючись із позовними вимогами, [PERSON] у клопотанні посилалася на нарахування позивачем процентів після спливу строку дії договору, необґрунтованість нарахування комісії та неврахування позивачем коштів у розмірі 4200,00 грн, перерахованих нею на погашення тіла кредиту. Суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 2.5 договору № 8706760725 від 08.07.2025, укладеного між ТОВ «Іннова-нова» і [PERSON] , строк дії договору становить 360 днів, проценти нараховувались з 08.07.2025 по 06.01.2026, тобто в межах строку дії вказаного договору. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 06.01.2026 заборгованість за процентами за кредитним договором № 8706760725 від 08.07.2025 складає 15174,00 грн. Відповідачем не надано доказів, що спростовують правильність наведеного розрахунку, власного контррозрахунку також надано не було. Також, суд вважає безпідставними посилання відповідача на необґрунтованість нарахування позивачем комісії, оскільки вимога про стягнення з [PERSON] комісії перед судом не порушувалося. Щодо неврахування внесеної на погашення заборгованості суми 4200,00 грн, суд звертає увагу відповідача, що у розрахунку заборгованості зазначено, що 06.08.2025 відповідачем внесено кошти у загальному розмірі 4200,00 грн на погашення заборгованості за договором № 8706760725 від 08.07.2025, із яких 2700,00 грн зараховано на сплату процентів та 1500,00 грн на сплату комісії, відповідно до черговості погашення заборгованості, обумовленою сторонами у п. 6.6 договору № 8706760725 та графіком платежів, який підписаний відповідачкою шляхом накладанням електронного підпису. Надані докази, а саме договір № 8706760725 від 08.07.2025 та паспорт споживчого кредиту, що містять підпис відповідача, розрахунок заборгованості, суд вважає належними доказами, оскільки вони обґрунтовують вимоги в межах заявлених позовних вимог, де також враховано період порушення боржником умов договору. Із огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок із повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова-нова» та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова-нова» заборгованості за договором № 8706760725 від 08.07.2025 у загальному розмірі 25174,00 грн, що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 10000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 15174,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2622,40 грн у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved