Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача збитки та нараховані на збитки інфляційні втрати та 3% річних у загальному розмірі 327 787,89 грн. В обґрунтування позову вказано, що 17 липня 2020 року між [PERSON] , представником якої є [PERSON]., який діє від імені та в інтересах останньої на підставі Довіреності від 21 лютого 2020 року, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Ісаєнко О.В. 21 лютого 2020 року за реєстровим № 1156, та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» було укладено Договір № 03-3 найму (оренди). 30 липня 2020 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року. Об`єктом оренди, відповідно до Договору найму (оренди) є майно та майнові права на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Адвокатське об`єднання виконало свої зобов`язання, здійснивши поточний ремонт квартири вартістю 201 845,00 гривень. Договір оренди між позивачем і відповідачем був укладений на три роки і відповідно позивач розраховував на довготривале користування квартирою тому витратив на поточний ремонт грошові кошти так як квартира перебувала в незадовільному стані. Крім ремонтних робіт позивачем була встановлена охоронна сигналізація, витрачені кошти на пошук суборендаря так як договір оренди передбачав можливість здавати квартиру в суборенду. Приблизно через півроку після укладання договору оренди відповідач здійснив незаконні дії по відношенню до позивача, а саме заявив та направив на адресу позивача повідомлення про неукладеність договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року та Додаткову угоду № 1 від 30 липня 2020 року до Договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року, незаконним шляхом орендодавець (відповідач) позбавив права орендаря (позивача) користуватись квартирою. Позивач надав розрахунок інфляції та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, що розраховується з моменту невиконання відповідачем договору оренди з 12 лютого 2021 року до 24 вересня 2024 року. У відзиві відповідач не визнав позов, та вказує на те, що Договір №03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року є неукладеним. Відповідач не заперечував, що 17 липня 2020 року між [PERSON] , від імені якої діяв її представник, - [PERSON] (в якості Орендодавця) та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» в якості Орендаря було підписано Договір найму (оренди) № 03-3 (далі Договір оренди №03-3/або Договір). Відповідач зазначає, що вона не зобов`язується передати, а відповідно до ст. 1 Договору оренди №03-3 визначено, що Орендодавець передає Орендарю у тимчасове платне користування (оренду) майно та майнові права на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - Квартира, приміщення). Сторони не складали акт здачі-приймання квартири, а тому відповідач стверджує що договір оренди є неукладеним. Відповідач вказує, що якщо припустити, що договір укладений - позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені через те, що збитки позивачу не завдавалися, та вимоги про їх відшкодування є необґрунтованими. Позивачем не підтверджено належними та достовірними доказами факт проведення ним ремонту. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 02 жовтня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 04 жовтня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 11 жовтня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 15 жовтня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у загальному позовному провадженні. 31 жовтня 2024 року відповідачем через Електронний суд подано до суду відзив на позовну заяву. 12 листопада 2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив [PERSON] на позовну заяву. 12 грудня 2024 року відповідачем подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі. 25 грудня 2024 року позивачем було подано до суду заперечення на клопотання про зупинення провадження. 25 грудня 2024 року позивачем було подано до суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу. 12 лютого 2025 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі та закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 17 квітня 2025 року відповідач подала через Електронний суд заперечення на відповідь на відзив та клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законною силою рішеннями у справах № 757/18462/21-ц та № 757/15380/21-ц. 10 червня 2025 року позивачем було подано до суду заяву про залишення без розгляду заперечення на відповідь на відзив. 10 вересня 2025 року ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі. 02 жовтня 2025 року у провадження суду надійшла заява про відвід головуючого судді Литвинової І.В від розгляду вказаної справи. 15 жовтня 2025 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. відмовлено у задоволенні заяви відповідача - [PERSON] про відвід головуючого судді Литвинової І.В від розгляду справи. 23 жовтня 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року - повернуто особі, яка її подала. 25 січня 2026 року позивачем було подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи рішення Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/18462/21-ц. У судовому засіданні представник позивача Гапоненко Р.І. позов підтримував, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у засіданні заперечувала проти задоволення позову, на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 17 липня 2020 року між [PERSON] (представником [PERSON] є [PERSON] від імені та в інтересах якої останній діє на підставі Довіреності від 21 лютого 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Ісаєнко О.В. 21 лютого 2020 року за реєстровим № 1156) та Адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» було укладено Договір № 03-3 найму (оренди). 30 липня 2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року. Об`єктом оренди, відповідно до Договору найму (оренди) є майно та майнові права на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Адвокатське об`єднання стверджує, що виконало свої зобов`язання по договору здійснивши поточний ремонт квартири на суму 201 845,00 гривень. Також позивачем була встановлена охоронна сигналізація, витрачені кошти на пошук суборендаря так як договір оренди передбачав можливість здавати квартиру в суборенду. Згідно Додаткової угоди № 1 від 30 липня 2020 року до Договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року - Договір оренди між позивачем і відповідачем був укладений на три роки (із правом подальшої пролонгації), таким чином позивач розраховував на довготривале користування квартирою, тому витратив на поточний ремонт грошові кошти так як квартира перебувала в незадовільному стані. 19 жовтня 2020 року відповідач заявив та направив на адресу позивача повідомлення про неукладеність договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року та Додаткової угоди № 1 від 30 липня 2020 року до Договору № 03-3 найму (оренди) № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року, і 12 лютого 2021 року орендодавець позбавив орендаря права користуватись квартирою. 13 листопада 2020 року позивач направив на адресу [PERSON] заперечення на повідомлення про неукладеність договору найму (оренди). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України - збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (ч. 3 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ст. 11 ч. 2 п. 3 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до частини 6 статті 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ст. 11, 22, 1166 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду; шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та - вина особи у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`активним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Водночас у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню позивачем, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди за наявності усіх чотирьох елементів складу правопорушення. Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/180). Встановлено, що під час розгляду касаційної скарги АО «Гапоненко і партнери» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року по справі № 757/18462/21-ц за позовом АО «Гапоненко і партнери» до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні орендованою квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Верховний Суд, скасовуючи рішення першої та другої інстанції зробив висновки, що суди не звернули увагу, що: законодавець в такому універсальному регуляторі приватних відносин як ЦК не кваліфікує плату за користування майном як істотну умову договору; для тих випадків, коли сторони не домовилися про розмір плати, він визначається з урахуванням: споживчої якості речі; інших обставин, які мають істотне значення. До таких можна віднести, зокрема, рік виробництва речі, її функціональні властивості, розташування речі тощо. Тобто, у разі, коли в договорі найму (оренди) не визначений розмір орендної плати, «вмикається» той інструментарій (спосіб визначення плати), що закріпив законодавець у другому реченні частини першої статті 762 ЦК України. Тому навіть у тому разі якщо сторони не домовилися про розмір плати у договорі найму (оренди) - це не «знищує» такий договір. Варто підкреслити, що договір, і зокрема договір найму (оренди) вчиняється для того щоб «породити» відповідний результат, а не для того щоб згодом констатувати його неукладеність, вочевидь для того щоб не виконувати обов`язки, які «з`явилися» з такого договору. За таких обставин, суди зробили помилковий висновок про те, що договір найму (оренди) № 03-3 є неукладеним. Верховний Суд підтвердив укладеність договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року та Додаткової угоди № 1 від 30 липня 2020 року до Договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року та констатував про не виконання обов`язків відповідачем за договором оренди. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, так як жодна із сторін договору не виявила бажання розірвати даний Договір, то даний договір є діючим, і автоматично пролонгований на строк одного року, з правом подальшої пролонгації. Відповідно до Розділу 8, договір найму (оренди) - розірванню в односторонньому порядку не підлягає. Згідно Додаткової угоди № 1 від 30 липня 2020 року до Договору № 03-3 найму (оренди) від 17 липня 2020 року - договір оренди між позивачем і відповідачем був укладений на три роки (із правом подальшої пролонгації) і позивач розраховував на довготривале користування квартирою, тому витратив на поточний ремонт грошові кошти так як квартира перебувала в незадовільному стані. Згідно ч. 1 ст. 819 ЦК України, поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Суд встановив, що документи які були надані позивачем у підтвердження витрат на пошук суборендаря, витрат на будівельні матеріали, витрат на проведення ремонтних робіт, установлення сигналізації тощо, - є належними та допустимими доказами, які підтверджують понесені позивачем витрати, а саме: розписка від 27 серпня 2020 року (про те що [PERSON] отримав грошові кошти сумі три тисячі грн. за підготовку кошторису на ремонтні роботи за адресою: [ADDRESS] ); розписка від 27 серпня 2020 року (про те що [PERSON] отримав грошові кошти сумі чотирнадцять тисяч грн. за прибирання та вивіз сміття а також придбання інвентарю за адресою: [ADDRESS] ); розписка від 30 серпня 2020 року (про те що [PERSON] отримав грошові кошти сумі десять тисяч грн. за майбутній ремонт квартири за адресою: [ADDRESS] ); розписка від 04 вересня 2020 року (про те що [PERSON] отримав тридцять тисяч гривень за попередній ремонт квартири за адресою: [ADDRESS] ); розписка від 07 вересня 2020 року (про те що [PERSON] отримав повний розрахунок за ремонт квартири за адресою: [ADDRESS] . Остаточна сума розрахунку шістдесят три тисячі дев`ятсот сорок гривень); товарні чеки від 31 серпня 2020 року, від 30 серпня 2020 року; від 01 вересня 2020 року; від 07 вересня 2020 року; від 10 вересня 2020 року (які підтверджують оплату за товари для ремонту у загальному розмірі - 49 032 грн. 00 коп.); акт прийняття в експлуатацію систем сигналізації від 03 серпня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , прийнято позивачем (На зазначеному об`єкті встановлений прилад: ППКАJAX №00088543, датчик AJAX № 40303a021, датчик AJAX №4000cc021, датчик AJAX №3ffadb021, датчик ВІБРО AJAX №410e5f0f1, датчик CMK AJAX №35ea46011, брелок AJAX №379aa00b1, з підключенням на пульт охорони: ТОВ "Служба Безпеки" СТОЛИЦЯ СЕРВІС"); договір № 75-ОХР про надання послуг спостереження за сигналізацією від 12 червня 2020 року. Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 10 листопада 2020 року (оплачено 22 500 грн. агентству нерухомості за пошук суборендарів для надання в суборенду за адресою: [ADDRESS] , платіжна інструкція № 148 від 22.07.2020 року. Також позивачем надано докази оплати за послуги спостереження за сигналізацією та її обслуговування в липні 2020 року у сумі - 600 грн., (платіжна інструкція № 18 від 25 серпня 2020 року), оплати за послуги спостереження за сигналізацією та її обслуговування в серпні 2020 року згідно договору № 75-ОХР від 12 червня 2020 року у сумі - 1 260 грн. (платіжна інструкція № 39 від 28 вересня 2020 року), оплати за послуги спостереження за сигналізацією та її обслуговування в вересні 2020 року згідно договору № 75-ОХР від 12.06.2020 року у сумі - 1 200 грн. (платіжна інструкція № 55 від 27 жовтня 2020 року), оплати за послуги спостереження за сигналізацією та її обслуговування в жовтні 2020 року згідно договору № 75-ОХР від 12 червня 2020 року у сумі - 1 800 грн. (платіжна інструкція № 69 від 17 листопада 2020 року), оплати за послуги спостереження за сигналізацією та її обслуговування в листопаді 2020 року згідно договору № 75-ОХР від 12 червня 2020 року у сумі - 2 000 грн. (платіжна інструкція № 90 від 30 грудня 2020 року), оплати за послуги спостереження за сигналізацією та її обслуговування в грудні 2020 року згідно договору № 75-ОХР від 12 червня 2020 року у сумі - 2 000 грн. (платіжна інструкція № 109 від 27 січня 2021 року), оплати за послуги спостереження за сигналізацією та її обслуговування в січні 2022 року згідно договору № 75-ОХР від 12 червня 2020 року у сумі - 2 000 грн. Таким чином, Адвокатське об`єднання виконало свої зобов`язання по договору здійснивши поточний ремонт квартири на загальну суму 201 845,00 гривень. Крім того, суд дослідивши наявні у матеріалах докази, дійшов до висновку що відповідач підтвердила порушення прав та законних інтересів позивача та не виконання між ними договірних відносин, надавши до суду разом із відзивом на позовну заяву наступні документи: лист від 19 жовтня 2020 року, яким [PERSON] сповістила про неукладеність договору позивача та попередила позивача про те, що планує передачу такого приміщення в оренду третім особам, на що позивач 13 листопада 2020 року направив на адресу [PERSON] заперечення на повідомлення про неукладений договір найму (оренди); відповідь на заперечення на повідомлення про неукладений договір найму (оренди) та заяву про непогодження розміру орендної плати від 02 грудня 2020 року, яку [PERSON] направила позивачу. Суд дійшов до наступного висновку, що [PERSON] направляючи позивачу лист від 19 жовтня 2020 року про неукладеність договору та попереджаючи позивача про те, що планує передачу такого приміщення в оренду третім особам, порушила право орендаря на користування орендованою квартирою і повідомила про те, що відповідачем не будуть виконуватися договірні відносини по діючому договору. Як зазначив позивач, 12 лютого 2021 року орендодавець позбавив права орендаря користуватись квартирою, в порушення умов договору оренди, замінивши замки в орендованому приміщенні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так як відповідач порушив умови договору оренди та позбавив позивача права користуватись квартирою, при цьому позивач здійснив фінансові витрати по поточному ремонту квартири, здійснив оплату охоронної сигналізації, оплату послуг агентства нерухомості по пошуку суборендаря, враховуючи норми цивільного кодексу та практику Верховного суду, позивач має право на стягнення відшкодування завданих орендодавцем збитків, у вигляді реальних грошових виплат. Заявлені збитки у розмірі 201 845 (двісті одна тисяча вісімсот сорок п`ять) гривень, інфляційне збільшення у розмірі 104 039,65 (сто чотири тисячі тридцять дев`ять) гривень, три відсотки річних у розмірі 21 903,24 (двадцять одна тисяча дев`ятсот три) гривні, загальна сума стягнення в розмірі 327 787,89 гривень позивачем доведені і підлягають стягненню з відповідача. Позивач надав розрахунок інфляції та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, що розраховується з моменту невиконання відповідачем договору оренди з 12 лютого 2021 року до 24 вересня 2024 року, який не спростований відповідачем. Згідно ст. 625 ЦК України позивач має право стягнути з відповідача інфляцію та 3 відсотка річних за порушення виконання грошового зобов`язання. Стаття 625 Цивільного кодексу України) передбачає відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних, якщо інший розмір не встановлений договором. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved