Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач ДП «КиївГазЕнерджи» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання природного газу за період з 01.06.2022 року по 07.10.2025 року в розмірі 105 748,91 грн., з яких основна заборгованість 71 076,95 грн., 3% річних 7 150,54 грн., інфляційні втрати 27 521,42 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.10.2025 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва. В обґрунтування позову зазначив, що ДП «КиївГазЕнерджи» є постачальником природного газу на умовах типового договору побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Позивач діє на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою НКРЕКП від 18.05.2017 року № 674. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2003 року, та який приєднаний до газорозподільних мереж. Таким чином, відповідач є споживачем послуг за відкритим особовим рахунком № [NUMBER] . Відповідач користувався послугами з постачання природного газу через приєднану мережу ДП «КиївГазЕнерджи», що підтверджується акцептуванням ним заяви-приєднання, фактом фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору постачальником та не заявляв до постачальника вимоги про припинення йому постачання газу, а отже між сторонами склалися договірні правовідносини, щодо постачання природного газу, згідно вимог чинного законодавства. Зобов`язання по забезпеченню відповідача природним газом, як споживача цих послуг, ДП «КиївГазЕнерджи» виконувало належним чином. Відповідач свої зобов`язання зі сплати послуг своєчасно не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 71 076,95 грн. Крім того, 29.10.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про розстрочення погашення боргових зобов`язань (реструктуризацію), де відповідач визнав та підтвердив заборгованість за послуги з постачання природного газу перед позивачем у розмірі 71 076,95 грн. та зобов`язався погасити до 25.10.2025 року, однак заборгованість залишилась не сплачена, що стало підставою для звернення до суду. Також, внаслідок невчасної сплати зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 7 150,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 27 521,42 грн. (а.с. 1-22). Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.02.2026 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 36). У судовому засіданні представник позивача ДП «КиївГазЕнерджи» - Курганов Д.О. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з нього основної суми заборгованості у розмірі 71 076,95 грн. Водночас вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не визнає. Крім того, відповідач просив суд розстрочити виконання судового рішення. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини. Судом встановлено, що ДП «КиївГазЕнерджи» є юридичною особою, основним видо діяльності якої є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (а.с. 17-20). ДП «КиївГазЕнерджи» є постачальником природного газу на території України на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою НКРЕКП від 18.05.2017 року № 674 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ», ДП «КГЕ», ТОВ «МИКОЛАЇВГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ПРОМСПЕЦГАЗ», ТОВ «ЄГАЗ», ПАТ «УКРНАФТА», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД», ТОВ «ДЕЛЬТАГАЗ», ТОВ «КРАФТ ФІНАНС», ТОВ «НАДРАГАЗ», ТОВ «ПАРІ», ТОВ «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ГАЗОНАФТОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ОПІ», ТОВ «СИСТЕМОЙЛІНЖЕНЕРІНГ», ТОВ «КИЇВ-НАФТА 2000» та ТОВ «КОМПАНІЯ «ТЕХНОКОМСЕРВІС» (а.с. 16). Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №938, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2015 року №74, а Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам». Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2003 року, яке видано Головним управлінням житлового забезпечення КМДА на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА № 2007-С/ЖБ від 21.11.2003 року (а.с. 6). Вищевказаний будинок приєднаний до газорозподільних мереж, внаслідок чого на ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чином відповідач є споживачем природного газу та послуг, які надає позивач. У відповідності до розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , який наданий позивачем та перевірений судом, за період з 01.06.2022 року по 07.10.2025 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з оплати послуг за постачання природного газу у розмірі 71 076,95 грн., що також не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні (а.с. 11, 12-15). У відповідності до розрахунку 3% річних та інфляційний втрат, який наданий позивачем та перевірений судом, за період з 01.06.2022 року по 07.10.2025 року відповідачу нараховано заборгованість зі сплати 3% річних у розмірі 7 150,54 грн. та інфляційних втрат у розмірі 27 521,42 грн. (а.с. 12-15). Судом також враховано, що 29.10.2024 року між позивачем ДП «КиївГазЕнерджи» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про розстрочення погашення боргових зобов`язань (реструктуризацію) (а.с. 9-10). У відповідності до п. 1 Договору, сторони визнають та підтверджують, що станом на 29.10.2024 року у боржника існує заборгованість за послуги з постачання природного газу перед кредитором у розмірі 71 076,95 грн. У відповідності до п. 3 Договору, боржник (відповідач) зобов`язується погасити заборгованість перед кредитором, зазначену в п. 1 Договору, згідно графіку: 1)5923,08 грн. до 25.11.2024 року; 2)5923,08 грн. до 25.12.2024 року; 3)5923,08 грн. до 25.01.2025 року; 4)5923,08 грн. до 25.02.2025 року; 5)5923,08 грн. до 25.03.2025 року; 6)5923,08 грн. до 25.04.2025 року; 7)5923,08 грн. до 25.05.2025 року; 8)5923,08 грн. до 25.06.2025 року; 9)5923,08 грн. до 25.07.2025 року; 10)5923,08 грн. до 25.08.2025 року; 11)5923,08 грн. до 25.09.2025 року; 12)5923,08 грн. до 25.10.2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, із урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються «Правилами постачання природного газу», затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 за №1382/27827. Розділом II Правил постачання передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. На виконання вимог статей 12, 40 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам». Договір постачання природного газу побутовими споживачами укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті НКРЕКП та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Постачальники зобов`язані на власному сайті розмістити редакцію договору постачання природного газу, яка відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам. За ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно положень ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з розділом ІХ глави 4 пункту 4 Кодексу газорозподільних систем, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 дійшла висновку, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскільки відповідач має прострочене грошове зобов`язання перед позивачем, суд приходить до висновку, що основана сума боргу підлягає стягненню у заявленому розмірі, а саме у розмірі 71 076,95 грн., яка визнається і відповідачем. Разом з тим, перевіряючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд не погоджується з сумою інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на наступне. З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII, в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" встановлено, що нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285) - забороняється. Кабінет Міністрів України своєю Постановою № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» скасував мораторій на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). Оскільки м. Київ не належить до переліку таких територій, позивач вправі здійснювати нарахування пені/штрафів на заборгованість, починаючи з 01.01.2024 року. Нарахування інфляційних збитків, трьох процентів річних на заборгованість, утворену в період з 01.06.2022 року до 30.12.2023 року не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, позивач має право на інфляційні збитки та 3% річних за період з 01.01.2024 року по 07.10.2025 року. Водночас суд враховує, що 29.10.2024 року сторони уклали між собою договір про розстрочення погашення боргових зобов`язань (реструктуризацію) боргу, внаслідок чого основна заборгованість (71 076,95) була поділена на рівні частини по 5 923,08 грн., які відповідач зобов`язувався сплачувати щомісяця протягом року. Таким чином розрахунок проводиться за 2 (два) періоди: 1) з 01.01.2024 по 28.10.2024 та 2) з 29.10.2024 по 07.10.2025. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ....., ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За період з 01.01.2024 року по 28.10.2024 року інфляційне збільшення становить 5 952,69 грн., 3% річних - 1 759,45 грн. За період з 29.10.2024 року по 07.10.2025 року інфляційне збільшення становить 2 262,62 грн., 3% річних - 1 025,62 грн. За підрахунком суду, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в розмірі 8 215,31 грн. (5 952,69 грн. + 2 262,62 грн.). За підрахунком суду, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 2 785,07 грн. (1 759,45 грн. + 1 025,62 грн.). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 71 076,95 грн., інфляційні втрати в розмірі 8 215,31 грн. та 3% річних в розмірі 2 785,07 грн., а всього - 82 077,33 грн. Суд, вирішуючи клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення, виходить з такого. Відповідно до вимог процесуального закону, підставою для розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють його виконання або роблять таке виконання неможливим, що підлягає доведенню особою, яка звертається з відповідним клопотанням (ч. 3 ст. 435 ЦПК України). Разом із тим, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення або неможливість його виконання у встановлений законом спосіб та строк. Заявлене клопотання носить загальний характер, не містить належного обґрунтування та не підтверджене жодними доказами, які б свідчили про наявність виключних обставин для застосування судом розстрочення виконання рішення. За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 350,03 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (з розрахунку: 3 028,00 грн. х 77,61%).

Outcome: partial