Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до Військової частини [NUMBER] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у періоди з 24.05.2024 року по 13.08.2024 року, з 31.08.2024 року по 13.12.2024 року, з 24.12.2024 року по 30.12.2024 року та з 04.01.2025 року по 20.02.2025 року позивач безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. За вказаний період відповідачем не була виплачена позивачу додаткова винагорода, передбачена законодавством, на загальну суму 557221,46 грн., тривалість затримки якої на час звернення до суду становить 15 місяців. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.07.2025 року було визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] та зобов`язано її здійснити нарахування і виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Однак відповідач не виконує зазначене рішення суду до теперішнього часу, а спроби позивача врегулювати питання виконання судового рішення у добровільному порядку військовою частиною розглянуті не були. Внаслідок незаконної бездіяльності відповідача позивач зазнав значних моральних страждань, оскільки був позбавлений належного грошового забезпечення. Зокрема, [PERSON] був змушений обмежувати себе та свою сім`ю у задоволенні базових потреб, перебував у стані постійного стресу та нервового виснаження, крім того, зазнав погіршення стану свого здоров`я. На підставі викладеного позивач змушений звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15.09.2025 року вказану цивільну справу було передано на розгляд до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 29.10.2025 року від представника військової частини [NUMBER] через систему «Електронний суд» був поданий відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що позивач не надав жодного доказу, який підтверджував би наявність у нього моральних страждань, які б були пов`язані саме із невиплатою йому певних сум грошового забезпечення. Тому, усі захворювання, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог у нього почались до дій відповідача, які, на його думку, спричинили моральні страждання. Крім того, твердження позивача про відсутність грошового забезпечення спростовується довідкою про його доходи, яка надавалась ним під час розгляду справи №200/3417/25 Донецьким окружним адміністративним судом, яка підтверджує, що в спірний період [PERSON] отримував від військової частини [NUMBER] значні суми грошового забезпечення. Тому, представник відповідача вважає, що з представлених позивачем доказів не вбачається наявність підстав відшкодування шкоди, тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав в повному обсязі. Представник військової частин [NUMBER] просив розгляд справи здійснювати без його участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого Військовою частиною [NUMBER] від 26.01.2024 року. Згідно витягу з медичного журналу Військової частини [NUMBER] вбачається, що 02.12.2024 року [PERSON] втретє звернувся до медичного пункту Військової частини [NUMBER] з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертонічний криз - 175/100. Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3921/і/п, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні за період з 13.12.2024 року по 24.12.2024 року, за результатами стаціонарного лікування було встановлено діагноз атеросклеротична серцево-судинна хвороба. Згідно довідки військово-лікарської комісії від 02.01.2025 року за результатами огляду [PERSON] , [INFO] , було встановлено діагноз про причинний зв`язок захворювання з проходженням військової служби, а саме: гіпертонічна хвороба ІІ стадія (ІММШ - 123 г/м?), ступінь 2, ризик 3 (І11.9); ІХС: дифузний кардіосклероз. СН І зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка (ФВ - 69%) та порушенням діастолічної функції лівого шлуночка І типу (125.0); недостатність стулок мітрального трикуспідального клапану І ступеня (134; 136.1); вертеброгенна дорсалгія, стадія нестійкої ремісії з незначним порушенням функції (М54.8); початкові прояви церебрального атеросклерозу, без порушення функції (167.2); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеня (190.3). Згідно довідки від 20.02.2025 року №1557/809, виданої на підставі бойового наказу ОТУ « [INFO] » №БН132Т/УО від 05.08.2025 року, бойового розпорядження ОТУ « [INFO] » №БР-119/1/4070Т/ОТУ від 23.05.2024 року, бойового розпорядження ОТУ « [INFO] » ДОБРІЇ 9/1/6128Т/ОТУ від 24.07.2024, журналу бойових дій військової частини [NUMBER] №5Т (розпочатий 13.05.2023 року), журналу бойових дій військової частини [NUMBER] №6T (розпочатий 03.01.2024 року), журналу бойових дій військової істини [NUMBER] №7Т (розпочатий 30.06.2024 року), журналу бойових дій військової частини [NUMBER] №8Т (розпочатий 01.11.2024 року), позивач в період з 01.10.2023 року до 25.01.2024 року з 29.01.2024 року до 13.08.2024 року, з 31.08.2024 року до 13.12.2024 року, з 24.12.202 року до 30.12.2024 року, та з 04.01.2025 року до [INFO] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держав у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. З наданої відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору від 09.05.2025 року вбачається, що [PERSON] за період з травня 2024 року по лютий 2025 року Військовою частиною [NUMBER] здійснювалася грошова виплата, а саме: у травні 2024 року 120835 грн. 35 коп., червні 2024 року 103376 грн. 87 коп., в липні 2024 року 10030 грн. 50 коп., в серпні 2024 року 55725 грн., за вересень 2024 року 40371 грн. 33 коп., в жовтні 2024 року 57006 грн. 77 коп., листопад 2024 року 58400 грн. 95 коп., грудень 2024 року 58400 грн. 95 коп., у січні 2025 року 46912 грн. 20 коп., в лютому місяці 130067 грн. 13 коп.. а також, соціальна виплата з відповідних бюджетів на суму 1000 грн. Загальна сума отриманих виплат становить 780223 грн. 38 коп. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.07.2025 року по справі 200/3417/25 позовну заяву [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 10000,00 грн за періоди з 24.05.2024 року до 13.08.2024 року, з 31.08.2024 року до 13.12.2004 року, з 24.12.2024 року до 30.12.2024 року, та з 04.01.2025 року до 20.02.2025 року. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейська м та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100000 грн на місяць за періоди з 24.05.2024 року до 13.08.2024 року, з 31.08.2024 року до 13.12.2024 року, з 24.12.2024 року. о 30.12.2024 року, та з 04.01.2025 року до 20.02.2025 року, пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням вже виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту. Зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Згідно довідки №1553/8817, виданої Військовою частиною [NUMBER] від 17.07.2025 року, було повідомлено, що відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 року № Д-321/65/дек "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України 2025 році" та директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-22/ДСК "Про проведення додаткових організаційних заходів у Командуванні Сил територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році" військова частина [NUMBER] є правонаступником військової частини [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у зв`язку із переформуванням. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року по справі №200/3417/25 замінено боржника у справі №200/3417/25 з Військової частини [NUMBER] на Військову частину [NUMBER] . З наданої копії огляду лікаря з медицини невідкладних станів Відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги від 26.08.2025 року вбачається, що [PERSON] звертався до служби екстреної (невідкладної) медичної допомоги зі скаргами на головний біль, загальну слабкість та знижений артеріальний тиск. За результатами огляду було встановлено, що [PERSON] страждає на захворювання серцево-судинної системи, зокрема на ішемічну хворобу серця, протягом року, у зв`язку з чим проходить лікування та обстеження в амбулаторних умовах. При цьому зазначено, що стан його здоров`я протягом останнього року погіршується. Рекомендовано госпіталізацію до стаціонару у плановому порядку. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положенням ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01.09.2020 року в справі №216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Протиправність поведінки заподіювача моральної шкоди - це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність - невчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити. Це протиправні як дія і бездіяльність, так і рішення. Бездіяльність протиправна, якщо особа повинна була вчинити дію, але не вчинила. При цьому частина перша статті 1167 ЦК України, пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не дають підстав говорити про наявність презумпції протиправності дії (бездіяльності) завдавача моральної шкоди. Отже, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.07.2025 року було визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] , яка була замінена в порядку правонаступництва Військовою частиною [NUMBER] , та яку було зобов`язано здійснити нарахування і виплату додаткової винагороди позивачу. При цьому матеріалами справи встановлено, що станом на момент звернення до суду з даним позовом зазначене рішення відповідачем виконано не було, нарахування додаткової винагороди позивачу не здійснено. У зв`язку з цим суд доходить висновку, що [PERSON] було завдано моральної шкоди саме внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. Щодо визначеного позивачем розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті в сумі 139 305 грн, суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення звичайного для даної людини способу життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Таким чином, вирішуючи питання щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінивши надані позивачем докази, а також характер та обсяг заподіяних моральних страждань, доходить висновку, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн є належним та співмірним у даному випадку. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню в дохід держави з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 108 грн. 68 коп.

Outcome: partial