Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя через підсистему Електронний суд надійшла заява позивача [PERSON] про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 332/6322/25 щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 9000,00 гривень. В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2026 частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку. У матеріалах справи містяться документи, що підтверджують обсяг та вартість наданих позивачу послуг з надання професійної правничої допомоги. На адресу суду 10.03.2026 надійшло клопотання представника відповідача Серебрянникова Д.В. про зменшення розміру витрат на правову (правничу) допомогу. В обґрунтування клопотання представник зазначив, що заявлені до стягнення витрати є значно завищеними та не відповідають обсягу наданих послуг. Крім того, позивачем не надані документи, що підтверджують оплату послуг (квитанція, платіжне доручення, інший розрахунковий документи). Представник позивача просив відмовити позивачу в ухваленні додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, що передбачено ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з такого. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право ,не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У частині 8 ст. 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2026 позов [PERSON] до [PERSON] задоволений частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.11.2025, і до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з 26.11.2025, і до досягнення їх спільним сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] , рішення допушено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць, стягнутий з відповідача судовий збір. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду копію договору про надання правничої допомоги від 24.11.2025, укладеного між адвокатом Ткачем Денисом Миколайовичем та [PERSON] , копію замовлення на надання правової допомоги № 1 від 24.11.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Ткача Д.М. від 02.11.2007 № 644, копію ордеру серії АР № 1278002 на надання правничої допомоги, копію звіту № 1 від 24.11.2025 до договору про надання правової допомоги від 24.11.2025, копію звіту від 17.01.2026 до договору про надання правової допомоги від 24.11.2025. Відповідно до звіту від 17.01.2026 до договору про надання правової допомоги від 24.11.2025 адвокат надав клієнту (Миленькій О.І.) такі послуги: аналіз документів, підготовка та подача позовної заяви про стягнення аліментів на дитину та утримання матері дитини вартістю 5000,00 гривень, подання письмових пояснень в суд першої інстанції вартістю 2000,00 грн, подання відповіді на відзив в суд першої інстанції вартістю 2000,00 грн, всього надано послуги на загальну суму 9000,00 гривень. Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення в порядку та строки, обумовлені в Договорі. Як передбачено. 4.1. Договору, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору. Додатком до договору є замовлення № 1, у якому зазначена вартість наданих клієнту послуг Адвоката. У Замовленні № 1 встановлено, що послуги адвоката сплачуються клієнтом протягом трьох днів з дня їх фактичного надання та/або після ухвалення судового рішення у цій справі. Документів, які б підтверджували оплату позивачем послуг за договором про надання правової допомоги від 24.11.2025, позивачем суду не надано. Суд зауважує, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19. Суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Разом із тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з врахуванням часткового задоволення позову (на 71,43%), з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6428,70 грн.

Outcome: approved