Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

10 грудня 2025 року, ТОВ «Споживчий Центр», звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №30.05.2025-100001341 від 30.05.2025 , у розмірі 60 600 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог зазначає, що 30 травня 2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) шляхом електронного акцепту із використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 20 000 грн строком на 168 днів з кінцевою датою повернення 13.11.2025 року. Факт отримання кредитних коштів підтверджується квитанцією про їх перерахування від 30.05.2025 року, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі 60 600 грн, яка складається з: тіла кредиту - 20 000 грн; процентів -26 600 грн; комісії - 4 000 грн; неустойки - 10 000 грн. Ухвалою суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзиву на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.05.2025 року між сторонами укладено кредитний договір в електронній формі шляхом акцепту оферти з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статей 205, 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн, що підтверджується матеріалами справи та свідчить про реальність правочину та належне виконання позивачем своїх зобов`язань. Відповідно до статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Заборгованість у розмірі 20 000 грн відповідачем не погашена, доказів зворотного суду не надано, а тому підлягає стягненню. Відповідно до статей 536, 1056-1 ЦК України проценти є платою за користування кредитом та визначаються договором. Згідно умов договору процентна ставка становить 1відсоток та 0,5відсотка на день залежно від періоду користування кредитом. Нараховані позивачем проценти у розмірі 26 600 грн відповідачем не спростовані, а їх розмір відповідає умовам договору, у зв`язку з чим підлягають стягненню. Згідно умов договору передбачено: комісію за надання кредиту - 1000 грн; комісію за обслуговування - 3000 грн. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» комісії входять до складу загальних витрат за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі з усіма платежами, що підтверджується паспортом споживчого кредиту. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» комісії входять до складу загальних витрат за споживчим кредитом. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17, свідчить про те, що умови договору щодо комісій не є нікчемними та можуть бути визнані недійсними лише у разі їх оспорювання, чого у цій справі здійснено не було. Оскільки відповідач таких вимог не заявляв, підстав для відмови у стягненні комісії немає. Кредитний договір укладено після 24 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, яким дозволено нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договорами споживчого кредиту. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойка є грошовою сумою, яку боржник зобов`язаний сплатити у разі порушення зобов`язання. Оскільки відповідач не заявляла клопотань про зменшення розміру неустойки та не надала доказів її неспівмірності, підстави для застосування статті 551 ЦК України відсутні. Отже, вимога про стягнення неустойки у розмірі 10 000 грн є правомірною. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а відповідач доказів належного виконання зобов`язань або спростування розрахунку заборгованості суду не надав. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved