Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 21.07.2017 року Московським районним у м. Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 820. В обґрунтування позову зазначено, що з 21.07.2017 року позивачка [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини припинені, спільного господарства сторони не ведуть. Сім`я фактично розпалась, шлюб існує формально. Спір про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини відсутній. Оскільки примирення між сторонами неможливе, позивачка [PERSON] через свого представника звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 10.10.2025 року цивільну справу направлено за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Л.Гагашкіна у поданій до суду заві просить розгляд справи проводити без її участі та без участі позивачки. Підтримує позовні вимоги, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подав. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області, на підставі статті 280 ЦПК України, постановлено ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви та докази, додані на її обґрунтування, судом встановлено, що: 21.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Московським районним у м. Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 820. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON] . Зазначене підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серія [NUMBER] , виданого 21.07.2017 року (а. с. 41). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія [NUMBER] , виданого 03.11.2020 року Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис про народження № 3141 від 03.11.2020 року (а. с. 41 зворот). Як вбачається з позовної заяви, сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримуються, в зв`язку з чим позивачка вважає подальше збереження сім`ї неможливим, а відповідач не надав жодних доказів на спростування вказаних відомостей. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 статті 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, спору про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини у цій справі немає, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки клопотань від дружини про зміну прізвища до суду не надходило, слід залишити сторонам прізвище без змін. З урахуванням позиції позивачки, яка не заявляла вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved