Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №14.02.2025-100000553 від 14.02.2025 року у розмірі 24 800,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 14.02.2025 року укладено Кредитний договір №14.02.2025-100000553, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 8 000,00 грн., строком на 140 днів. Згідно вказаного договору було визначено процентну ставку фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1,0 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 1600,00 грн. Неустойка 80,00 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до умов Договору та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 140 днів. [PERSON] 14.02.2025 року отримано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. В свою чергу Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, заборгованість за кредитним договором не погашає, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 24 800,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., процентів в розмірі 11 200,00 грн., комісії за надання 1600,00 грн., неустойки в розмірі 4000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Представником Позивача у позовній заяві подано заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] на адресу суду подала письмові пояснення по суті спору, в яких зазначила про те, що жодних договорів з ТОВ «Споживчий центр» вона не укладала, і на свій дійсний банківський рахунок (банківську карточку), якою вона користувалася і продовжує користуватися, вона ніколи жодних грошей від ТОВ «Споживчий центр» не отримувала. Вказаний позивачем в позовній заяві номер банківського рахунку, на який позивачем ніби-то перераховано кошти, їй не належить і ніколи не належав. Аналогічно вказаний у позові номер телефону, як ніби-то фінансовий номер Відповідача, що був використаний для підписання та укладення кредитного договору, ніколи їй не належав і вона таким номером ніколи не користувалася. Також звертає увагу на те, що ЕЦП, за допомогою якого підписано кредитний договір, сформовано 13.02.2025 року, натомість кредитний договір підписано 14.02.2025 року. Відповідачем подано заяву про розгляд справи без її участі. Представник Позивача скористався правом на подання до суду відповіді на відзив, у якій заперечив доводи Відповідача, викладені у письмових поясненнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитор/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 14.02.2025 року [PERSON] погодила пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення Кредитного договору (оферта) №14.02.2025-100000553, відповідно до пункту 1.1 якої є пропозиція ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» укласти електронний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Пунктом 3.1. Договору (Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) кредитної лінії) передбачено, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, комісію. Електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця, заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (2.1.-2.2.3. Договору). Як вбачається з п.п.2.3.2-2.3.6. Договору позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону. вказаний Позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; Позичальник в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця обирає умови, на яких бажає класти виладонний кредитний договір: У випадку погодження Кредитодавця на обрані Позичальником умови Кредитодавець У особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця направляє Позичальнику пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та заявку, а також формує формуляр форми відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) в електронній формі для її заповнення та підписання Позичальником. Також для підписання Позичальником відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) позичальнику передається одноразовий ідентифікатор B смс-повідомленні номер Позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; телефону, вказаний. Позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищевказаному порядку. Зі змісту зазначеного договору встановлено, що його підписано позичальником одноразовим ідентифікатором Е194, який було надіслано на фінансовий номер телефону Відповідача [NUMBER] . До позовної заяви Позивачем також додано Інформацію отриману з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, за змістом якої [PERSON] було ідентифіковано системою BankID НБУ. Пунктами 3.1.-3.3.7 Договору передбачено, що за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти, комісію. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на наступних умовах: 3.3.1. Дата надання/видачі кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.2. Сума Кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.3. Тип кредиту: фінансовий кредит; 3.3.4. Строк, на який надається Кредит: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.5. Дата повернення (виплати) кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.6. Проценти за користування Кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.7. Графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Так, згідно заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору від 14.02.2025 року, з якою Позичальник ознайомилася 14.02.2025 року за цим посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompaniі згідно ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» «Кредитодавець». Кредитодавець: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Позичальник [PERSON] надала реквізити 4323-34ХХ-ХХХХ-2363 для перерахунку коштів. Відповідно до умов Кредитного договору (кредитної лінії) №14.02.2025-1000005536 від 14.02.2025 року позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту 14.02.2025; 2. Сума Кредиту: 8000 грн. 00 коп. 3. Строк, на який надається Кредит 140 днів з дати його надання.; Дата повернення (виплати) кредиту 03.07.2025. Процентна ставка «Станадарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,0% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. У п.7 зазначено, що комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія") 1600 грн. 00 коп. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка 80,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (пункт 15). Згідно з п. 18 заявки визначено спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через систему Bank ID НБУ. Позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (він ознайомився з нею за посиланням https:// sgroshi.com.ua/ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", графік платежів з переліком складових загальної вартості кредиту відповідно до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту відповідно до правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, примірник цього договору (п.22 Заявки). Із зазначеної заяви встановлено, що вона підписана одноразовим ідентифікатором Е194, який було надіслано на фінансовий номер телефону Відповідача [NUMBER] . Так, згідно листа директора «Універсальні платіжні рішення» №176-2708 від 27.08.2025 року 14.02.2025 року о 10:06:46 було успішно перераховано кошти на платіжну карту [NUMBER] в сумі 8000,00 грн., призначення платежу видача за договором кредиту №14.02.2025-100000553. У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів Акціонерним товариством «А-Банк» надано суду інформацію про те, що карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до довідки про рух коштів, які надано Акціонерним товариством «А-Банк» на ухвалу суду про витребування доказів, вбачається що 14.02.2025 року відбулося зарахування коштів у сумі 8000,00 грн. на кару №4323345045392363. Відповідно до Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №14.02.2025-1000005536 від 14.02.2025 року вбачається, що заборгованість [PERSON] складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., процентів в розмірі 11 200,00 грн., комісії за надання 1600,00 грн., неустойки в розмірі 4000,00 грн. Разом 24 800,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 14.02.2025 по 03.07.2025. Так, за змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною 1 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч.3-6,8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Так судом встановлено, що 14.02.2025 року між сторонами укладено кредитний договір №14.02.2025-100000553 у електронному вигляді шляхом підписання [PERSON] одноразовим ідентифікатором пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки. Доводи Відповідача про неукладання нею вказаного кредитного договору судом не приймаються, оскільки до позовної заяви Позивачем також додано Інформацію отриману з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, за змістом якої [PERSON] було ідентифіковано системою BankID НБУ. Укладаючи кредитний договір, сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема, суму кредиту, відсоткову ставку та строк кредитування. Разом з тим, Суд зауважує, що кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, у свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. З огляду на це укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості. За таких обставин доказом існування зобов`язальних правовідносин між сторонами договору кредиту є належні і достатні докази надання кредитних коштів позичальнику. Позивач на підтвердження факту укладення відповідачем кредитного договору та виконання кредитором як позикодавцем його умов у частині передачі грошових коштів позичальнику у позовній заяві посилається на договір про надання послуг в системі LiqPay, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», а також надає знімок екрана BankID, лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», а також розрахунок заборгованості за кредитним договором. Щодо наданого позивачем листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» суд зазначає, що цей лист не містить даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу наданих у кредит коштів на картковий рахунок, який належить саме Відповідачу. При цьому, у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів Акціонерним товариством «А-Банк» надано суду інформацію про те, що карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Суд погоджується із викладеними у відповіді на відзив поясненнями представника Позивача про те, що позикодавець перераховує кошти на номер платіжного засобу, який самостійно вказано позичальником у заявці на укладення кредитного договору та в самому кредитному договорі без перевірки особи-емітента такого рахунку, однак це не звільняє його, як позивача, в рамках цивільної справи про стягнення кредитної заборгованості довести обов`язок саме Відповідача, як особи, яка отримала кредитні кошти, відповідати за кредитними зобов`язаннями. Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якого, згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц висловила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявність у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі. Верховний Суд у постановах від 27.03.2020 у справі № 703/3063/18, від 14.07.2021 у справі № 641/2207/18 виснував, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Суд вважає ці висновки Верховного Суду застосовними до спірних правовідносин. Однак, в даній цивільній справі перерахунок кредитних коштів відбувся на рахунок, який належить іншій особі, а не Відповідачу [PERSON] . В даному контексті Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.11.2022 року у справі №619/598/21, яким зазначено наступне: «ураховуючи, що грошові кошти за оспорюваним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, рахунки, відкриті на ім`я [NUMBER] в АТ «Ощадбанк» відсутні, з метою захисту своїх інтересів позивач звернувся до правоохоронних органів, колегія суддів дійшла висновку, що оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»». Подібний за змістом висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21), згідно якої встановивши, що грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи щодо видачі кредитних коштів не є належними та достатніми доказами обставин, які становлять предмет доказування у цій справі. Отже, позивач у розумінні приписів ст. 12, 77-81 ЦПК України не довів надання відповідачу кредитних коштів, розмір та наявність заборгованості відповідача та як наслідок позивач не довів обґрунтованість позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на Позивача. На підставі викладеного, відповідно до 526, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed