Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просить суд: Встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (який помер [INFO] ) однією сім`єю без реєстрації шлюбних стосунків з 05 березня 2022 року по день смерті останнього [INFO] . Встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , [INFO] , (який помер [INFO] ). Судові витрати віднести за рахунок першого відповідача. В обґрунтування поданого позову зазначає, що з 07.10.2006 року по 10.01.2022 року [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Проте навіть і після розірвання шлюбу вони фактично продовжували проживати разом, як дружина та чоловік. Упродовж спільного проживання вони вели спільне господарство, виховували дітей, відпочивали разом. Після початку повномасштабного вторгнення, чоловік [PERSON] був мобілізований 19 квітня 2022 року до лав ЗСУ. Після цієї події їхні відносини ще зміцніли, всі сімейні проблеми, які призвели до розлучення залишилися в минулому. Зазначає, що вона з дітьми всіляко підтримували [PERSON] . Після його мобілізації заощаджені разом кошти вони витратили на купівлю для [PERSON] обмундирування, взуття, одягу, засобів зв`язку, засобів гігієни, ліків, які вона особисто замовляла в інтернеті на різних сайтах та передавала йому всіляко можливими способами. Крім того, перші місяці служби [PERSON] не отримував ніяких виплат, тому вона за фінансової участі своєї матері та сестри неодноразово передавала йому гроші. Зазначає, що під час проходження військової служби [PERSON] постійно підтримував позивача з дітьми фінансово. Він отримував заробітну плату та перераховував кошти їй і сину, які вона витрачала на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування. Фінансова допомога була для неї постійним і основним джерелом для існування, оскільки не працювала з моменту народження дочки (з 2014 року). Фактично вона перебувала на його утриманні, оскільки інших доходів у неї не було. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер у зоні військових дій. Пам`ятник на могилі [PERSON] на суму 108 000 грн. вона встановила за власні кошти. Після його смерті позивач звернулася до [INFO] із питанням про виплату їй одноразової грошової допомоги, на яку вона має право у відповідності з Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р. та Наказу МОУ № 45 від 25.01.2023. Однак, для цього позивачу було запропоновано встановити факт перебування на утриманні [PERSON] 08.10.2024 року позивач звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення (справа № 528/1136/24), але заява була залишена без розгляду, оскільки у даних правовідносинах виник спір про право. Тому, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів, у позивача виникла необхідність звернутися до Гребінківського районного суду із позовною заявою про встановлення юридичного факту спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбних стосунків, та факту перебування на його утриманні. Від встановлення даних юридичних фактів залежить виникнення права позивача на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та отримання одноразової грошової допомоги. Спір виник з органом, що призначає та виплачує відповідну допомогу та з матір`ю [PERSON] . 27 березня 2025 року до суду надійшла відповідь Відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 88). Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 28.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче засідання на 23.04.2025 о 10-00 год. (а.с.89-91). 14.04.2025 року представником відповідача Міністерства оборони України через систему «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву. Посилаючись на Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ вказує, що відповідно до ст. 41 вказаного Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, зокрема: це батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Крім того, зазначає, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу) звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення. Представник відповідача, вважає, що позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності/відсутності доходів померлого для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, так як повинно бути доведено, а тому не підтверджено, що дохід померлого був саме єдиним джерелом доходу позивача. Позивачем не надано доказів від ГУ ПФУ України в Полтавській області доказів про сплату (відсутність) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за померлим військовослужбовцем протягом вказаного терміну перебування на утриманні позивача, ні від ДПС України доказів про доходи (відсутність), отримані померлим військовослужбовцем. Позивач не підтвердила свого перебування на утриманні військовослужбовця. З огляду на вказане, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Просив розгляд справи проводити без участі представника Міністерства оборони України (а.с. 97-103). 22.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Мартинюка О.С. надійшов відзив з додатками на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позову. Вказані позивачем обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, о 11 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 10 січня 2022 року по справі №528/1180/21 шлюб між ними розірвано. У позовній заяві позивачка вказувала, що протягом останніх п`яти років між сторонами напружені стосунки. На ґрунті частих непорозумінь між сторонами виникають сварки. Все це призвело до втрати взаємних почуттів, розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. З 01 листопада 2021 року позивач з відповідачем проживають окремо, як байдужі один до одного люди». Вказує, що З грудня 2021 року [PERSON] почав проживати з [PERSON] , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. [PERSON] та [PERSON] проживали в с. Загребелля Лубенського (Гребінківського) району Полтавської області. В березні 2022 році вони переїхали до м. Гребінка, де проживали в кв. [ADDRESS] . Близькі стосунки між [PERSON] та [PERSON] існували до дня його загибелі. [PERSON] та [PERSON] планували одружитися. Пояснює, що [PERSON] подружні стосунки з [PERSON] не відновлював, спільне господарство не вів, спільного бюджету також не мав. Беззаперечно в період короткочасних відпусток [PERSON] відвідував своїх дітей, які проживали із позивачкою. Але ні про яке проживання, ведення спільного господарства, побуту чи бюджету мова не йшла. Оскільки діти в силу свого віку не завжди можуть раціонально використовувати кошти, [PERSON] надсилав їх більшу частину на банківську карту [PERSON] . 20.07.2022 року Гребінківським районним судом Полтавської області по справі № 528/596/22 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку починаючи з дня подачі заяви до суду, 13.07.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Звернення до суду з заявою про стягнення аліментів викликає сумнів щодо тверджень позивачки про зміцнення сімейних відносин та про те, що [PERSON] постійно фінансово підтримував колишню дружину. Він надсилав кошти позивачу лише на утримання та забезпечення дітей, а їх розмір залежав від отриманого грошового забезпечення. Долучені до позовної заяви платіжні інструкції та скриншоти з мобільного телефону жодним чином не свідчать про наявність у сторін спільного бюджету, ведення спільного господарства, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, утворення/відновлення родини та спільного побуту тощо. Крім того, представником у відзиві заявлено клопотання про допит свідків (а.с.107-120; 126-134). 23.04.2025 року підготовче засідання відкладено на 15.05.2025 року об 11-00 год., у зв`язку із заявою представника відповідача (а.с. 135-137). 15.05.2025 року підготовче засідання відкладено на 05.06.2025 року о 13-30 год., у зв`язку із заявою представника позивача (а.с. 147). 05.06.2025 року підготовче засідання відкладено на 25.06.2025 року об 11-30 год., у зв`язку із заявою представника позивача (а.с. 153). 06.08.2025 року підготовче засідання відкладено на 06.08.2025 року об 11-30 год., у зв`язку із заявою представника позивача (а.с. 178). 05.08.2025 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] адвоката Чумарного А.І. надійшло клопотання про виклик та допит свідків в судовому засіданні (а.с.185-186). Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.08.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 24.09.2025 об 11-00 год. (а.с. 201-203). 24.09.2025 року судове засідання відкладено на 01.10.2025 року о 10-00 год., у зв`язку із заявою представника позивача (а.с. 212). 01.10.2025 року судове засідання відкладено на 20.10.2025 року о 13-00 год., у зв`язку із заявою представника відповідача (а.с. 218-223). 20.10.2025 року через електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Мартинюка О.С. надійшло клопотання про виклик та допит свідків в судовому засіданні (а.с.229-230). 25.01.2026 року через електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Мартинюка О.С. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме, заяви [PERSON] від 21.03.2023 року про те, те, що вона не буде претендувати та відмовляється від виплати частки одноразової грошової допомоги на чоловіка, військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , з яким вони проживали в незареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство та який загинув [INFO] . Справжність підпису [PERSON] на заяві посвідчено приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. (а.с. 49-55). У судовому засіданні 03.02.2026 року представнику відповідача [PERSON] адвокату Мартинюку О.С. відмовлено у клопотанні про долучення доказів, у зв`язку з пропущенням строку для подання доказів. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказала, що у січні 2022 року між нею та її чоловіком [PERSON] було розірвано шлюб. Протягом січня-лютого вони не спілкувалися. У них є двоє дітей. Після народження доньки (2014 рік) вона більше не працювала. Орієнтовно з 5-6 березня 2022 року вони з [PERSON] почали налагоджувати стосунки, він знову почав приходити в її квартиру, залишався ночувати, планували майбутнє. Зазначила, що вона знала, про те, що у квартиру на « [PERSON] » (вул. Героїв України, квартира де позивач і [PERSON] з дітьми прожили 16 років до розлучення) він привів жінку. Однак він не розцінював її як дружину, просто пожалів її з дітьми і дозволив їй пожити у нього, оскільки вона мала проблеми з житлом. Пояснив, що вона друг і він надав їй тимчасове житло. Фактично це квартирантка. Вказала, що, можливо, він коли і залишався ночувати там, але допомагав фінансово їй (позивачу). 19.04.2022 року він був мобілізований. Вона (позивач) неодноразово передавала йому кошти, допомагала складати речі, допомагала фінансово зі збережень з коштів, наданих ним раніше, також з коштів наданих мамою і сестрою з чоловіком. Коли [PERSON] уже почав отримувати зарплату в ЗСУ, повністю утримував їх з дітьми, оскільки позивач ніде не працювала. У липні [PERSON] попросив її подати на аліменти, бо не знав чи зможе самостійно пересилати їм кошти. Засобом для існування був [PERSON] . Пояснила, що раніше він надавав кошти готівкою, а коли вже був мобілізований, то скидав на карточку. Вони щодня були на зв`язку, спілкувалися також і через відеодзвінки. Пояснила, що повторно не уклали з [PERSON] шлюб, бо після мобілізації його додому відпустили лише один раз на один день. Крім того, це не було суттєвою проблемою. Ніхто не думав ні про яку вигоду, тому не реєстрували шлюб. Проводити [PERSON] до військкомату не прийшла, бо так попросив [PERSON] . Вказала, що після примирення [PERSON] не міг вводити її в оману. На сьогодні вона залишилася у дітей одна,і має забезпечити їм фінансову стабільність. У судовому засіданні представник позивача адвокат Чумарний А.І. просив задовольнити позов в повному обсязі, зазначив, що між позивачем та [PERSON] склалися притаманні подружжю стосунки, вони мали розподіл обов`язків, [PERSON] утримував родину фінансово, [PERSON] займалася побутом. Натомість [PERSON] , яка проживала з дітьми у його квартирі по [ADDRESS] , була лише квартиронаймачем. Твердження сторони відповідача про те, що [PERSON] проживав з нею не відповідає дійсності. Крім того, відповідно до практики Верховного Суду, ні покази свідків, ні фотографії не є підтвердженням спільного проживання. Вказав, що відповідно до показів свідків сторони відповідача, [PERSON] , посилаючись на війну, не погодилася на пропозицію [PERSON] про одруження. І вже після 8 березня [PERSON] почав спільно проживати з [PERSON] . Вказав, що за 5 місяців [PERSON] перерахував 24 тисячі грн [PERSON] , що є підтвердженням того, що [PERSON] утримував [PERSON] . Крім того, окремо ще перераховував кошти сину [PERSON] . З показів свідків вбачається, що [PERSON] проживав з [PERSON] . Позов про аліменти був поданий на вимогу [PERSON] . Перераховані [PERSON] кошти це допомога [PERSON] і її сім`ї, оскільки в призначенні платежу не вказано, що це аліменти. В сукупності всіх фактів позовні вимоги є обґрунтовані і доведені. У судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала, що вона не визнає позовні вимоги, оскільки [PERSON] не була квартиранткою, вона з дітьми проживала з її сином [PERSON] у його квартирі, як цивільна дружина. Крім того, це вже було друге розлучення, яке ініціювала [PERSON] . [PERSON] сказав, що він першу зраду їй пробачив, але цю вже не пробачить. З [PERSON] він спочатку жив у с. Загребеллі місяців три у будинку її колишнього цивільного чоловіка, потім переїхали в квартиру на [ADDRESS] . Коли з частини він приїздив на вихідні, то він приїздив саме туди і запрошували її (відповідача) в гості, накривали стіл. [PERSON] говорив, що вони разом з [PERSON] це все наготували. Крім того, ще 26 лютого, його день народження святкували в Загребеллі. Вони з [PERSON] спекли торт, накрили стіл, запросили родичів. Була також і мама [PERSON] . [PERSON] сказав, що вони з [PERSON] хочуть одружитися, планують купити хату й там жити, а квартиру залишити сину [PERSON] . Розписатися планували 8 березня, але почалася війна, не до розпису було. Зазначила, що син ображався за [PERSON] на машину, але вирішив, що хай теж буде сину. Крім того, вказала, що коли 19 квітня вони проводили [PERSON] від військкомату, то [PERSON] з дітьми не було. Весь час, поки [PERSON] був на війні, [PERSON] жила в його квартирі. У розмовах він завжди говорив про [PERSON] , про [PERSON] ніколи не згадував. Коли їхав у гарячі точки, то свої карточки віддав [PERSON] . Щодо надгробного пам`ятника [PERSON] , пояснила, що те, що його встановила [PERSON] було за її ініціативою визначено в мировій угоді у справі про визнання права спільної сумісної власності на квартиру. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Мартинюк О.С., вказав, що з доказів, які є в матеріалах справи, вбачається, що позивачем було подано заяву про розірвання шлюбу, де вказано, що протягом останніх 5 років у них з [PERSON] були напружені стосунки, збереження шлюбу суперечило інтересам саме позивача. На сьогодні позивач стверджує, що через два місяці почуття у них повернулися. Вказаний факт є суперечливим. Спілкування щодо дітей у позивача з колишнім чоловік могло бути, але факту спільного проживання не доведено. Крім того, сам представник позивача вказує, що самі покази свідків не можуть бути належними і допустимими доказами. А в даній справі покази свідків є суперечливими, неоднозначними. Усі свідки сторони позивача зводили покази до того, що бачили [PERSON] в трусах та до привітання [PERSON] з 8 березня. Але ніхто зі свідків не звертав увагу на те, що у них є дочка і він прийшов привітати дочку. Доказів що він залишився там ночувати у справі немає. Щодо наданої позивачем переписки з месенджерів, то дійсно між ними було періодичне спілкування. Але з повідомлень не розкрито питання чи це була сім`я, оскільки повідомлення з значними проміжкам часу, вирвані з контексту. Неможливо встановити чи це були відповіді [PERSON] на повідомлення [PERSON] чи на повідомлення дочки. З приводу утримання позивача зазначив, що долучені платіжні доручення, за своєю суттю є аліментами на утримання дітей. Кошти сину [PERSON] скидав на дрібні витрати, а кошти на рахунок [PERSON] за рішенням суду про виплату аліментів. Крім того, з переписок не вбачається згадок про вимогу [PERSON] подати заяву на аліменти. Щодо твердження представника позивача про те, що кошти перераховані в більшому розмірі, ніж встановлений законом прожитковий мінімум, слід зауважити, що на сьогодні такої суми не достатньо для того, щоб прожити жінці з двома дітьми на повному утриманні. У зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, сторона відповідача вважає, що позов не підлягає задоволення у повному обсязі. У судове засідання представники відповідачів Міністерства оборони України, [INFO] не з`явилися, вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В поданому відзиві на позовну заяву 14.04.2025 року представник відповідача Міністерства оборони України просив відмовити у позові в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. (а.с. 97-103). Інших заяв чи клопотань до суду не надходило. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Виконавчий комітет Гребінківської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явилися, вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В поданих до суду заявах просили розгляд справи здійснювати без їх участі, при винесенні рішення по справі покладаються на розсуд суду (а.с.124, 193-195). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 жовтня 2006 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 10 січня 2022 року. Дане рішення суду набрало законної сили 11 лютого 2022 року, про що є відмітка на рішенні суду долученого до матеріалів справи (а.с.15 зворот -17). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 08, 11). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер у зоні бойових дій (селище Майорськ, Донецької області, Україна) внаслідок ворожого мінометного обстрілу (ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламками), про що свідчить довідка про причину смерті (до форми №106/о №5528) від 07.10.2022, видана КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи; копія лікарського свідоцтва про смерть №5528 від 07.10.2022; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Гребінківським відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис про смерть № 329 від 12.10.2022; витяг із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 220 від 12.10.2022 року, витяг з протоколу ВЛК від 01.05.2025, Сповіщення сім`ї № 15 від 08.10.2022 року [INFO] про те, що син [PERSON] загинув (а.с. 18-22). З витягу з ДРАЦС громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00037141336 від 12.10.2022 року вбачається, що з запитом для отримання допомоги на поховання зверталася відповідач [PERSON] (а.с. 20 зворот). Згідно з листом від 05.06.2023 року начальника [INFO] [PERSON] , надіслано подання та документи [PERSON] , [INFO] за загиблого батька військовослужбовця [PERSON] . Перевірено право на пенсію в разі втрати годувальника інших члені сім`ї та встановлено право: батько [PERSON] (помер [INFO] ), колишня дружина [PERSON] на дочку [PERSON] , 2014 року народження (подає документи), мати [PERSON] (подає документи) (а.с. 23). З матеріалів справи встановлено, що матері, сину та дочці загиблого [INFO] молодшого сержанта [PERSON] призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 3/4 частини 15 000 000 грн, в сумі 1250000 грн у рівних частках кожному (а.с. 24-25). З роз`яснення ТВО начальника [INFO] [PERSON] від 06.10.2023 року, вбачається, що документи [PERSON] повернуто, у зв`язку з тим, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Оскільки гр. [PERSON] на день смерті військовослужбовця молодшого сержанта [PERSON] не перебувала з ним у шлюбі, право на отримання одноразової грошової допомоги вона буде мати після встановлення факту перебування на утриманні на день його смерті (рішення суду) (а.с. 26). 08.10.2024 року позивач звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення (справа № 528/1136/24), але заява була залишена без розгляду, оскільки у даних правовідносинах виник спір про право з матір`ю [PERSON] (а.с.27-28). На підтвердження факту перебування на утриманні загиблого [PERSON] , позивачем надано платіжні інструкції про надходження коштів від [PERSON] : 20.05.2022 року [PERSON] надіслав [PERSON] 500 грн.; 21.05.2022 року [PERSON] надіслав [PERSON] - 3015,08 грн.; 25.05.2022 року сину 500 грн.; 31.05.2022 року [PERSON] 1005,03 грн; 23.06.2022 року сину 530 грн.; 23.06.2022 року [PERSON] 10025,06 грн.; 24.07.2022 року сину 1000,00 грн.; 30.07.2022 року [PERSON] 5025,13 грн.; 30.08.2022 року сину 5000,00 грн; 31.08.2022 року [PERSON] 5025,13 грн; 04.10.2022 року сину 5000,00 грн. Всього за період з травня по жовтень на рахунок сина перераховано 12 530,00 грн, на рахунок [PERSON] 24095,43 грн (а.с. 30-40). Крім того, 27.04.2022 року [PERSON] здійснила переказ коштів у сумі 2000,00 грн на рахунок [PERSON] (а.с. 29). Позивачем надано скриншоти текстових переписок з мобільних додатків, з яких вбачається наявність періодичного спілкування між абонентами «Муж» ( [NUMBER] ) та «LCher» у період з 15.03.2022 по 01.09.2022 року (а.с. 41-80). Відповідно до товарного чеку від 26.06.2023 року, виданого ФОП [PERSON] , [PERSON] оплачено виготовлення та встановлення пам`ятника у сумі 108 000,00 грн (а.с. 21 зворот). Крім того, стороною відповідача до відзиву долучено спільні фотографії [PERSON] та [PERSON] за 09.01.22 року та 09.07.2022 року (а.с. 131-132). Також у судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] вказала, що вони з [PERSON] і [PERSON] спілкувалися родинами, разом відпочивали, їздили на рибалку. Пояснила, що дійсно в житті [PERSON] та [PERSON] був складний період, до кінця 2021 року вони не спілкувалися. Але потім вони знову примирилися. [PERSON] говорив, що він був неправий по відношенню до [PERSON] . Всеодно приходив, бо дуже переживав за дітей. Зазначила, що у нього була «типу як співмешканка, якій він говорив, що їхав на Київ, а сам приходив до [PERSON] ». Вказала, що про це він говорив їй особисто, коли вони збиралися разом відпочивати, бо [PERSON] вимикав телефон. Пояснила, що він і там жив, і ходив до [PERSON] . Крім того, зазначила, що коли навіть вони не спілкувалися і [PERSON] не брала від нього трубку, то він через її колишнього чоловіка передавав їй гроші в розмірі 2 тисячі. Коли він ішов на війну, то підтримувала його лише [PERSON] . Зранку того дня вона його збирала. Через знайомих передавала йому посилки. Вказала, що [PERSON] утримав [PERSON] . Він хотів помиритися, але його родина (мати і сестра) була проти. [PERSON] залишався у [PERSON] ночувати, подарував їй браслет, давав гроші. Свідок [PERSON] вказав, що вони були сусідами з родиною [PERSON] на [ADDRESS] . Пам`ятає, що [PERSON] та [PERSON] жили разом. Що були розлучені не знав. [PERSON] у квартирі був як повноцінний господар. Свідок [PERSON] вказала, що вона була вчителем початкових класів у Таїсії Черниш. Дівчинка дуже хвороблива була і тому мама не працювала. Вказала, що вона ходила протягом січня, лютого, березня на додаткові заняття до них додому по вівторках на додаткове навчання дівчинки. Коли сама мама була вдома, коли обоє батьків були, коли лише старший брат відчиняв двері. У мене підозр не виникало, що в родині є якісь питання. Була ситуація, коли в березні вона не могла зайти до під`їзду, бо там був собака, то до неї вискочив [PERSON] у домашньому одязі, щоб допомогти. На 8 березня чаювали разом. Коли займалися уроками з дитиною, то чула голоси [PERSON] і [PERSON] в іншій кімнаті. Гроші заробляв у родині тато. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що був з [PERSON] в одній частині, але різних ротах, та мав, як з`ясувалося, родинні зв`язки з ним по лінії [PERSON] . До війни [PERSON] не знав. Пояснив, що постійно приїжджав додому за волонтерською допомогою. То привозив [PERSON] прати форму [PERSON] і два рази [PERSON] передавала йому смаколики. Пояснив, що про сімейні відносини йому нічого не відомо, його це не цікавило. [PERSON] , що чув як він говорить по телефону і до співрозмовника звертається « [PERSON] », але з ким саме він говорив йому не відомо. Діти для [PERSON] значили дуже багато. Багато про сина говорив. У червні приїжджали разом додому, то [PERSON] привозив оглянути мотоцикл для сина. Де [PERSON] проводив час під час цього приїзду йому невідомо. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] і [PERSON] знала з 2021 року, живуть в одному будинку. Після війни [PERSON] знову з`явився у їхньому дворі. Бачила їх разом, дізналася, що вони примирилися і почали будувати стосунки. На 8 [PERSON] сказала, що [PERSON] подарував їй дуже гарний букет і браслет. Напередодні мобілізації [PERSON] був у [PERSON] , вона його збирала. [PERSON] неодноразово [PERSON] телефонував, вона була свідком їх розмов і по відеозв`язку. Вони тісно спілкувалися. Проживали як подружжя з кінця лютого-початку березня. Оскільки на початку війни, коли всі з будинку спускалися в бомбосховище, то [PERSON] теж там був. Коли приходила до них у гості, то бачила речі [PERSON] , він відпочивав. Свідок [PERSON] , який є чоловіком сестри померлого [PERSON] , вказав, що на початку 2022 року [PERSON] жив уже з [PERSON] . Спочатку в с. Загребелля, потім у квартирі на [PERSON] (вул. Героїв України). Вони приходили разом до них додому. [PERSON] говорив, що вони зустрічаються, планують одружитися. Коли в с. Загребелля святкували день народження [PERSON] , то він запропонував їй на 8 березня одружитися, але [PERSON] сказала, що зараз такий час, що краще не поспішати. Рідним представив її як майбутню дружину. Крім того, ще кілька разів відпочивали у них вдома у с. Загребеллі у сауні за запрошенням [PERSON] та [PERSON] . Уже коли [PERSON] пішов на війну і був в «учебці», то два рази приїжджав електричкою додому, один раз з побратимом, другий раз з [PERSON] , він (свідок) зустрічав їх і обидва рази відвозив на [PERSON] . У тій квартирі [PERSON] проживала з дітьми до самої смерті [PERSON] . Крім того, зазначив, що на питання про стосунки з [PERSON] сказав, що спілкуються нормально, бо є спільні діти. Свідок [PERSON] , сестра [PERSON] , у судовому засіданні вказала, що позивач вигнала її брата [PERSON] з дому, бо восени 2021 року знайшла собі іншого чоловіка. Вона жалілася, що [PERSON] випиває, мало заробляє, немає постійного місця роботи. Після цього брат переїхав жити на [ADDRESS] . Вона (свідок), щоб допомогти йому вийти з депресії, запропонувала зробити у неї вдома ремонт. Він протягом місяця щодня приходив, міг і ночувати залишитися. А потім почав не щодня приходити, пояснив, що почав зустрічатися з [PERSON] . В подальшому [PERSON] влаштувала його працювати за своїм місцем роботи на хлібзавод у м. Києві. Їздили разом. Він місяць попрацював, його не влаштувала оплата і він звільнився. Після цього знайшла (свідок) йому підробіток у сусідів зробити ремонт. Коли [PERSON] забирали на війну, то 18 квітня [PERSON] була на день на роботі, і тому [PERSON] попросив, щоб запросити своїх друзів до нас із чоловіком додому. Ми з матір`ю все наготували і до нас приходили всі його друзі. Коли приїжджав у відпустку, то приходив з [PERSON] в гості. Вказала, що вони з братом тісно спілкувалися, але про намір до неї повернутися ніколи не говорив. До дітей ходив, з дітьми спілкувався. Свідок [PERSON] , вказав, що він проживає на вул. Героїв України напроти будинку Максима. На початку 2022 року святкували разом у кафе, додому поверталися разом з [PERSON] і [PERSON] . Він пояснив, що вони зустрічалися. [PERSON] бачив, що [PERSON] проживала у квартирі до смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] вказала, що вони з [PERSON] проживають в одному будинку, товаришують, їздять разом по магазинах. Коли [PERSON] призвали, то [PERSON] збирала [PERSON] допомогу. Бачила [PERSON] з [PERSON] у бомбосховищі на початку війни, 9 березня, потім у червні після [PERSON] (дочки) дня народження і потім ще коли шашлики смажили. [PERSON] говорила, що [PERSON] скидає їй кошти на життя. Вони були не просто друзями, бо [PERSON] і ночувати залишався, і по пару днів був у неї. Коли був уже мобілізований, то одного разу по вайберу по відеозв`язку телефонував [PERSON] і просив ще зібрати йому допомогу. Свідок [PERSON] , вказав, що 26.02.2022 року були в с. Загребелля у [PERSON] на дні народження. Під час святкування [PERSON] повідомив, що планує одружитися з [PERSON] . Допомагав виготовити буржуйку для [PERSON] , збирали передавали передачу з його матір`ю для [PERSON] через [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що з [PERSON] знайомі були з 2018 року. Зустрічалися. Потім він поїхав на заробітки до Польщі. Він повернувся до дружини. Тривалий час не спілкувалися. У кінці 2021 року знову почали стосунки з [PERSON] . З середини грудня 2021 року почали разом проживати. У квартиру на [ADDRESS] переїхали на початку березня 2022 року. Це було рішення [PERSON] , бо вона пропонувала, що поїде до своєї матері жити. Але [PERSON] наполіг, щоб вона переїхала в його квартиру. Проживали як чоловік і жінка. [PERSON] із січня був розлучений. Зазначає, що з ними проживала собака. [PERSON] доглядав собаку, коли їхала на добу на роботу. 8 березня також ночував вдома, але дитину міг ходити вітати. [PERSON] відвідував дітей, з колишньою дружиною міг спілкуватися щодо дітей. У той день, 19 квітня, коли [PERSON] ішов на війну, вона приїхала останньою електричкою з Києва, він ночував вдома. Речі збирали разом. Пояснила, що зранку [PERSON] приїхав забрав їх з [PERSON] і повіз з речами. Поки [PERSON] був у Києві до 9 серпня, то вона постійно їздила до нього після роботи на годину-дві він міг вийти, проводили час разом, привозила йому речі, скидала кошти. [PERSON] привозив речі [PERSON] прати їй додому. Комунальні сплачував [PERSON] . Через «Приват 24» скидав кошти, фінансово допомагав. Вказала, що коли [PERSON] загинув, то писала у нотаріуса заяву про відмову від коштів на одноразову допомогу. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, долучені на обґрунтування позову та заперечень щодо нього, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, прийшов до наступного висновку. У статті 1 Конституції України визначено, що Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №686/15993/21, від 09.11.2022 у справі №753/10315/19, від 16.11.2022 у справі №199/3941/20. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких слідує, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства тощо. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом". Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Отже, за вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу предметом доказування є наявність обставин ведення сторонами спільного господарства, постійного спільного проживання, наявності в них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. З досліджених у судовому засіданні доказів та показів свідків вбачається, що позивач [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] , який загинув [INFO] , після розірвання шлюбу спілкувалися між собою, проте належних й допустимих доказів, які б підтверджували саме факт ведення спільного господарства, постійного спільного проживання (свідки та позивач зазначали про те, що колишній чоловік не постійно залишався ночувати у позивача, на час, коли приходив до будинку, де жила позивач та їх спільні діти, вимикав телефон, бо пояснював іншій жінці, яка проживала в його квартирі, що він їде на роботу), спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю матеріали справи не містять. Попри покази свідків зі сторони позивача, які засвідчили в суді наявність між позивачем та загиблим стосунків, притаманних подружжю, мати та родичі [PERSON] заперечували проти задоволення позову та вказували, що він після розлучення не проживав із позивачем однією сім`єю, мав іншу жінку. Як зазначено Верховним Судом у його постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20, від 25 грудня 2024 року у справі № 501/4442/21 факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуваннях, пересилання відповідачем коштів на рахунок жінки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між жінкою та чоловіком склалися та мали місце відносини, які притаманні подружжю. Враховуючи наведене, суд вважає, що письмовими доказами, показами свідків, не підтверджується факт постійного проживання позивача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (який помер [INFO] ) однією сім`єю без реєстрації шлюбних стосунків з 05 березня 2022 року по день смерті останнього [INFO] , тому в цій частині позов не підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про встановлення факту перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , [INFO] , (який помер [INFO] ). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 указаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані позивачем та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що [PERSON] перебувавала на повному утриманні померлого [PERSON] і надана ним фінансова допомога була для позивачки постійним і основним джерелом для існування. Суд не може однозначно стверджувати, що перераховані [PERSON] грошові кошти призначалися саме для утримання [PERSON] , оскільки вони мали спільних дітей і [PERSON] мав батьківський обов`язок щодо забезпечення дітей. Перераховані періодично суми не можуть самі по собі підтверджувати існування фактичних правовідносин щодо повного утримання позивача. Оскільки суду не було надано жодних доказів про те, що ці кошти були призначені саме на утримання позивача і що позивач не отримувала інших доходів з інших джерел та надходження коштів від інших осіб (виписки по рахунку тощо), що могло б свідчити про те, що допомога померлого була єдиним джерелом доходів позивача. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Оскільки в суді не був доведений факт знаходження позивача [PERSON] на утриманні [PERSON] , тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи наведене, зокрема те, що у матеріалах справи, окрім показів свідків, відсутні будь-які докази на підтвердження факту ведення спільного господарства, постійного спільного проживання, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю між позивачем [PERSON] та загиблим [PERSON] , а є лише докази на підтвердження факту спілкування між ними, що не є тотожним факту спільного проживання, а також, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач не мала інших джерел доходу, окрім коштів, перерахованих загиблим, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Міністерства оборони України, [INFO] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Виконавчий комітет Гребінківської міської ради Полтавської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід відмовити у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

Outcome: dismissed