Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Ліщука О. О., звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з під арешту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка була власницею майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки (загальною площею 0,2614 га, кадастровий № 0722887500:04:000:0135); земельної ділянки (загальною площею 0,1643 га, кадастровий № 0722887500:04:000:0137); земельної ділянки(загальною площею 0,3766 га, кадастровий №0722887500:04:000:0136); земельної ділянки (загальною площею 0,4744 га, кадастровий №0722887500:04:000:0444). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Вказує, що при зверненні до нотаріуса, позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті спадкодавця [PERSON] , та набув право власності на вищевказане майно. В подальшому, з метою відчуження частини успадкованого майна [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса, для укладання та посвідчення відповідного правочину, проте йому було відмовлено, у зв`язку із накладеним арештом на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження №9749957 від 21.04.2010. Надалі позивач, звернувся до ВДВС у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з майна. Згідно відмови ВДВС у місті Луцьку, вказано, що в реєстрі обтяжень нерухомого майна наявне обтяження №9749957 від 21.04.2010 року, проте, не можливо визначити в межах якого виконавчого провадження винесено постанову б/н від 16.04.2010, оскільки на виконанні в другому ВДВС Луцького МУЮ перебували наступні виконавчі провадження: ВП №18781871 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №1-98 від 09.04.2010 року про стягнення з засудженого [PERSON] судових витрат за проведення фізико-хімічних експертиз, яке було відкрите 16.04.2010 та завершене 30.12.2011 року; ВП №18781871 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №1-98 від 09.04.2010 року про конфіскацію всього майна засудженого [PERSON] , яке було відкрите 16.04.2010 та звершене 30.12.2011 року. На підставі наведеного, просить суд, зняти арешт з нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки загальною площею 0,2614 га, кадастровий №0722887500:04:000:0135; земельної ділянки загальною площею 0,1643 га, кадастровий №0722887500:04:000:0137; земельної ділянки загальною площею 0,3766 га, кадастровий №0722887500:04:000:0136; земельної ділянки загальною площею 0,4744 га, кадастровий №0722887500:04:000:0444), а саме: арешт нерухомого майна, обтяження №9749957 зареєстроване 21.04.2010, реєстратор: Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 16.04.2010, старший державний виконавець другого ВДВС Луцького МУЮ І.О.Дубинюк, заявник: Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадженняу даній справі та призначено судове засідання у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2026 року замінено відповідача на належного та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 05 березня 2026 на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Сахарчука А.А., у відзиві вказує, що в позовній заяві не зазначено, яким чином ГУ ДПС у Волинській області порушує права позивача. Зазначає, що відповідач не має правового зв`язку із спірним майном й накладеним на нього арештом, а отже не є належним відповідачем у справі. З огляду на вищевказане, просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача Ліщук О.О. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Сахарчук А.А. в судовому засіданні надав пояснення схожі до тих, які викладені у відзиві, у задоволенні позову провив відмовити. Заслухавши пояснення учасників у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивача [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємцем померлої [PERSON] є її син [PERSON] , який прийняв спадщину за законом. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2025, та витягу з Державного реєстру речових прав № 456618665 від 15.12.2025, [PERSON] набув в приватну власність квартиру (загальна площею 69,4 кв. м., житлова площа 40,5 кв. м.), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2025 та витягу з Державного реєстру речових прав № 456647118 від 15.12.2025, [PERSON] набув в приватну власність земельну ділянку (загальною площею 0,2614 га, кадастровий №0722887500:04:000:0135). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом 15.12.2025 та витягу з Державного реєстру речових прав №456629009 від 15.12.2025, [PERSON] набув в приватну власність земельну ділянку (загальною площею 0,1643 га, кадастровий №0722887500:04:000:0137); Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2025 та витягу з Державного реєстру речових прав №456645881 від 15.12.2025, [PERSON] набув в приватну власність земельну ділянку (загальною площею 0,3766 га, кадастровий №0722887500:04:000:0136); Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2025 та витягу з Державного реєстру речових прав №456621887 від 15.12.2025 [PERSON] набув в приватну власність земельну ділянку (загальною площею 0,4744 га, кадастровий №0722887500:04:000:0444). З метою відчуження частини успадкованого майна позивач звернувся до приватного нотаріуса для укладення та посвідчення правочину, проте йому відмовлено, у зв`язку з наявністю арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, реєстраційний номер обтяження 9749957 від 21.04.2010. Представником позивача адвокатом Ліщуком О.О. було подано заяву до відділу виконавчої служби у місті Луцьку, про зняття арешту з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:9749957 від 21.04.2010, другий відділ ДВС Луцького МУЮ. Відповідно до відмови Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку №183965 від 29.12.2025, надано пояснення, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне наявне одне обтяження нерухомого майна [PERSON] , а саме: обтяження №9749957 зараєстроване 21.04.2010, реєстратор: Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 16.04.2010, старший державний виконавець Другого ВДВС Луцького МУЮ I.О. Дубинюк, заявник: Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Також, що згідно інформації про осіб ВП №18781871 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №1-198 від 09.04.2010 про стягнення з засудженого [PERSON] на користь держави 1898,49 грн судових витрат за проведення фізико-хімічних експертиз, яке було відкрите 16.04.2010 та завершене 19.04.2011 на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВЛ за належністю до іншого відділу ДВС). Відповідно ВП №18782036 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №1-198 від 09.04.2010 про конфіскацію всього майна засудженого [PERSON] , яке було відкрите 16.04.2010 та завершене 30.12.2011 на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). А також, ВП №40040388 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/15391 від 03.09.2013 про стягнення з [PERSON] на користь держави 51,00 грн штрафу, яке було відкрите 04.10.2013 та завершене 26.05.2016 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Відповідно до платіжної інструкції № 0.0.4740786949.1 від 03.02.2026 на рахунок Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України сплачено кошти в сумі 2291,34 грн., які повністю покривають суму судових витрат за проведення фізико-хімічних експертиз, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження №18782036. Таким чином, судом встановлено, що станом на 03.02.2026 заборгованості по виконавчому провадженню відсутня. Також з наведеної відповіді державного виконавця вбачається, що виконавчий лист №1-198, виданий 09.04.2010 Луцьким міськрайонним судом Волинської області на виконання конфіскації всього належного боржнику майна на користь держави. Згідно відповіді на заяву від 24.12.2025 №18365 від 29.12.2025 року ВДВС державної виконавчої служби у місті Луцьку повідомив наступне: «… що згідно даних АСВП спецпідрозділу у відділі відносно боржника не можливо ідентифікувати в межах яких виконавчих проваджень винесено постанову б/н, 16.04.2010, старшим державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ І.О. Дубинюк. Однак, згідно інформації про осіб в автоматизованій системі виконавчого провадження у розділі «Пошук ВД/ВП» на виконанні у Другому ВДВС міста Луцьк ГТУЮ перебувало виконавче провадження № 18782036 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №1-198 від 09.04.2010, про конфіскацію всього майна засудженого [PERSON] » 30.12.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, підстав для зняття арешту з майна боржника, немає, тому для вирішення питання про зняття арешту з майна, позивачу необхідно звернутись до суду» (а.с. 26). Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22, у постанові ВС від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 було надано роз`яснення стосовно того, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 зазначається, що у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної фіскальної служби України. Також, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18) також вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України». Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 476/112/19. З огляду на викладене, доводи представника відповідача ГУ ДПС у Волинській області щодо неналежного відповідача у справі є неспроможними, оскільки арешт державним виконавцем був накладений у зв`язку із конфіскацією майна боржника на користь держави. Зважаючи на те, що 30.12.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно) та з урахуванням того, що боржник [PERSON] , набув право власності на нерухоме майно 15.12.2025, після застосування до нього конфіскації майна (виконавчий лист №1-198 від 09.04.2010), арешт з вищевказаного майна не може бути вирішено державним виконавцем самостійно, продовження арешту майна перешкоджає позивачу у реалізації його прав щодо такого майна, тому заявлені позовні вимоги є цілком законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved