Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

08 вересня 2025 року в провадження Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між 19 липня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] укладено договір №1640477, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 12 500 гривень строком на 360 днів (з 19 липня 2024 року по 14 липня 2025 року), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5 % на день в межах строку кредитування. 21 липня 2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №1640477 від 19 липня 2024 року, за умовами якої суму кредиту було збільшено на 2 500 гривень. Загальна сума кредиту склала 15 000 гривень. 20 січня 2025 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено договір факторингу №01.02-01/25, відповідно до умов якого, ТОВ "Свеа Фінанс" набуло право вимоги за кредитним договором №1640477 від 19 липня 2024 року до боржника [PERSON] . Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 06 вересня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 60 496,84 гривень, яка складається із 14 999,98 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 37 996,86 гривень - по процентам та пені у розмірі 7 500 гривень, чим порушуються права та інтереси позивача. Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути наведену заборгованість з відповідача в розмірі 60 496,84 гривень та судові витрати по справі - судовий збір 2 422,40 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що в березні-липні 2024 року вона стала жертвою фінансового шахрайства, в серпні 2024 року звернулася до кіберполіції Дніпропетровської області, ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №12024046380000080 від 20 серпня 2024 року за її заявою. Просить відмовити в задоволенні позову, перевірити, чи представник ФК "Свеа Фінанс" не пов`язаний з шахраями. Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 липня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] у електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" №1640477, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 12 500 гривень строком на 360 днів (з 19 липня 2024 року по 14 липня 2025 року), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5 % на день в межах строку кредитування. 21 липня 2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №1640477 від 19 липня 2024 року, за умовами якої суму кредиту було збільшено на 2 500 гривень. Загальна сума кредиту склала 15 000 гривень. Відповідальність позичальника за порушення грошових зобов`язань у виді штрафу врегульовано пунктом 6.4 договору. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором «В168» 19 липня 2024 року. До укладення кредитного договору відповідач ознайомилася та підписам за допомогою одноразового ідентифікатора «А090» паспорт споживчого кредиту. Кредитні кошти перераховані ТОВ "Селфі Кредит" на банківську карту позичальника № [NUMBER] , вказану нею при оформленні кредитного договору. Виконання ТОВ "Селфі Кредит" обов`язку з виплати відповідачу грошових коштів в розмірі 15 000 гривень підтверджується довідкою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" №20.1.0.0.0/7-251216/76719-БТ від 16 грудня 2025 року, згідно якого в банку на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 19 липня 2024 року було зараховано кошти в сумі 12 500 гривень та 21 липня 2024 року в сумі 2 500 гривень. Дана обставина підтверджується також випискою по вказаному банківському рахунку за період 19-21 липня 2024 року. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнту [PERSON] , з якою був укладений кредитний договір №1640477 від 19 липня 2024 року, ТОВ "Селфі Кредит" ідентифікована. 20 січня 2025 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено договір факторингу №01.02-01/25, відповідно до умов якого, ТОВ "Свеа Фінанс" набуло право вимоги за кредитним договором №1640477 від 19 липня 2024 року до боржника [PERSON] . Копією платіжної інструкції №9897 від 21 січня 2025 року підтверджується здійснення ТОВ "Свеа Фінанс" розрахунку на користь ТОВ "Селфі Кредит" по договору факторингу №01.02-01/25 від 20 січня 2025 року. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 06 вересня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 60 496,84 гривень, яка складається із 14 999,98 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 37 996,86 гривень - по процентам та пені у розмірі 7 500 гривень, чим порушуються права та інтереси позивача. Правове обґрунтування та мотиви суду. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вище вказаним кредитним договором також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконував, платежів для погашення існуючої заборгованості не здійснював. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З договору про надання споживчого кредиту, вбачається що його укладено в електронній формі. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Наданий договір факторингу підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "Селфі Кредит" за договором №1640477 від 19 липня 2024 року про надання споживчого кредиту, до позивача у справі. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та наявних письмових доказів відповідач звернулася до позивача з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заявку, яка є частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору відповідно до умов якого отримала кредит у розмірі 15 000 гривень шляхом перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб, який нею вказано при укладенні кредитного договору. Крім того, на погашення заборгованості 29 липня 2024 року та 05 серпня 2024 року здійснила платежі в розмірі 1 389,39 та 1 575 гривень, що є підтвердженням того, що саме відповідач уклала кредитний договір, підписавши його за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого їй, вказала саме свою банківську картку, на яку отримала кредитні кошти та витратила їх на власні потреби, частково погашала заборгованість за договором, тобто прийняла умови фінансової установи про надання грошей в кредит, тому доводи відповідача про те, що стала жертвою шахрайських дій, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, у разі, якщо цей факт буде доведено слідством, відповідач не позбавлена можливості звернутися до винних осіб із позовом про відшкодування шкоди. Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», з якого виникли між ними кредитні правовідносини. Враховуючи наведе правове обґрунтування та доведення позивачем отримання відповідачем кредиту на узгоджених сторонами умовах кредитування, а також порушення останнім грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі підтвердженому розрахунком позивача, який нічим не спростований, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 14 999,98 гривень та по процентах - 37 996,86 гривень. Щодо стягнення пені з відповідача в розмірі 7 500 гривень, суд з такою вимогою не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Враховуючи наведе правове обґрунтування, нарахування відповідачу неустойки в період дії в Україні воєнного стану не відповідає пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. У зв`язку із наведеним, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 52 996,84 гривень. Так як позовні вимоги задоволено частково, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 131,71 гривень.

Outcome: approved