Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, з позовом в інтересах дитини [PERSON] , до [PERSON] та [PERSON] про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянка [PERSON] , [INFO] , (відповідач 1) має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , (відповідач 2) тривалий час з дитиною не проживає, участі в житті сина не приймає. Місце проживання відповідача 1 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради проводилася робота з відповідачем 1 щодо образу життя її з сином, проводилися обстеження місця проживання, виносилися попередження про необхідність належного виконання батьківських обов`язків. З метою збереження життя та здоров`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , оперативного реагування на факти недбалого ставлення відповідача 1 до виконання своїх батьківських обов`язків, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, ухвалив рішення від 19.12.2025 № 545 «Про негайне відібрання від громадянки [PERSON] малолітнього [PERSON] ». 22.12.2025 під час вилучення малолітнього [PERSON] з сім`ї відповідача 1, дитина повідомила, що не бажає проживати з батьком відповідачем 2, оскільки між ними відсутнє спілкування, взаєморозуміння. [PERSON] зазначає, що відповідач 2 його раніше ображав і загалом погано до нього ставився. 29.12.2025 малолітнього [PERSON] направлено до КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей № 1» КМР, де він перебуває і на цей час. Позивач просить суд відібрати малолітнього [PERSON] у батьків [PERSON] та [PERSON] , та стягнути з них аліменти . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставити, надала пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Зазначила, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, чим створюється загроза для її життя та здоров`я. Виконком Інгулецької районної у місті ради вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини у відповідачки. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, суду пояснила, що дійсно у неї був важкий період в житті, тепер вона старається, відвідує психолога, робить ремонт у квартирі, прибрала. Обіцяла, що більше такого не повториться. Просила суд залишити дитину з нею. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив не забирати дитину у матері, надати їй шанс на виправлення. Суду пояснив, що не може за станом здоров`я забрати син до себе, проте буде намагатися допомагати колишній дружині з сином. 05 січня 2026 року позивач звернувся із позовом до суду. 14 січня 2026 року надійшли відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. Ухвалою від 15 січня 2026 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 13 лютого 2026 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] , народився [INFO] . У свідоцтві про народження батьками зазначені: мати [PERSON] , [INFO] , (відповідач 1) батько [PERSON] , [INFO] , (відповідач 2) (а.с. 10). 27.10.2025 до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради надійшов лист від Криворізького міського центру соціальних служб вих. № 01-08/163/2, в якому повідомлено, що малолітній [PERSON] проживає в антисанітарних умовах, приготована їжа на момент відвідування відсутня (а.с.13). 28.10.2025 до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради надійшло клопотання від Криворізького ліцею № 115 вих. № 01-08/617, в якому зазначено, що малолітній [PERSON] проживає в антисанітарних умовах: у квартирі не прибрано, сміття не виноситься, скрізь пліснява, павутиння, таргани. Дитина постійно брудна. Харчування є неналежним. Відповідач 1 не забезпечує дитині щорічний медичний огляд (а.с.14). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.11.2025 санітарний стан житла, де проживає малолітній [PERSON] незадовільний, меблі перебувають в зламаному вигляді, продукти харчування в мінімальній кількості, приготована їжа відсутня (а.с.15). Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2025 відповідача 1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.16). Відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 01.12.2025 №57, малолітнього [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, оскільки відповідач 1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема не створила для дитини належних житлово - побутових умов проживання (а.с.17). 03.12.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, за особистої участі відповідача 1 розглянуто питання про стан виконання нею батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] та її попереджено про відповідальність встановлену чинним законодавством України, за ухилення від їх виконання (а.с.18). Відповідно до листа Криворізького міського центру соціальних служб від 16.12.2025 вих. № 01-08/206/2, сусід, який проживає в під`їзді з сім`єю відповідача 1, скаржиться, що малолітній [PERSON] поводиться неадекватно, кидає з вікна сторонні предмети, а мати відповідач 1 не здійснює на дитину жодного виховного впливу, на зауваження сусідів щодо поведінки сина не реагує (а.с.19). 17.12.2025 до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради надійшла заява гр. [PERSON] , з підписами інших сусідів, які мешкають по сусідству з відповідачем 1 відповідно до вказаної заяви відповідач 1 з малолітнім [PERSON] проживає в повній антисанітарії. З балкону квартири відповідача 1, викидаються сторонні предмети, внаслідок чого псуються автомобілі, які припарковані біля під`їзду та можуть постраждати люди, які проходять поруч з будинком. 18.12.2025 службою у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради здійснено вихід за адресою проживання відповідача 1 та з`ясовано, що позитивні зміни відсутні, відповідач 1 продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, санітарний стан житла незадовільний (а.с.21). 19.12.2025 спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, старшим інспектором СЮП ВП № 7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та фахівцем із соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб здійснено вихід за адресою проживання сім`ї Відповідача 1 та виявлено факти загрози життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] про, що складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. З метою збереження життя та здоров`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , оперативного реагування на факти недбалого ставлення відповідача 1 до виконання своїх батьківських обов`язків, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, ухвалив рішення від 19.12.2025 № 545 «Про негайне відібрання від громадянки [PERSON] малолітнього [PERSON] » (а.с.24). 22.12.2025 відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради № 54, малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] (а.с.26). Відповідно до листа КНП «Центр первинної медиком - санітарної допомоги № 6» КМР, малолітній [PERSON] задекларований у сімейного лікаря з 19.11.2025. Дитина має надмірну вагу, конституційне ожиріння З ступеню, потребує дообстеження. Відповідач 1 на повторний огляд до сімейного лікаря не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с.28). 29.12.2025 до служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради надійшла заява матері - виховательки [PERSON] щодо припинення тимчасового влаштування малолітнього [PERSON] (а.с.29). 29.12.2025 малолітнього [PERSON] направлено до КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей № 1» КМР, де він перебуває і на цей час. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритеті з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам-за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно зч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З метою збереження життя та здоров`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , оперативного реагування на факти недбалого ставлення відповідача 1 до виконання своїх батьківських обов`язків, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, ухвалив рішення від 19.12.2025 № 545 «Про негайне відібрання від громадянки [PERSON] малолітнього [PERSON] ». Визначальними підставами для відібрання дитини від матері серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання та ухиляння матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Така небезпека може випливати не лише із поведінки матері, а й із її особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від матері достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток та малолітній вік. За наведених обставини, суд доходить висновку, що відповідачі, не усвідомлюють в повній мірі свого обов`язку та ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть забезпечити належні умови для проживання, виховання та здоров`я малолітньої дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність відібрання дитини у батьків без позбавлення батьківських прав, оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини. Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідачі, відповідно до частини 3статті 170 СК України, не позбавлені можливості повернути дитину. Суд зауважує, що відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Як слідує з матеріалів справи відповідачка тривалий час не реагувала на попередження. На даний час нею вжиті певні заходи щодо наведення ладу у приміщенні де вона з сином проживала, проте, суд, вважає, що для повернення дитини цього не достатньо. Крім того, суд критично ставиться до позиції відповідача 2 батька дитини. Розірвання шлюбу з матір`ю дитини, не знімає обов`язку з батька дитини щодо забезпечення належних умов для розвитку, утримання, виховання дитини. Враховуючи викладене, позовні вимоги про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.166 СК України-відповідачі не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, а згідно зі ст.180 СК України - зобов`язані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевказаного, слід стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з кожного. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позов було пред`явлено 05 січня 2026 року, то вони і мають бути стягнені саме з цього дня. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 19, 150, 170, 182 СК України,

Outcome: approved