Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» у грудні 2025 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.10 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 8348637, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 39 000 грн. строком на 360 днів, з фіксованою процентною ставкою, стандартна процентна ставка 1% в день, знижена процентна ставка 0,90% в день. ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання у повному обсязі. 26.06.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-15/25, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконує, заборгованість не сплачує. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити та стягнути заборгованість в розмірі 99 450 грн, з яких: 39 000 грн. заборгованість по основному боргу; 40 950 грн. заборгованість за процентами; 19 500 грн. заборгованість за неустойкою та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 02 січня 2026 року відкрито провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Про судове засідання відповідач повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення частково позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.10.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №8348637 про надання споживчого кредиту, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 39 000 грн. строком на 360 днів (тобто до 28.09.2025 року), з фіксованою процентною ставкою, стандартна процентна ставка 1,00% в день, знижена процентна ставка 0,90% в день (підпункти 1.3.-1.5 пункту 1 кредитного договору). Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на проточний рахунок споживача, уключаючи використання платіжної картки № [NUMBER] . У пункті 9.8 кредитного договору зазначено, що підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. З додатку № 1 до кредитного договору вбачається, що [PERSON] зобов`язався до 28.09.2025 року повернути ТОВ «Авентус Україна» 178 815 грн. кредиту, з яких: 39 000 грн. основна сума кредиту, 139 815 грн. проценти за користування кредитом. ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , перерахувавши йому 39 000 грн. кредитних коштів на банківську картку, яку останній вказав в у пункті 2.1 кредитного договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується витягом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/12410 від 27.06.2025 року. Згідно наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту № 8348637, відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав, проценти за користуванням кредиту у повному обсязі не сплатив. В зв`язку із чим станом на 25.06.2025 року заборгованість відповідача складає 99 450 грн., з яких: 39 000 грн. заборгованість по основному боргу; 40 950 грн. заборгованість за процентами (за період з 03.10.2024 року по 17.03.2025 року, тобто в межах строку кредитування); 19 500 грн. заборгованість за неустойкою. 26.06.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-15/25, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Сторони зазначеного договору факторингу у повному обсязі виконали взяті на себе зобов`язання, зокрема, ТОВ «Свеа Фінанс» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» обумовлений у пункті 73.3 договору факторингу розмір фінансування за реєстром боржників на суму 2 185 565 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 10106 від 26.06.2025 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-15/25, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором споживчого кредиту № 8348637 в сумі 99 450 грн., з яких: 39 000 грн. заборгованість по основному боргу; 40 950 грн. заборгованість за процентами; 19 500 грн. заборгованість за неустойкою. Позивачем будь яких нарахувань не здійснювалось. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищезазначене свідчить, що договір №8348637 про надання споживчого кредиту від 03.10.2024 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що відповідач в порушення умов договору зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на час подання позову заборгованість склала 99 450 грн., з яких: 39 000 грн. заборгованість по основному боргу; 40 950 грн. заборгованість за процентами (за період з 03.10.2024 року по 17.03.2025 року, тобто в межах строку кредитування); 19 500 грн. заборгованість за неустойкою. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Отже, вимоги позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків є обґрунтованими. Однак, щодо вимоги про стягнення неустойки в сумі 19 500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст.549, 551 ЦК України, за якими неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України та погіршенням економічного становища України, значна кількість позичальників не взмозі платити по кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з цим Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2120-IXП «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку, і є чинним на даний час. Беручи до уваги наведене, в умовах воєнного стану позичальник (боржник) за кредитним договором не несе відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, з нього не може бути стягнуто нараховану неустойку за укладеним договором, тобто у період воєнного стану. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки - не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними, а тому в частині задоволення позову про стягнення неустойки в сумі 19 500 грн. слід відмовити. Аналізуючи встановлені обставини у справі та правові норми, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог, що є підставою для їх задоволення частково. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 960,44 грн. від суми задоволених позовних вимог (80,93%).

Outcome: partial