Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , та складається з житлового будинку, літньої кухні, шопи, стайні, стодоли, вбиральні, воріт № 1 та огорожі № 2; будівельні матеріали та конструктивні елементи об`єкта незавершеного будівництва, що були використані при реконструкції житлового будинку; криницю на земельній ділянці з кадастровим номером: 2622086201:01:002:1002 та саму земельну ділянку, визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного вище майна, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що з 11.01.2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2023 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 67,7 кв.м., який складається з житлового будинку, літньої кухні, шопи, стайні, стодоли, вбиральні, воріт та огорожі. Дане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 2622086201:01:002:1002, площею 0,25 га, яку було передано відповідачу у власність згідно рішення Старомізунської сільської ради від 25.05.2018 року № 457-17/2018. Згодом вони запланували провести реконструкцію існуючого житлового будинку і нове будівництво. З цією метою було розроблено та погоджено будівельний паспорт, а також в Управлінні архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області 18.02.2019 року зареєстровано повідомлення № ІФ 061190501392 про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта. Однак, у зв`язку з розірванням шлюбу вони не досягли згоди щодо спільного завершення будівництва житлового будинку та введення його у експлуатацію з подальшим виділенням рівних часток у спільній сумісній власності кожному з подружжя. Відповідно до будівельного паспорту реконструкції житлового будинку та будівництва господарської будівлі, виданого 10.12.2018 року відділом містобудування та архітектури Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, замовником є відповідач, з експлікації схеми забудови та ескізу намірів слідує, що існуючий житловий будинок підлягає реконструкції з прибудовою, проектується господарська будівля, криниця, септик гноєзбірник, надвірна вбиральня та заїзд на ділянку. Згідно технічного паспорту з реконструкції житлового будинку та будівництва господарських будівель, що виготовлений 29.10.2025 року, загальна площа житлового будинку становить 128,9 кв.м., також додано криницю. Таким чином, загальна площа житлового будинку збільшилась на 61,2 кв.м., а житлова на 28,2 кв.м., що складається з конструктивних елементів об`єкту незавершеного будівництвом будинку у вигляді реконструйованої прибудови до житлового будинку, а також було споруджено криницю. Станом на момент розірвання шлюбу відсоток готовності незавершеного будівництвом (реконструкцією) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 70 %. Отже, за час перебування у шлюбі вказане вище майно набуло статусу спільної сумісної власності, однак вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, тому виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом. В судове засіданні позивачка та її представник згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1091400 від 05.06.2025 року (а.с. 9) адвокат Комарницький Е.Г. не з`явилися, останній через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій казав, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач відзиву на позов не подавав, на виклик в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення йому судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 24.02.2026 року, яка не вручена в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Також [PERSON] викликався в судове засідання шляхом поміщення оголошення про виклик його до суду на сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 24.02.2026 року (а.с. 59). За таких обставин суд 16.03.2026 року постановив ухвалу про проведення розгляду даної справи за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення вказаної норми свідчить про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 даного Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 цієї статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Аналіз наведених вище норм сімейного законодавства України дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2020 року в справі № 522/4240/15-ц (провадження № 61-9859св20) та від 24 вересня 2020 року в справі № 570/685/19 (провадження № 61-4508св20). Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у ст. 331 ЦК України. За змістом ч. 2 цієї статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з 11.01.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, однак, сімейне життя між ними не склалося, тому 26.05.2023 року шлюб було розірвано заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області в справі № 343/719/23 (а.с. 14-15). Під час перебування у шлюбі сторонами набуто майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Губою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 647 (а.с. 20-21). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, складеного 26.06.2008 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість (а.с. 18-19), домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] ,складалося з житлового будинку, літньої кухні, шопи, стайні, стодоли, вбиральні, воріт та огорожі. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 433343058 від 27.06.2025 року (а.с. 22) вбачається, що житловий будинок, загальною площею 67,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вказаною вище адресою, належить відповідачу [PERSON] на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Губою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 647. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127689183 від 15.06.2018 року (а.с. 23), власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером: 2622086201:01:002:1002, площею 0,25 га, що знаходиться в [ADDRESS] , є [PERSON] . Підставою виникнення права власності стало рішення Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 457-17/2018 від 25.05.2018 року. 18 лютого 2019 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області було зареєстровано повідомлення [PERSON] № ІФ061190501392 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку та будівництва господарської будівлі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-25). Як вбачається з витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за № 181-ДІФ/25 від 29.10.2025 року (а.с. 27-30), після проведення реконструкції житлового будинку садибного типу за вищевказаною адресою його площа забудови складатиме 148,6 кв.м., загальна площа 128,9 кв.м. Таким чином, загальна площа житлового будинку збільшується на 61,2 кв.м., а житлова на 28,2 кв.м. Згідно експлікації до схеми розташування будівель та споруд в [ADDRESS] (а.с. 31), домоволодіння за цією адресою складається з житлового будинку (об`єкт незавершеного будівництва), літньої кухні, шопи, стайні, стодоли, вбиральні, воріт, огорожі та криниці. Відповідно до опису об`єкта незавершеного будівництва (а.с. 33), готовність об`єкта становить 70 %. Крім того, як вбачається з будівельного паспорта реконструкції житлового будинку та будівництво господарської будівлі від 10.12.2018 року (звор. а.с. 33), будівельні роботи здійснювалися на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована за відповідачем на праві власності і яка відведена для цієї мети. За таких обставин, враховуючи, що домоволодіння та земельна ділянка,а також будівельні матеріали та конструктивні елементи об`єкта незавершеного будівництва, що були використані при реконструкції житлового будинкута криниці за адресою: [ADDRESS] ,набуті сторонами в період шлюбу за спільні кошти та працею подружжя, слід визнати їх спільним сумісним майном подружжя, частки яких є рівними, та поділити це майно в рівних частках по за кожною зі сторін. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 3 075,00 грн. сплаченого нею судового збору згідно квитанції про сплату № 2033-6685-0567-3282 від 02.02.2026 року (а.с. 7). На підставі викладеного, ст.ст. 331,368,372 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 57,60-63,69,70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved