Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

18 грудня 2025 року представник позивача звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2025 року матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області. 13 січня 2026 року від Онуфріївського районного суду Кіровоградської області до Глобинського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, 13 січня 2026 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено головуючого суддю Олефір А.О. В обґрунтування позову представник зазначив, що 29.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4430204 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «33422». На умовах, встановлених договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 2000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 2000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідач не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. 25.10.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача. До позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4430204 від 29.02.2024 року загальна сума заборгованості склала 15000,00 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 2000,00 грн, заборгованості за процентами 12000,00 грн, штрафні санкції 1000,00 грн. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». В межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 26.10.2024 року по 13.02.2025 року (111 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5550 грн. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ані на рахунки первісного кредитора. Фактично таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4430204 від 29.02.2024 року загальною сумою 20550,00 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 2000,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором 12000,00 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 111 календарних днів 5550,00 грн, штрафні санкції 1000,00 грн. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 4430204 від 29.02.2024 року загальною сумою 20550,00 грн, сплачений судовий збір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судові повістки про виклик [PERSON] до суду на 11:00 год 16.02.2026 повернулася до суду не вручені з відміткою «адресат відсутній», судова повістка про виклик до суду на 11:30 год 24.03.2026 не вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подав. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 29.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4430204 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «33422». Відповідно до п. 1.2. сума кредиту складає 2000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів. Відповідно до п. 1.4.1 стандартна процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом (а.с.132-153). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 2.1. Кредитного договору зазначено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно довідки ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення», 29.02.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта на суму 2000,00 грн, маска картки [NUMBER] (а.с.124). На виконання ухвали суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , на яку 29.02.2024 було зараховано кошти в сумі 2000,00 грн (а.с.198). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 25.10.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу№ 25/10/2024 відповідно до умов якогоТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права вимоги до Боржників вказаними у Реєстрі боржників (а.с.72-90). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 25.10.2024 до Договору факторингу № 25/10/2024 до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4430204 в сумі 15000,00 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 2000,00 грн, заборгованості за процентами 12000,00 грн, штрафні санкції 1000,00 грн (а.с.179-182). Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с.33-48). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, право вимоги за Кредитним договором № 4430204 від 29.02.2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на підставі договору факторингу. Згідно Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 4430204 від 29.02.2024, станом на 25.10.2024, складеного ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», заборгованість [PERSON] становить 15000,00 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 2000,00 грн, заборгованості за процентами 12000,00 грн, штрафні санкції 1000,00 грн (а.с.164-173). Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 4430204 від 29.02.2024, за період з 26.10.2024 року по 13.02.2025 року (111 календарних днів), складеного ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», заборгованість [PERSON] за процентами становить 5550,00 грн (а.с. 174-176). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн суми заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] не сплачував на користь першого кредитора та позивача заборгованість зі сплати тала кредиту, а отже відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором зі сплати тіла кредиту. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 2000,00 грн, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн суми заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 17550,00 грн, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти відповідачу нараховано як первісним кредитором так і позивачем в межах строку дії кредитного договору. Разом з тим, розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», з огляду на таке. Пунктом 5 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно п. 2 Розділу ІІ. Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX від 22.11.2023 ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 29.02.2024, отже договір було укладено після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову. Згідно п. 17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в період з 29.02.2024 по 21.04.2024 розмір денної процентної ставки відповідав умовам договору та закону, проте з 22.04.2024 по 19.08.2024 розмір відсотків згідно вказаного закону не міг перевищувати 1,5 %, з 20.08.2024 по 12.02.2025 1,0 %. За таких обставин, суд наводить власний розрахунок процентів з урахуванням обмежень встановлених ЗУ «Про споживче кредитування» : 1) за період з 29.02.2024 по 21.04.2024 (2000,00 грн:100х2,5=50,00 грн (розмір процентів в день); 50,00 грн х 53 дні (кількість днів в періоді) = 2650,00 грн; 2) за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 (2000,00 грн:100х1,5=30,00 грн (розмір процентів в день); 30,00 грн х 120 (кількість днів в періоді) = 3600,00 грн; 3) за період з 20.08.2024 по 12.02.2025 (2000,00 грн:100х1=20,00 грн (розмір процентів в день); 20,00 грн х 177 (кількість днів в періоді) = 3540,00 грн; Таким чином, за підрахунками суду, загальний розмір відсотків за період з 29.02.2024 по 12.02.2025 становить 9790,00 грн. Відповідач не надав суду доказів на виконання зобов`язання зі сплати процентів. Таким чином, розмір не сплачених відповідачем процентів становить 9790,00 грн. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами не виконав, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами. Разом з тим, враховуючи те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів в сумі 17550,00 грн, які нараховано відповідачу виходячи з розміру встановленому договором, проте без урахування обмежень встановлених ЗУ «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі за підрахунками суду в сумі 9790,00 грн, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн заборгованості за штрафом, суд зазначає наступне. Пунктом 6.4 Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 25 % від суми невиконаного та/або неналежно виконаного зобов`язання. Разом з тим, відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що штраф нарахований відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн заборгованості по штрафу до задоволення не підлягають. Вирішення питання судових витрат. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 20550,00 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 11790,00 грн, що становить 57,37 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1389,73 грн, що складає 57,37% від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Столітній М.М. надавав правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 10000,00 грн (а.с.95-97,122,126-128). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не подано суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючи конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 5000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати, які поніс позивач на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2868,50 грн, що складає 57,37 % від 5000,00 грн.

Outcome: partial