Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Зміст позовних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що 11.09.2024 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладено Кредитний договір (оферти) № 11.09.2024-100000762, який разом з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 11.09.2024 року, заявкою, підтвердженням про отримання кредиту та паспортом кредитного договору складає кредитний договір. За умовами заяви відповідачу був наданий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 17000,00 грн., строк дії кредиту 210 днів, дата повернення кредиту 08.04.2025 року, процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,0% за 1(один) день користування кредитом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 3400 грн. 00 коп. Неустойка: 170 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Кредитний договір (оферти) №11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 було продовжено 17.10.2024 шляхом укладення додаткового договору до кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] (надалі Позичальник) №11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 (надалі Договір), відповідно умов якого Строк, на який надається Кредит становить 247 днів з дати його надання.- Дата повернення (виплати) кредиту - 15.05.2025. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.72% (денна процентна ставка) = (25764.43 / 17000)/210х 100%. Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-75XX-XXXX-9240. Відповідно до Договору від 11.09.2024 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 17000 грн., [PERSON] 11.090.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 17000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення відповідач не виконав. Станом на 29.10.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 61200, 00 грн., що складається з: тіла кредиту - 17000 грн, процентів - 35700 грн, неустойки - 8500 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати по справі. Відзив: 11.02.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає. Відповідач вважає, що суми заборгованості по кредиту, які надані позивачем, є не обґрунтованими. По-перше, Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Також, не погоджується з розмір неустойки, вважає що неустойка не повинна перевищувати розмір збитків. Вважає, що умови п. 3.3.6. Кредитного договору (оферти) №11.09.2024 100000762 від 11.09.2024 року та п. 6 Заявки кредитного договору №11.09.2024 100000762 стосовно нарахування процентів (пені) у розмірі 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом є несправедливою Умовою, оскільки всупереч принципу добросовісності, породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживача, внаслідок чого на відповідача може бути покладено обов`язок щодо сплати великої суми коштів (35 700 грн.) від суми неповернутого кредиту та (або) несплачених відсотків на рік за порушення строку сплати кредиту та (або) процентів. Позивач, нараховуючи кабальні відсотки/пеню за користування кредитом протягом дії Кредитного договору, тим самим застосовує до Відповідача дані відсотки як міру відповідальності за невиконання Кредитного договору. Розмір пені (маючи на увазі міру відповідальності Відповідача) при застосуванні умов Кредитного договору (оферти) №11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 року призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами, що узгоджується із п. 5, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Встановлення відповідальності за невиконання умов кредитного договору у вигляді надмірно високої пені для позичальника суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів» (ВС/КЦC, справа № 487/7824/15-ц, 06.03.18 року). Зазначає, що нарахування пені та процентів у розмірі 1% в день є явно завищеним, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідач не погоджується із сумою нарахованих процентів, вважає їх несправедливими в силу пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», то вважає, що в суми заборгованості по кредиту, які надані позивачем, є не обґрунтованими та в частині стягнення процентів не підлягають задоволенню. Також заперечив щодо стягнення неустойки в сумі 8500,00 грн, так як позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) та інших платежів у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення до задоволення не підлягають. Згідно з довідкою №1395 [PERSON] з 26.02.2022 року дійсно проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] [INFO] , що також підтверджується Посвідченням військовослужбовця Національної Гвардії України від 30.12.2020 року. Згідно з Посвідченням Серії [NUMBER] від 14.10.2025 року, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Отже, [PERSON] був військовослужбовцем та станом на час спірних правовідносин (дії кредитного договору і нарахування відсотків за користування кредитом), перебував на військовій службі та як учасник бойових дій брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, а відтак проценти за користування кредитом не нараховуються на підставі положень частини 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Виходячи із вищенаведеного, просив відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. Відповідь на відзив: 17.02.2026 року від представника позивача поступила відповідь на відзив, в якому представника зазначає, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача . Про те, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові ВС від 27.05.2020 року у справі № 2 879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах. Таким чином, заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Під час укладення кредитного договору, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу iPay. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Також, сторона відповідача не зазначила, яке саме її право, як споживача фінансової послуги, було обмежено кредитним договором. Тому позовні вимоги просили задовольнити повністю. Стислий виклад позиції сторін : Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує повністю. Представником відповідача [PERSON] було направлено відзив на позовну заяву. В якому позовні вимоги відповідач заперечує, просили в задоволені позовних вимог відмовити повністю. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних чи доказів, що відповідає положенням ч.3 ст. 211, ч.3 ст.223 ЦПК. Процесуальні дії у справі: Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області ухвалою суду 16.01.2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області 22.01.2026 року відкрив провадження у справі та постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без судового засідання та повідомлення сторін, на підставі наявних у матеріалах справи даних. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Розгляд справи може проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає можливим розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, 11.09.2024 між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладено Кредитний договір (оферти) № 11.09.2024-100000762. За умовами заяви відповідачу був наданий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 17000,00 грн., строк дії кредиту 210 днів, дата повернення кредиту 08.04.2025 року, процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,0% за 1(один) день користування кредитом. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 3400 грн. 00 коп. Неустойка: 170 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Кредитний договір (оферти) №11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 було продовжено 17.10.2024 шляхом укладення додаткового договору до кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] (надалі Позичальник) №11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 (надалі Договір), відповідно умов якого Строк, на який надається Кредит становить 247 днів з дати його надання.- Дата повернення (виплати) кредиту - 15.05.2025. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.72% (денна процентна ставка) = (25764.43 / 17000)/210х 100%. Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-75XX-XXXX-9240. Позичальником документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий 0667837194. Цей же номер мобільного телефону міститься у відзиві відповідача, який перебуває в його користуванні. За інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №188-2611 від 26.11.2025 підприємство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Із ТОВ «Споживчий центр» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11.09.2024 10:42:54 на суму 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 506516546, призначення платежу: Видача за договором кредиту №11.09.2024-100000762. Тобто відповідно до Договору від 11.09.2024 та даних про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 17000 грн., [PERSON] 11.09.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 17000 грн. Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 11.09.2024 року був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним з ТОВ «Споживчий центр» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Отже, 11.09.2024 між ТОВ«Споживчий центр» та [PERSON] укладено Договір №11.09.2024-100000762 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». За розрахунком заборгованості відповідача за договором кредиту № 11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 року вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість в загальній сумі розмірі 61200 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17000 грн., по процентам в розмірі 35700 грн, 8500.00 грн - неустойка (а.с. 29-34). До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 року про надання кредиту належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. З довідки військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України за № 1395 від 11.11.2025 року встановлено, що [PERSON] з 26.02.2022 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] (а.с. 52). Згідно копії з посвідчення серія [NUMBER] від 14.10.2025 [PERSON] є учасником бойових дій (а.с.55). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі досліджених у справі доказів, суд робить висновок, що 11.09.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Споживчий кредит» виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору № 11.09.2024-100000762. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента і визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, підписав електронним одноразовим ідентифікатором кредитний договір, чим погодив його умови. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Доводи відповідача про відсутність доказів про перерахування коштів не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять належні і допустимі докази про перерахування позичальнику за кредитним договором суми позики в розмірі 17000 грн, проте відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявність чи відсутність банківського рахунку, на якій перераховані кошти, та інформацію про рух коштів за спірний період по цьому рахунку. Матеріали справи містять відомості, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суми позики) у повному обсязі не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач має заборгованість за основним зобов`язанням за договором № 11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 року в сумі 17000,00 грн. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором та пені, нарахованої за порушення зобов`язань, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За Кредитним договором № 11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 35700 грн за період 11.09.2024 по 15.05.2025 року, що зазначено розрахунками заборгованості (а.с. 29-34). За положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VII. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Згідно п.15 ч.3 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року та була чинною станом на визначений позивачем період спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Як вбачається з копію військових документів [PERSON] встановлено, що він мобілізований до ЗСУ, а з довідки військової частини [NUMBER] за № 1395 від 11.11.2025 року встановлено, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . (а.с. 52-53,55-59). Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Отже, враховуючи вищенаведені обставини та положення законодавства, відповідач, як військовослужбовець, мав право на гарантоване законом надання йому відповідних пільг, тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків в сумі 35700 грн, нарахована за порушення зобов`язань Позичальником Договору і пені 8500 грн задоволенню не підлягають. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача. Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 11.09.2024-100000762 від 11.09.2024 року в сумі 17000 грн. В задоволенні іншої частини позову слід відмовити у зв`язку із безпідставністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. (а.с.29). Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 17000,00 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 672,89 грн (2422,40 х 17000,00 грн/61200.00), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial