Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескроу Капітал», від імені та в інтересах якого діє представник Говдь Руслан Миколайович, до [PERSON] про стягнення в порядку ст. 625 ЦК України трьох процентів річних у якому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних по простроченій заборгованості за кредитним договором № MLL00/004/2008 від 03.04.2008 за період з 21.08.2017 по 23.02.2022 у сумі 2 314 доларів США 76 центів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.05.2016 у справі № 726/220/16-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008 у розмірі 18 412,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 еквівалентно 401 760,31 гривням. На підставі цього рішення суду виданий 14.07.2016 виконавчий лист № 726/220/16-ц, який знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця Віталія Кириловича. Також вказує про те, що ухвалою суду від 23.11.2023 замінено стягувача на ТОВ «Ескроу Капітал». Вказує, що рішення суду не виконано, а наявність судового рішення не припиняє дію зобов`язання за договором. Прострочене зобов`язання позичальника діє до цього часу та є триваючим правопорушенням. Таким чином вважає, що внаслідок невиконання [PERSON] грошових зобов`язань у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, з урахуванням 3% річних, за увесь час прострочення. Наводить розрахунок трьох процентів річних за період з 08 вересня 2017 року до 23 лютого 2022 року по заборгованості за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008, що становить 2 314 доларів США 76 центів, які просить стягнути у судовому порядку. Зазначає, що звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02 квітня 2020 року. З посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позов. Також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати у справі. 12.03.2026 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Ісопчука В.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескроу Капітал» до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних у повному обсязі. Оскільки стягненню підлягає сума у межах строку позовної давності за три роки до звернення до суду з позовом, просить застосувати позовну давність у цій справі. Посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, відповідно до якого невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Просить звернути увагу, що період, за який позивач хоче стягнути заборгованість складає понад три роки, а саме з 08.09.2017 до 23.02.2022, що не відповідає вимогам позовної давності. Жодних обставин, які б перешкоджали позивачеві звернутися до суду вчасно у позові не зазначено. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескроу Капітал» до [PERSON] про стягнення в порядку ст. 625 ЦК України трьох процентів річних сформований в системі «Електронний суд» 10.02.2026 та поданий до Садгірського районного суду м. Чернівці. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2026 матеріали справи передані на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 16.02.2026 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, судове засідання призначено на 03.03.2026. 23.02.2026 до суду надійшла заява представника [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи. 03.02.2026 представник позивача Говдь Р.М. скерував заяву у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Також 03.02.2026 на адресу суду надійшло клопотання представника [PERSON] про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку із підготовкою відзиву у справі, строк на подачу якого не закінчився. За клопотанням представника відповідача судове засідання у справі відкладено на 17.03.2026. 12.03.2026, через систему «Електронний суд», від представника відповідача [PERSON] , адвоката Ісопчука В.В. надійшов відзив на позовну заяву. Представник позивача Говдь Р.М. скерував заяву у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Підтримав позовні вимога та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, скерували заяву у якій просили розгляд справи провести за їх відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, надавши їм відповідну оцінку, доходжу такого висновку. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.05.2016 у справі №? 726/220/16-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце проживання якого зареєстровано у [ADDRESS] на користь ПАТ «ОТП Банк» (01033, м. Київ вул. Жилянська, 43 код ЄДРПОУ 21685166) заборгованість за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008 року у розмірі 18412,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 року еквівалентно 401760,31 гривням. Також стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати у розмірі 6026,40 грн. Рішення набрало законної сили 11.07.2016. Садгірським районним судом м. Чернівців 14.07.2016 видано виконавчий лист № 726/220/16-ц про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008 у розмірі 18 412,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 еквівалентно 401 760,31 гривням. Стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» судових витрат у розмірі 6 026,40 грн. Зазначений виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Коломійця Віталія Кириловича, який 05.07.2024 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 75473430 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008 у розмірі 18 412,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 року еквівалентно 401 760,31 гривням. Стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» судових витрат у розмірі 6 026,40 грн. Також у листі від 26.01.2026 приватний виконавець повідомляє, що Відповідно до отриманих платіжних інструкцій від Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, винесених в межах виконавчого провадження № 52535859, в період з 11.06.2019 до 14.06.2024 ,відділом стягнуто та перераховано на розрахунковий рахунок стягувача 80688,30 грн, що в еквіваленті станом на момент перерахування складає 3094,02 долара США. Додає розрахунок погашення сум. Стягувачем у даному виконавчому провадженні є ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ», яке ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 23.11.2023 у справі №726/220/16-ц було замінено з ПАТ «ОТП Банк» у зв`язку укладенням 13.09.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008, стороною якого є [PERSON] , згідно з яким право вимоги до позичальника за цим кредитним договором перейшло від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ». До матеріалів справи долучений вказаний договір про відступлення права вимоги від 13.09.2023, ухвала суду від 23.11.2023 та Постанова виконавця про заміну сторони виконавчого провадження від 26.01.2024. Позивач долучає розрахунок 3 % річних, згідно із ст. 625 ЦК України, проведений у період з 08.09.2017 до 23.02.2022 (Законом №2120-ІХ від 15 березня 2022 року виключено можливість нарахування сум за ст. 625 ЦК України для кредитних і позикових відносин за час дії воєнного стану, який запроваджено 24.02.2022), відповідно до якого три проценти річних за період з 08 вересня 2017 року до 23 лютого 2022 року із заборгованості за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008 склали 2 314 доларів США 76 центів. Даних про виконання рішення суду у повному обсязі та погашення заборгованості суду не надано. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Вирішуючи заявлені вимоги, суд враховує, що згідно із положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Водночас за змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц вказано, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтю 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено про те, що після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку після набрання рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором законної сили, із боржника дійсно може бути стягнуто 3% річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання до часу його фактичного виконання. Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі №903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки. Також суд враховує і те, шо норма ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, а також дозволяється при стягненні заборгованості за договором згідно з рішенням суду у національній валюті в еквіваленті іноземної валюти станом на день винесення рішення, оскільки в подальшому ця сума внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду знецінюється внаслідок інфляційних процесів (з моменту визначення суми основного боргу у гривнях до моменту його погашення). Таким чином, з ухваленням рішення суду зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту повного фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Суд встановив, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили, однак не виконане у повному обсязі боржником (відповідачем у справі), що вказує на можливість з боку стягувача нараховувати 3% річних у цьому випадку, так як є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Матеріали справи не містять доказів остаточного виконання відповідачем зобов`язання з погашення заборгованості, що визначена рішенням суду. Суми на які позивач здійснював нарахування 3 % річних визначені рішеннями суду та зменшені на суми часткового погашення заборгованості. Позивач заявляє до стягнення три проценти річних за період з 08 вересня 2017 року до 23 лютого 2022 року, а тому наводить розрахунок відповідно до якого сума заборгованості за кредитним договором № ML-L00/004/2008 від 03.04.2008 складає 2 314 доларів США 76 центів. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Що стосується покликання представника відповідача на застосування строків позовної давності у відзиві на позов, суд звертає увагу на таке. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вказала про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24 зазначила, що законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначилає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судами обґрунтованими позовних вимог про стягнення трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану). За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 08.09.2017 до 23.02.2022, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем трьох процентів річних протягом зазначеного періоду спростовуються викладеними висновками, а покликання відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності є безпідставними. Висновки суду. Перевіривши правильність зроблених позивачем розрахунків, враховуючи вищевикладені положення закону, дослідивши матеріали справи суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення у повному обсязі, а із відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3 % річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № MLL00/004/2008 від 03.04.2008 за період з 21.08.2017 до 23.02.2022 у сумі 2 314 доларів США 76 центів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 3328 гривень 00 копійок (платіжна інструкція № 1085 від 10.02.2026), а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 536, 625, 626, 634, 639, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved