Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК СТАРОНАВОДНИЦЬКА», у якому просив визнати за [PERSON] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на об`єкт інвестування, а саме: житлове приміщення (квартира) [ADDRESS] , що знаходиться в складі об`єкту незавершеного будівництва, який розташований на земельній ділянці площею 0,6500 га, кадастровий номер 8000000000:82:068:0171, за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 23 березня 2004 року між [PERSON] (далі - Інвестор) та ТОВ Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-Інвест» (далі - Організація) укладено договір № 2-114ф, предметом якого є те, що за цим договором Організація зобов`язується організувати будівництво Об`єкту і передати Інвестору його Об`єкт інвестування (квартиру), а Інвестор зобов`язується забезпечити фінансування будівництва Об`єкту інвестування та прийняти його у Організації на умовах цього Договору. Інвестор здійснює фінансування та приймає Об`єкт інвестування з метою власного проживання (п. 2.1 договору № 2-114ф). Позивач вказує, що виконав взятий за договором від 23.03.2004 № 2-114ф обов`язок по сплаті 100% вартості обраних об`єктів інвестування, а Організація прийняла цю оплату і закріпила за Позивачем конкретний Об`єкт інвестування - житлове приміщення, квартира [ADDRESS] , загальною площею 127,5 кв. м, на 15 поверсі Об`єкту, та взяла на себе обов`язок збудувати і передати дане приміщення Позивачу. Про що свідчать квитанції про повну оплату вартості Об`єкту інвестування. Проте, станом на даний час Об`єкт, а саме: житловий будинок за адресою: на перетині вулиць Кутузова та Старонаводницької у Печерському районі м. Києва, не готовий до введення в експлуатацію, будівництво припинено і на даний час не ведеться, Об`єкт інвестування на умовах договору позивачу не переданий. У свою чергу, йому стало відомо, що 12 вересня 2016 року між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-інвест», в особі директора Дегтяра О.А., що діє на підставі статуту, та ТОВ «ЖК Половецька» (після перейменування - ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ») укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., та зареєстрований в реєстрі за № 1648, відповідно до умов якого, ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-інвест» передало у власність ТОВ «ЖК Половецька» (після перейменування - ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ») об'єкт незавершеного будівництва, а саме: житловий будинок з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: на перетині вулиць Кутузова та Старонаводницької у Печерському районі м. Києва у Печерському районі м. Києва. З урахуванням наведеного просить задовольнити позов. Ухвалою судді від червня 2025 року відкрито провадження в указаній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 р провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі 910/6626/21 (910/1679/25), яка розглядається Господарським судом м. Києва, з питання визнання недійсним Договору купівлі продажу від 12.09.2016 р. укладеного між ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДНИЦЬКИЙ» та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-Інвест». Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року за клопотанням представника позивача провадження у даній справі відновлено Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в ньому. Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про розгляд даної справи в суді, в судове засідання не з`явились, відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, третя особа пояснень не надала. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Суд установив, що 23 березня 2004 року між [PERSON] (далі - Інвестор) та ТОВ Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-Інвест» (далі - Організація) укладено договір № 2-114ф (далі - договір № 2-114ф), предметом якого є те, що за цим договором Організація зобов`язується організувати будівництво Об`єкту і передати Інвестору його Об`єкт інвестування (квартиру), а Інвестор зобов`язується забезпечити фінансування будівництва Об`єкту інвестування та прийняти його у Організації на умовах цього Договору. Інвестор здійснює фінансування та приймає Об`єкт інвестування з метою власного проживання (п. 2.1 договору № 2-114ф). Пунктом 2.2 договору № 2-114ф визначено, що учасники встановлюють, що предметом цього договору не є їх спільна діяльність, тобто Учасники мають різні права, обов`язки та різну мету. Як визначено у п. 2.3 договору № 2-114ф, Інвестор може отримати Об`єкт інвестування лише за умови інвестування у 100 відсотків загальної площі Об`єкту інвестування на умовах цього Договору. Ціна одного квадратного метра загальної площі Об`єкта інвестування на момент укладання цього Договору складає 3 108,76 грн. без врахування ПДВ. Зазначена в цьому пункті ціна може змінюватись на умовах цього Договору (п. 6.1 договору № 2-114ф). Згідно п. 6.2 договору № 2-114ф, сума фінансування складає 396 366,90 грн. (триста дев`яносто шість тисяч триста шістдесят шість грн. 90 коп), крім того ПДВ 79 273,38 грн. (сімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят три грн. 38 коп.). Загальна сума фінансування, яку Інвестор зобов`язаний виплатити Організації, складає 475 640,28 грн. (чотириста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок грн. 28 коп.). Загальна сума фінансування підлягає коригуванню відповідно до п.7.4. цього Договору. Згідно з п. 7.1 договору № 2-114ф, перший платіж, який здійснює Покупець, повинен бути 396 366,90 гривень (триста дев`яносто шість тисяч триста шістдесят шість грн. 90 коп.), крім того ПДВ - 79 273,38 гривень (сімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят три грн. 38 коп.), всього з ПДВ - 475 640,28 грн (чотириста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок грн. 28 коп). Суму зазначену в цьому пункті Покупець сплачує в безготівковій формі не пізніше 8 (восьми) календарних днів з дня підписання цього Договору. Наступні платежі здійснюються покупцем за таким графіком (зазначена у графіку сума не є остаточною і коригується згідно з п. 7.4). Відповідно до п. 7.3 договору № 2-114ф повну сплату загальної суми фінансування Інвестор повинен здійснити до 01 квітня 2004 року. Пунктом 8.1 договору № 2-114ф визначено, що планове введення Об`єкту в експлуатацію - у другому кварталі 2006 року. Як визначено у п. 8.2 договору № 2-114ф, Організація зобов`язана передати Інвестору його Об`єкт інвестування протягом трьох місяці з моменту введення Об`єкту в експлуатацію. Відповідно до п. 10.1 договору № 2-114ф, Інвестор вважається таким, що повністю виконав свої зобов`язання по цьому Договору у разі своєчасної сплати загальної суми фінансування визначеної в п. 6.2. цього Договору. Пунктом 10.2 договору № 2-114ф визначено, що Організація вважається такою, що повністю виконана свої зобов`язання по цьому Договору з моменту підписання Акту прийому-передачі Об`єкта інвестування. Учасники обов`язково підписують зазначений Акт прийому-передачі Об`єкта інвестування, за яким Інвестору передаються документи, що будуть використовуватись ним для оформлення права власності на Об`єкта інвестування. Відповідно до п. 17.1 договору № 2-114ф, цей Договір набирає чинності після підписання його Учасниками і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань. 23 березня 2004 року між [PERSON] та ТОВ Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-Інвест» укладено Додаткову угоду до договору № 2-114ф від 23.03.2004, якою визначено порядок фінансування Об`єкту інвестування за договором № 2-114ф та деталізовано умови оплати. Додатковою угодою від 23.березня 2004 року визначено, що розрахунки за договором № 2-114ф від 23.03.2004 здійснюються через рахунок, відкритий Інвестором у АТ «Індекс-банк». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] виконав взятий за договором від 23.03.2004 № 2-114ф обов`язок по сплаті 100% вартості Об`єкту інвестування, про що свідчать квитанції про повну оплату вартості Об`єкту інвестування, а ТОВ Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-Інвест» прийняло цю оплату і закріпило за Позивачем конкретний Об`єкт інвестування - житлове приміщення, квартира [ADDRESS] , загальною площею 127,5 кв. м, на 15 поверсі Об`єкту, та взяло на себе обов`язок збудувати і передати дане приміщення позивачу. 12 вересня 2016 року між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-інвест», в особі директора Дегтяра О.А., що діє на підставі статуту, та ТОВ «ЖК Половецька» (після перейменування - ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ») укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., та зареєстрований в реєстрі за № 1648, відповідно до якого, ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-інвест» передало у власність ТОВ «ЖК Половецька» (після перейменування - ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ») об'єкт незавершеного будівництва, а саме: житловий будинок з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: на перетині вулиць Кутузова та Старонаводницької у Печерському районі м. Києва у Печерському районі м. Києва, 12 вересня 2016 року між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-інвест» та ТОВ «ЖК Половецька» (після перейменування - ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ») укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., та зареєстрований в реєстрі за № 1648., на підставі якого ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-інвест» передало у власність ТОВ «ЖК Половецька» (після перейменування - ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ») об'єкт незавершеного будівництва, а саме: житловий будинок з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: на перетині [ADDRESS] . З акту прийому-передачі обєкту незавершеного будівництва до договору купівлі-продажу, посвідченого 12 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. за № 1648 вбачається, що ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Київ Житло-інвест» передало, а ТОВ «ЖК Половецька» (після переіменування - ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ») прийняв у власність об'єкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок з підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта незавершеного будівництва в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1020308780000. Об`єкт незавершеного будівництва розташований на земельній ділянці площею 0,6500 га, кадастровий номер 8000000000:82:068:0171. Таким чином, належним відповідачем у даній справі є ТОВ «ЖК СТАРОНАВОДННИЦЬКИЙ». Разом з тим, станом на даний час Об`єкт, а саме: житловий будинок за адресою: на перетині [ADDRESS] , не готовий до введення в експлуатацію, будівництво припинено і на даний час не ведеться, Об`єкт інвестування позивачу не переданий. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також визначено необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно зі статтею 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Відповідно до частини 1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 визначив майнове право як "право очікування", яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 4 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15,від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 2 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 7 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16. З огляду на вказане, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, провадження № 14-606цс18, Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17, провадження № 61-21546св19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). За приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з пункту 2.1 договору № 2-114ф, Організація зобов`язується організувати будівництво Об`єкту і передати Інвестору його Об`єкт інвестування (квартиру), а Інвестор зобов`язується забезпечити фінансування будівництва Об`єкту інвестування та прийняти його у Організації на умовах цього Договору. Інвестор здійснює фінансування та приймає Об`єкт інвестування з метою власного проживання. Передача та приймання Об`єкта інвестування здійснюється сторонами за Актом прийму-передачі Об`єкта інвестування. Зобов`язання Організації за цим договором вважатимуться виконаними після підписання сторонами Акту прийму-передачі Об`єкта інвестування. Отже, позивач виконав грошові зобов`язання за договором, повністю сплативши вартість Об`єкта інвестування (квартири), а відповідач своїх зобов`язань щодо введення будинку в експлуатацію та передання позивачу Об`єкта інвестування у встановлені договором строки (орієнтовно до ІІ кварталу 2006 року) не виконав, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на майнові права. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4756,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved