Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 20.12.2019 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу у них є малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час вони проживають окремо, сімейні відносини не підтримують. Позивач самостійно виховує та забезпечує двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею. Крім іншого, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та отримаує у зв`язку з цим допомогу в розмірі 860,00 гривень. Відповідач є працездатним, має постійне місце роботи в органах МВС України, стан його здоров`я та матеріальне становище не перешкоджають виконувати обов`язок по утриманню малолітніх дітей. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача [PERSON] на її аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Постановленою 12.01.2026 ухвалою відкрите провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду і призначений її судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло. Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу ( ст.121 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідач у справі, є батьком, а [PERSON] , позивач у справі, є матір`ю: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.10.2020 Теплицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 34 (а.с.13); - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.07.2023 Теплицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 56 (а.с.12). Діти проживають разом з позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Теплицької селищної ради №13 від 06.01.2026 (а.с.4). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу від 05.01.2026 дохід [PERSON] за січень-листопад 2025 року складають соціальні виплати у розмірі 860 гр. щомісячно (а.с.5, 6). Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданим 20.12.2019 Сатанівською сільською радою Монастирищенського району Черкаської області, актовий запис №06 (а.с.11). Ці обставини сторони не заперечують. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України вбачається, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя ст. 181 СК України унормовує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На що суд зазначає, що з гідно з частинами 1-3 ст. 183 СК України при вирішенні спірних правовідносин зі стягнення аліментів на утримання дітей судом визначається частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, законодавцем визначено порядок стягнення аліментів на кількох дітей та безспірний розмір аліментів на одну дитину в розмірі однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тому, визначаючи розмір аліментів на дітей, ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 06.01.2026. Окрім цього, позивач також просить суд стягнути з відповідача аліменти на її, як матері спільного сина [PERSON] , [INFO] , утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, з дня подання позову та до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із частиною 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Це право за дружиною зберігається і у разі розірвання шлюбу ( ч.6 ст. 84 СК України). Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Отже сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Судом не встановлено обставин, визначених ч. 5 ст. 75, ст. 85 СК України, які б свідчили про те, що позивач втратила право на своє утримання від відповідача. Також, позивач довела, що їх спільний з відповідачем син, який не досяг трирічного віку проживає разом з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку в розмірі 1/5 частки усіх доходів, щомісячно. Крім того, згідно зі статтею 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позовної заяви є 06.01.2026. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, та беручи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне на підставі ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2662 гривень 40 копійок, що є загальною сумою судового збору, який сплачується у мінімальному розмірі за подання двох вимог майнового характеру (стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років). На підставі викладеного,

Outcome: partial