Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] та покласти на відповідачку судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 28.08.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 24.06.2016 року ЄУН 333/3132/16-ц шлюб між сторонами був розірваний. Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , яке видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 08.02.2011 року, батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Запоріжжя, є [PERSON] (батько) та [PERSON] (матір). Дитина [PERSON] , 2011 р.н., проживає з моменту свого народження за місцем проживання батька, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 21.05.2018 року визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , стягнуто з матері дитини [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Матір дитини, [PERSON] , з 2016 року проживає окремо від дитини. Фактично з 2018 року вихованням дитини не займається, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не піклується про неї, про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не виконує своїх батьківських обов`язків. Матір зв`язку з дитину не підтримує, ані особисто, ані засобами телекомунікаційного зв`язку, взагалі не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. На підставі наведеного, виходячи з інтересів дитини, з підстав, передбачених ст.19, 150, 155, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позивач просить задовольнити вище вказаний позов та позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2024 справу передано в провадження судді Звєздової Н.С. 03.10.2024 судом на виконання вимог ст.187 ЦПК України було здійснено запит з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який надійшла 14.10.2024. Ухвалою суду від 15.10.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засіданні. Витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району висновок щодо розв`язання спору, а саме щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13.03.2025 витребувано інформацію з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону [PERSON] . Ухвалою суду від 04.09.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 10.11.2025 до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідачкою відзив на позов не подано. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача позовні вимоги підтримала, вважала за можливе задовольнити позов з підстав викладених у ньому, на підставі показів свідків та неповнолітньої дитини. Відповідачка, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без його участі та заперечення не надала. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно відповідачки щодо неповнолітньої дитини з підстав, викладених у ньому. В судовому засіданні, в якості свідка, був допитаний [PERSON] , який є хрещеним неповнолітньої [PERSON] та другом позивача, який пояснив суду, що останній раз бачив відповідачку у 2021 році, оскільки з початком війни вона виїхала закордон. До того часу відповідачка рідко спілкувалась з донькою приблизно раз у квартал відповідачка забирала до себе [PERSON] додому на вихідні. Відповідачка не бажає спілкуватися з донькою. Позивач не забороняє спілкуватися матері з [PERSON] , але на даний час, дівчинка вже сама цього не хоче, оскільки матір не підтримувала з нею зв`язок, не цікавилась її життям, не купувала подарунки тощо. На першому дзвонику у [PERSON] відповідачки не було, як не було її і на днях народженнях і інших святах. Зі слів [PERSON] та її батька знає, що відповідачка не телефонує доньці та не підтримує з нею жодний зв`язок. В судовому засіданні, в якості свідка, була допитана [PERSON] , яка є дружиною позивача, яка пояснила суду, що з позивачем знайома з 2016 року. Його доньку, [PERSON] , свідок виховує з 5 років, і саме з цього часу відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Свідок останній раз бачила відповідачку у 2021 році, після чого вона виїхала закордон. До від`їзду матір дівчинки з нею майже не спілкувалась. Знає, що відповідачка заблокувала [PERSON] у всіх соціальних мережах та у телефоні. Свідок разом з відповідачем виховують ще двох дівчат, вони проживають всі разом. Свідок вважає [PERSON] своєю рідною донькою. Відповідачка на сьогоднішній день не знає як виглядає [PERSON] , чим вона займається, що їй подобається. Свідок допомагає дівчині з навчанням, разом з позивачем купують їй речі, подарунки тощо. В судовому засіданні була допитана неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка пояснила суду, що вона проживає разом з батьком, його новою дружиною [PERSON] та ще двома сестрами разом. Разом вони почали проживати з 2016 року. Нову дружину батька [PERSON] називає мамою, хоче бути на неї схожа. Мама [PERSON] допомагає їй у навчанні, купує їй ліки, речі, подарунки, піклується про неї. З відповідачкою [PERSON] не хоче спілкуватися, бо відповідачка не бажає її бачити, не купує їй подарунки, не допомагає з уроками тощо. Останній раз неповнолітня [PERSON] бачила відповідачку 6 років тому, вона їздила до матері на один день погуляти. Батько не заперечує спілкуватися [PERSON] з відповідачкою. В мобільному телефоні у [PERSON] відсутній мобільний номер відповідачки. Знає, що відповідачка заблокувала її, бо вона не хоче спілкуватися з [PERSON] . Дитина не вважає відповідачку своєю матір`ю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Сторони не заперечували щодо постановлення заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення сторін, свідків та неповнолітньої дитини, розглянувши позовну заяву, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.12) Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.06.2016 року (333/3132/16-ц) шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. (а.с.13) Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21.05.2018 року (333/5986/16-ц) місце проживання малолітньої [PERSON] визначено разом з батьком [PERSON] та стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. (а.с.15-19) Відповідно до розрахунку від 05.08.2024 відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 13 676,75 грн.(а.с.21) З довідки голови квартального комітету №15 Комунарського району м.Запоріжжя встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] та виховує її самостійно. (а.с.23) Згідно інформації, наданої директором Запорізької гімназії №8 ЗМР, від 12.09.2024 навчання дитини [PERSON] цікавиться лише батько, який відвідує батьківські збори. Мати дитини участі у навчанні не приймає збори не відвідує, досягненнями доньки не цікавиться. (а.с.26) Відповідно до довідки в.о. директора КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги №6» від 26.09.2024 неповнолітню [PERSON] до амбулаторії приводить батько, який належним чином та своєчасно виконує обов`язки щодо медичного обстеження дитини та рекомендації лікарів. (а.с. 27) Згідно рішення районного суду м.Торунь Республіки Польща від 24.03.2022, яке нотаріально засвідчене, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , призначено тимчасового опікуна [PERSON] , [INFO] . (а.с.112,119) Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . (а.с. 131-133) Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 8-9 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1, 2, 4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяю засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання та забезпечення життєвих потреб дитини. За таких обставин, враховуючи інтереси дитини, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, показання свідків, думку неповнолітньої дитини та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі. На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню та забезпеченню доньки. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат такі витрати стягуються з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved