Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У листопаді 2025 року представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 53628,72 грн, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 14352,34 грн, три відсотки річних в сумі 3889,30 грн за період з 01.03.2013 до 23.02.2022, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 1043,19 грн., три відсотки річних в сумі 319,53 грн за період з 01.01.2024 до 01.10.2025 та судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , за період з 01.03.2013 до 01.10.2025, рахується заборгованість за надані позивачем послуги з цетралізованого опалення та абонентського обслуговування в розмірі 53628,72 грн. В добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги не виконуються. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025 головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою суду від 06 січня 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача Томищ А.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно. З даних довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрованим не значиться. Також, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дат відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачеві судові виклики направлялися за останньою відомою адресою, однак на адресу суду поверталися поштові конверти, в яких працівниками пошти зазначалася підстава повернення: «за закінченням терміну зберігання». Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся та є повідомленим у відповідності до вимог ст. 131 ЦПК України, а тому згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що по особовому рахунку № [NUMBER] , який відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , рахується заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення перед КП БМР «Білоцерківтепломережа» в розмірі 53628,72 грн. за період з 01.03.2013 до 01.10.2025, що підтверджується розрахунковим листом абонента, наданого позивачем. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованих станом на 20.06.2024 відповідач [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач провів розрахунок суми, на яку збільшилась вказана заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 14 352,34 грн та трьох відсотків річних у сумі 3 889,30 грн за період з 01.03.2013 по 23.02.2022, а також суми збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів у розмірі 1 043,19 грн та трьох відсотків річних у сумі 319,53 грн за період з 01.01.2024 по 01.10.2025. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно частини першої статті 9 даного Закону - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц. Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пунктом 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. (п. 36, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Отже, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідача, як споживача комунальних послуг є своєчасна їх оплата, згідно затверджених в установленому порядку тарифів з дотриманням вимог законодавства. Відповідач, який є споживачем вказаних послуг, адже є власником майна, допустив порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за централізоване опалення у розмірі 53628,72 грн. за період з 01.03.2013 до 01.10.2025. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку, що обґрунтованими є суми, на які збільшилась вказана заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 14 352,34 грн та три відсотки річних у сумі 3 889,30 грн (за період з 01.03.2013 до 23.02.2022), а також сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у розмірі 1 043,19 грн та три відсотки річних у сумі 319,53 грн (за період з 01.01.2024 до 01.10.2025). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, відповідач відзив на позов з належними та допустимими доказами в підтвердження заперечень та спростування доводів позивача до суду не подав. Таким чином, суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved