Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 77291,785 грн та 2422,40 грн судового збору. У обґрунтування позову зазначено, що 07.02.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» [PERSON] за допомогою веб-сайту https://navse.in.ua, що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1509-1609 (далі договір). Позивач через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з яким укладений договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020, що має ліцензію Національного Банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за договором шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості, чим вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного договору. Станом на 21.10.2025 загальний розмір заборгованості за договором становить 77291,78 грн, а саме: заборгованість за кредитом 21313,84 грн; заборгованість за нарахованими процентами 41522,94 грн; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України 14455,00 грн. 30.12.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 07.01.2026 відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судове засідання не з`явилися: представник позивача, про місце, день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, заперечень проти ухвалення заочного рішення матеріали справи не містять. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; відповідач, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. На підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене таке. 07.02.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» [PERSON] за допомогою веб-сайту https://navse.in.ua, що є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1509-1609 шляхом підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором «A8283». Згідно умов кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування нимм та інші платежі, передбачені договором у порядку, передбаченому ним (п.п. 2.2 договору). Договір укладається у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п.п. 3.1 договору). Порядок та умови надання кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії за видачу кредиту регламентовані п. 4 договору, згідно якого загальний розмір кредиту (сума кредиту) за договором становить 29500,00 грн. Дата надання / видачі кредиту - 07.02.2025. Спосіб перерахування позичальнику коштів визначений у договорі шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.п. 4.1 договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних останнім реквізитів електронного платіжного засобу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування ним, починаючи з дня видачі та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,00 % за кожен день користування ним (п.п. 4.6 договору). Комісія за видачу кредиту становить 20,00 % від суми виданого кредиту (якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту вказане 0 %, це означає, що комісія за видачу кредиту є відсутньою). Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого за цим договором кредиту у день його видачі. Комісія за видачу додаткових грошових коштів у кредит також належить до комісії за видачу кредиту і може одноразово нараховуватись при кожному отриманні позичальником у кредит додаткових грошових коштів, якщо нарахування комісії за видачу додаткових грошових коштів передбачено відповідними додатковими угодами до договору (п.п. 4.7 договору). Строк кредитування (строк на який надається кредит позичальнику) становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту - 03.12.2025. Продовження строку кредитування або строку виплати кредиту в односторонньому порядку не допускається. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та /або строку виплати кредиту, установлених цим договором. Строк кредитування може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди. У такому випадку актуальний строк кредитування зазначається в останній укладеній додатковій угоді до договору, якою змінювався строк кредитування (п.п. 4.10 договору). Денна процентна ставка на дату укладення договору становить 0,946 % (п.п. 4.13 договору). Пункт 13 договору "Реквізити Сторін" містить інформацію про відповідача, а саме:серію, номер, дату видачу паспорта громадянина України, місце проживання, РНОКПП, номер електронного платіжного засобу [NUMBER] , електронну адресу. Позивач через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім», з яким укладений договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020, що має ліцензію Національного Банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за договором шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості, чим вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного договору. Станом на 21.10.2025 загальний розмір заборгованості за договором становить 77291,78 грн, а саме: заборгованість за кредитом 21313,84 грн; заборгованість за нарахованими процентами 41522,94 грн; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України 14455,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за процентами. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України (ст. 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 6 п.5 розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 19.08.2024 включно) (п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Із умов кредитного договору, додаткової угоди до нього, наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосовано процентну ставку, що не перевищує розміру денної процентної ставки відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 8, п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач не заперечував факт отримання ним у борг коштів та факт укладення договору, протилежних доказів суду не надав. Щодо стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 14455,00 грн, суд зазначає таке. У позові з посиланням на п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» стверджується, що заборона на нарахування і стягнення неустойки (пені) розповсюджується виключно на відносини, що виникають на підставі споживчих кредитів, укладених до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжений після набрання чинності зазначеним Законом. Суд не може погодитися з аргументами позивач про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 по справі № 362/2159/15-ц. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у постанові від 22.06.2021 по справі № 334/3161/17 (п.п. 14 - 19). Згідно п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч.2 ст. 3 цього Закону. З системного аналізу приписів п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» і п. 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку із іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 3498-IX). Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змінений обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024, списання неустойки не передбачене. Водночас п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у зв`язку із прийняттям Закону № 3498-IX відповідних змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. З урахуванням наведеного, вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 14455,00 грн задоволенню не підляють. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на занальну суму 62836,78 грн (21313,84 грн заборгованість за кредитом + 41522,94 грн заборгованість за нарахованими процентами). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч 2ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз.2 ч 2ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч.1ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610,611 ЦК України). Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Кредитний договір є оспорюваним правочином, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останній вважається правомірним. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 62836,78 грн (81,30 % від 77291,78 грн), з відповідача на користь позивача слід стягнути 1963,33 грн (81,30 % від 2422,40 грн) судового збору, сплаченого за подання позову до суду (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial