Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат. Подану позовну заяву, з урахуванням уточнень, обґрунтовано тим, що у період з 2008 по 2017 рік сторони по справі проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилася донька - [PERSON] . Судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва від 13.12.2018 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . У зв`язку із повномасштабним вторгненням рф, враховуючи суттєвий рівень інфляції та підвищення цін, а також з огляду на переїзд позивачки разом з донькою до м. Краків, встановлений розмір аліментів недостатній для забезпечення належного розвитку та рівня життя дитини підліткового віку. Відповідач мінімально приймає участь в житті дитини, має у власності декілька об`єктів нерухомого майна, які здає в оренду, працює сомельє, де заробітна плата становить від 30000,00 грн. до 45000,00 грн. + % від продажів. Крім того, позивачка з донькою орендують квартиру в м. Краків, вартість оренди становить 1900 злотих та додатково оплачують комунальні послуги. Донька здобуває освіту в Академічному загальноосвітньому ліцеї в м. Пшасниш в Польщі. Відповідно до законодавства Польщі в 2025 році прожитковий мінімум виріс до 1010 злотих на одну людину. Аліменти, які сплачує відповідач становлять приблизно 137 злотих, що відповідає 16,6 % прожиткового мінімуму, встановленого в Польщі. Таким чином, майновий стан позивачки та доньки суттєво погіршився, у зв`язку з тимчасовим переїздом родини до Польщі. Також позивачка вказує, що з метою розвитку творчих здібностей, дитина у 2024-2025 відвідувала майстер-класи Архітектурної студії «Креска», вартість занять склала 750 злотих, що становить 8571, 00 грн., а у 2025-2026 вартість занять становить 1400 злотих, що еквівалентно 16000,00 грн. Також [PERSON] зарахована на курс китайської мови, вартість курсу становить 3400 злотих, що еквівалентно 38855,00 грн. На підставі викладеного, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначені судовим наказом з твердої грошової суми на частину від усіх видів заробітку (доходу). Стягнути з відповідача додаткові витрати на доньку у розмірі 31713,00 грн. та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами позивачки, подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимогу повному обсязі. Відповідач стверджує про те, що з народження доньки сумлінно виконує обов`язки батька та опікується забезпеченням її потреб та найкращих інтересів. Приблизно на початку 2017 року позивачка повідомила відповідачу про своє бажання змінити країну проживання та особисте життя і разом з 8-річною донькою виїхали до Польщі. Після їх переїзду, відповідач провідував доньку та передавав позивачці гроші, виключно у готівковій формі, оскільки остання хвилювалась за податкові наслідки в Польщі. З моменту винесення судового наказу, відповідач сумлінно його виконує і не допускає виникнення заборгованості. При цьому, позивачка жодним чином не погоджувала із відповідачем навчальні заклади дитини, заклади позашкільного навчання, а також його вартість. У 2023 році стан здоров`я відповідача погіршився, у зв`язку із чим змінився майновий стан в гірший бік, постійної роботи немає при цьому має мінливий та невеличкий заробіток, за рахунок якого живе і сплачує аліменти. Стягнення додаткових витрат у заявленому розмірі заперечує, оскільки відсутні докази понесення таких витрат позивачкою. Представник позивачки подала відповідь на відзив. Вказала, що жодних готівкових коштів відповідач не надавав. Після виїзду до Республіки Польща, позивачу необхідно було рішення про стягнення аліментів для оформлення документів. У зв`язку із чим, позивачка звернулася до відповідача, який за допомогою свого друга самостійно оформив документи та подав до суду заяву, без погодження з позивачем щодо порядку стягнення та розміру аліментів. Позивачка не потребувала додаткової згоди відповідача на обрання закладів, гуртків з метою розвитку здібностей, оскільки відповідач надавав нотаріальну згоду з переліком повноважень по відношенню до дитини. Крім того, відповідач не надав докази неможливості працевлаштування за станом здоров`я. В судовому засіданні представник позивачки подану позовну заяву з урахуванням уточнень підтримала та просила задовольнити з викладених підстав. Вказала, що підставою для зміни способу аліментів, що фактично є і збільшенням розміру таких виплат, стало покращення матеріального стану відповідача та збільшення витрат на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні відмовити, з підстав викладених у відзиві. Крім того, пояснив, що страждає на епілепсію, у зв`язку із чим не має змоги працевлаштуватися на постійну основу. Підробляє у службі таксі, проте має лише декілька викликів на день, з початком воєнного стану працювати сомельє змоги не має. Категорично заперечує щодо здачі квартири в оренду, оскільки сам там проживає. Крім того, з метою виконання своїх зобов`язань за аліментами взяв кредит. Суд, вислухавши вступне слово представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. 13.12.2018 Деснянський районний суд міста Києва видав судовий наказ, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивачка звернулась до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на суму в частці від доходу платника аліментів, посилаючись на збільшення витрат на утримання доньки та у зв`язку із покращенням матеріального стану відповідача. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2021 в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2025 в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Касаційний суд вже підкреслював, що: учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2025 в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 СК України). Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989). У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Касаційний суд вже зазначав, що: правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України; Законом України від 03.07.2018 частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18)). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини перша та друга статті 182 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Касаційний суд вже зазначав, що: враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів; якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 в справі № 759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2023 в справі № 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)). Верховний суд у постанові від 15.10.2025 у справі №686/28590/23, провадження № 61-4480 св25 зауважив, що парламент встановив у статті 192 СК України ті обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, повинен навести, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника; конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків; застосування конструкції судового розсуду вимагає від суду пояснення які обставини враховані судом при збільшенні розміру аліментів і як розмір узгоджується з інтересами дитини. Суд може враховувати поведінку платника, зокрема ухилення від сплати, приховування доходів, відчуження майна на шкоду дитині, як обставини, що свідчать про недобросовісність. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 6 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пред`являючи вимоги про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів, позивачка належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, а саме покращення майнового стану відповідача, яке мало місце за період з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду із вказаним позовом. Надану відповідь Головного сервісного центру МВС на підвтердження покращення майнового стану відповідача суд приймає критично, оскільки суд позбавлений можливості встановити вартість та джерело походження коштів на придбання 22.02.2022 транспортного засобу Kia Magentis 2007 року випуску. Доводи сторони позивача, про те що відповідач здає в оренду житло та має офіційне працевлаштування суд до уваги не приймає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України вказане не підтверджено належними та достовірними доказами. Крім того, доводи сторони позивача щодо зміни матеріального забезпечення її та доньки, суд до уваги не приймає, оскільки письмові матеріали справи не містять доказів на підставі яких можна дійти відповідного висновку. Посилання позивачки лише на ту обставину, що мінімальний прожитковий мінімум на людину у Республіці Польща змінився, відтак розмір аліментів, визначений судовим наказом Деснянського районного суду міста Києва є нижчим суд вважає безпідставними, оскільки при визначені розміру аліментів, суд виходив із прохальної частини заяви про видачу судового наказу та положення ЗУ «Про Державний Бюджет України на 2018 рік». Враховуючи те, що позивачкою не доведено покращення майнового стану відповідача, погіршення власного майнового стану, відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо зміни розміру аліментів, який визначений на підставі судового наказу Деснянського районного суду міста Києва від 13.12.2018. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на доньку у розмірі 31713,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України). Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Позивачка, звертаючись до суду із позовною вимогою про стягнення додаткових витрат вказує на те, що дитина відвідує майстер - класи Архітектурної студії «Креска» 24571,00 грн. (8571,00 грн. (750 злотих) +16000,00 грн. (1400 злотих)) та вивчає китайську мову у Школі іноземних мов «Профі Лінгва» у м. Краків - 38855,00 (3400 злотих), у зв`язку із чим розмір додаткових витрат становить 31713,00 грн. (63426,00:2), які просить стягнути з відповідача на свою користь. Згідно копії довідки від 09.09.2025, [PERSON] зарахована на курс китайської мови рівня А1 у школі іноземних мов «ПрофіЛінгва» у Кракові. Курс триває з 21.10.2025 по 09.06.2026, вартість курсу 3400 злотих. Відповідно до довідки від 06.10.2025, [PERSON] у 2024/2025 навчальному році відвідувала майстер класи Архітектурної студії «Креска» організовані Культурним центром «Подгуже». Вартість занять 750 злотих. Згідно довідки від 22.10.2025 [PERSON] у 2025/2026 навчальному році відвідує майстер класи Архітектурної студії «Креска» організовані Культурним центром «Подгуже». Вартість занять 1400 злотих (700 злотих за семестр). На підтвердження понесених додаткових витрат позивачка надали копії квитанцій - а.с. 103-105, 108 -112. Суд приймає до уваги копії квитанцій: від 19.11.2024 на суму 87,50 злотих, що еквівалентно 882,53 грн. (призначення платежу Культурний центр Подгуже, курс живопису); 13.01.2025 на суму 131,25 злотих, що еквівалентно 1417,50 грн. (призначення платежу курс малярства [PERSON] ); 13.01.2025 на суму 150 злотих , що еквівалентно 1620,00 грн. (призначення платежу Студія архітектури Креска); 09.01.2026 на суму 450 злотих , що еквівалентно 5364,00 грн. (призначення платежу; 05.09.2025 на суму 350 злотих, що еквівалентно 3963,72 грн. (вартість занять [PERSON] ). Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір додаткових витрат, які понесені позивачкою становлять 13247,75 грн., відтак з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 6623,88 грн. Додаткові витрати на суму 25089,12 грн. стягненню з відповідача на користь позивачки не підлягають, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦК України стороною позивача вказані витрати не доведено належними, достовірними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial