Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В лютому 2026 року Товариство з обмеженої відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (далі - ТОВ «Деал Фінанс Груп») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 10.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено договір про надання коштів в кредит №71691631, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 12000 грн, які останній зобов`язувався повернути у встановлений строк, сплатити проценти за користування ними та комісію за надання кредиту. 16.09.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу № 16/09/25, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Деал Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Деал Фінанс Груп» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги №23/12/25-02 від 23.12.2025 року до Договору факторингу №16/09/25 від 16.09.2025, ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23073,00 грн, з яких: 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3513,00 грн - сума заборгованості за процентами, 1800,00 грн сума заборгованості за комісією, 5760,00 грн - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача 23073,00 грн. заборгованості, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн. та 4500,00 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідач відзиву до суду не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача, разом з поданням позовної заяви подав також клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Чемеровецького районного суду від 13.02.2026 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язано АТ «Райффазен Банк» надати суду виписку по картковому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] 17.03.2026 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 10 липня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів в кредит №71691631 (далі - Договір). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника 42368, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить розділ 12 Договору «Юридичні адреси та реквізити сторін». Відповідно до п. 2.2 Договору, - сума кредиту 12000,00 грн. Строк кредитування/строк договору 30 днів. Процентна ставка/день 0,275% (фіксована). Комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1800,00 грн). Дата надання кредиту - 10.07.2025 року, дата повернення кредиту (останній день) 08.08.2025 року, денна процентна ставка/день - 0,775%, проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) 4,00%, пеня 4,00% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1288,87%, орієнтовна загальна вартість кредиту 14790,00 грн. Згідно розділу 12 «Юридичні адреси та реквізити сторін» вказаний номер електронного платіжного засобу [PERSON] № [NUMBER] . 07 серпня 2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №15511965 до Договору надання коштів в кредит №71691631 від 10.07.2025 року, відповідно до умов якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 29 днів та викласти п.п.2.2.2 та 2.2 Договору в новій редакції: «Строк кредитування/строк договору 59 днів. На період продовження строку користування кредитом (пролонгації) до дати повернення кредиту, що визначена п.п. 2.1 п. 2 Додаткової угоди, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за ставкою 1,00%. Дата повернення кредиту 06.09.2025» (а.с. 5-14). ТОВ «Європейська платіжна система» довідкою від 06.01.2026 року підтвердила перерахування 10.07.2025 року коштів в сумі 12000,00 грн. на рахунок № [NUMBER] (а.с. 16 зворотній бік). Повідомленням АТ «Райффайзен Банк» від 20.02.2026 року та випискою по банківській карті № [NUMBER] за 10.07.2025 року підтверджується, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 10 липня 2025 року зараховано 12000,00 грн (а.с. 55-56). 16 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу № 16/09/25, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Деал Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Деал Фінанс Груп» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі прав вимоги (а.с. 22-26) Відповідно до Реєстру прав вимоги № 23/12/25-02 від 23.12.2025 року, в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, значиться боржник [PERSON] , кредитний договір № 71691631, сума заборгованості за основною сумою боргу - 12000,00 грн, сума заборгованості за процентами 3513,00 грн, сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування 5760,00 грн, сума заборгованості за комісією за надання кредиту 1800,00 грн, загальна сума заборгованості 23073,00 грн (а.с. 30). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу прав грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Деал Фінанс Груп» за договором про надання коштів в кредит № 71691631, укладеним 10.07.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір про надання коштів у кредит №71691631 від 10 липня 2025 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кошти в сумі 12000,00 грн строком на 30 днів, а останній зобов`язувався повернути кошти, сплатити проценти за користування ними та комісію за надання кредиту, розмір яких визначений договором. 10 липня 2025 року кредитні кошти в сумі 12000,00 були перераховані відповідачу. Отже, факт отримання відповідачем коштів в сумі 12000,00 грн. у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суд вважає доведеним, крім цього зазначена обставина не заперечується відповідачем. 07 серпня 2025 року між сторонами була укладена Додаткова угода до вищевказаного кредитного договору, якою сторони збільшили строк кредитування на 29 днів, тобто до 06.09.2025 року та визначили розмір процентної ставки на рівні 1,00% в день. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, заборгованість складається із основного боргу 12000,00 грн, процентів 3513,00 грн, процентів за понадстрокове користування 5760,00 грн, комісії за надання кредиту 1800,00 грн, а всього 23073,00 грн (а.с. 18). Вказаний розрахунок заборгованості суд вважає необґрунтованим, виходячи із наступного. Щодо нарахування та стягнення з відповідача комісії за надання кредиту. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року по справі № 204/224/21 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21, та вказав, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що умовами кредитного договору, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 15 % від суми кредиту одноразово і становить 1800,00 грн. Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлені комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 1800,00 грн. не може бути стягнута з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за понадстрокове користування в сумі 5760,00 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та додаткової угоди до договору, сторонами погоджено строк його дії до 06.09.2025 року. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати проценти за користування кредитом. Також в Графіку платежів, що є Додатком № 1 договору про надання коштів в кредит № 71691631 від 10.07.2025 року, сторони обумовили, що протягом строку дії договору (з 10.07.2025 року по 06.09.2025 року) загальний розмір процентів становив 4470,00 грн (а.с. 14) Позивачем не надано суду доказів того, що позичальником було ініційовано продовження строку кредитування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами нарахованими поза межами строку дії кредитного договору, тобто у період з 07.09.2025 року по 18.09.2025 у розмірі 5760,00 грн. є безпідставними. За таких обставин, позовна заява ТОВ «Деал Фінанс Груп» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 15513,00 грн, з яких 12000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3513,00 грн заборгованість по процентам. У задоволенні решти позовних вимог, відмовити. Розподіл судових витрат. При розподілі судових витрат по сплаті судового збору, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 23073,00 грн. та задоволено на суму 15513,00 грн, тобто на 67,23 % (15513,00х100:23073,00). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1789,93 грн (2662,40х67,23%) та витрати на правничу допомогу в сумі 3025,35 грн (4500,00х67,23%).

Outcome: partial