Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ружинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселення. За змістом позову позивач просить виселити [PERSON] [INFO] з житлової квартири, яка розташована за адресою : [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що він є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Вказана квартира належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1998 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 березня 2021 року, після смерті [PERSON] , Договору дарування 5/8 часток квартири від 28 квітня 2021 року. У вказаній квартирі проживає відповідач, його брат - [PERSON] , який не є власником житла, не зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою із Ружинської Селищної Ради № 219 від 15.10.2025 " Відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб " та не має права користуватися ним на законних підставах, оскільки ми не є членами сім`ї у розумінні Сімейного кодексу України, оскільки вони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейних стосунків. Протягом тривалого часу відповідач систематично порушує правила спільного проживання та умови користування житлом, Жоден із заходів громадського впливу, неодноразазові усні прохання та письмові попередження про вчинені порушення, які були вручені під відеозапис, виклики поліції, складання Акту та Висновку оцінки потреб особи Організацією : КУ « ЦНСП Ружинської селищної ради ", результатів не дали. Таким чином відповідач своїми діями робить неможливим спільне проживання у квартирі та грубо порушує права інших мешканців. 15.10.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по вказаній справі визначено суддю Митюк О.В. (а.с.35). Ухвалою від 03 грудня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по справі. Розгляд справи призначив за правилами загального позовного провадження (а.с.42). Ухвалою від 13 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.57). Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити (а.с.52). Відповідач подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги визнає повністю. Правові наслідки визнання позову, передбачені Цивільно-процесуальним кодексом України, йому зрозумілі (а.с.50). У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а сааме: згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 247416487 від 09.03.2021 є власником 1/8 частки вказаного будинку, підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину, за законом; згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 254830594 від 28.04.2021 є власником 7/8 вказаного житлового, підставою виникнення права власності є договір дарування № 541, виданий 28.042021, свідоцтво про право власності по приватизації державного житлового фонду Ружинської районної Ради народних депутатів (а.с.15 -19). Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданих власнику житлового приміщення [PERSON] № 219 від 15.10.2025, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно акту від 21.05.2025 оцінки потреб сімї/особи, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , спільно із своїм сином [PERSON] , який не зареєстрований у вказаному житловому будинку, має старшого сина [PERSON] , який проживає окремо. [PERSON] перенесла ішемічний інсульт, потребує стороннього догляду. Син [PERSON] має алкозалежність. Створює постійні сварки та конфліктні ситуації з матір`ю. У кімнаті сина антисанітарні умови, розкидані речі. Відповідно висновку оцінки потреб [PERSON] , з`ясовано, що наявні складні життєві обставини. Основними ознаками СЖО та чинники, що їх спричинили, є психологічне, яке вчиняє син [PERSON] над матір`ю, тривалість існування потреби понад рік. Власником квартири [PERSON] було не однаразово попереджено [PERSON] щодо систематичного порушення правил проживання у житловому приміщенні та роз`яснено основні положення «Правил користування жилим приміщенням в Україні», що підтверджується письмовими попередженнями : № 1 від 25.05.2025 року; № 2 від 01.07.2025 року; № 3 від 11.08.2025 року; №4 від 11.08.2025 року; №5 від 03.10.2025; № 6 від 23.10.2025 року. Згідно повідомлення Ружинської селищної ради Бердичівської селищної ради № 02-28/4851 від 22.10.2025 [PERSON] не зареєстрований в будинку [ADDRESS] ( а.с. 37). Згідно довідки ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області [PERSON] знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] на підставі заяви власника житла. В своїх письмових поясненнях [PERSON] , вказала, що являється матір`ю позивача та відповідача. [PERSON] протягом тривалого часу відповідач зловживає спиртними напоями, морально принижує її, ігнорує будь які її, попередження. Такі дії вчиняються систематично, що негативно впливає на її стан здоров`я, так як вона вимушена проживати з ним в одній квартирі. Квартира на праві власності належить сину [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу положень ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до статті 41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У той же час положеннями статті 47Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Норми статей 317, 319ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При цьому, згідно з вимогами ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 236ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частина 1 ст.810 ЦК України передбачає, що оренда житла з викупом є особливим видом найму (оренди) житла, що може передбачати відступлення орендодавцем права вимоги боргу іншій особі - вигодонабувачу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У відповідності до вимог ч.4ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (зокрема, постанова від 18 січня 2023 року у справі №442/810/22, провадження № 61-8377св22). Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року). Частина перша ст.81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень проти позову, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 ст. 77, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, що містять інформацію щодо предмета доказування, і допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування. Згідно з частиною 1статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Між ним та [PERSON] , який є його братом, була усна домовленість про можливість проживання останнього у вказаному житловому будинку за умови належної поведінки та дотримання загально прийнятих правил проживання в будинку. Однак, сторонами не було укладено письмовий договір оренди, тощо. З встановлених судом обставин справи вбачається, що відповідач самоправно зайняв житлове приміщення, яке належить на праві власності позивачу, безпідставно проживає в ньому тому підлягає виселенню з даного будинку на підставі ч.3 ст.116 ЖК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову усунення перешкод позивачу в користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідача. Відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України, суд, стягує на користь позивача понесені ним судові витрати при зверненні до суду.

Outcome: approved