Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Адвокат Ясинецька-Писаревська Н.М. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 75285,03 грн, а також судові витрати. Позов обгрунтований тим, що в шлюбі сторони на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2013 придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку належить позивачу та відповідачу в рівних частках. 22.08.2018 шлюб між сторонами був розірваний. З вересня 2018 по жовтень 2025 відповідач, будучи власником квартири, припинив брати участь в її утриманні, добровільно не сплачував за комунальні послуги, хоча, згідно з чинним законодавством України, зобов`язаний брати участь в утриманні спільного майна, співвласником якого він є. Представник посилається на те, що позивач самостійно несе витрати на утримання спільного майна та оплачує житлово-комунальні послуги, які становлять плату за послуги з централізованого опалення та гарячого постачання, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, послуги з утримання багатоквартирного будинку, які надає ОСББ «Польський бульвар18», телекомунікаційні послуги, які надає АТ «Укртелеком». Вказує, що співвласники мають рівні обов`язки з оплати послуг на утримання нерухомого майна, за спірний період позивач самостійно вимушена була сплачувати комунальні послуги, а тому просить стягнути з відповідача половину понесених нею витрат, сума яких становить 75285,03 грн, зокрема, за управління будинком - 21796,89 грн; телекомунікаційні послуги - 7402,50 грн; централізоване теплопостачання - 46085,64 грн. ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 15.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядкуспрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 05.02.2026 представник відповідача - адвокат Антонович О.С. направила відзив на позовну заяву (том №2 а.с. 27-31), в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відзиві на позов вказано, що з серпня 2018 відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] , в якій проживає позивач, саме вона користується комунальними послугами, які повинна оплачувати. Представник відповідача звертала увагу, що зі змісту долучених квитанцій вбачається, що позивач сплачувала щомісячно плату за абонентське обслуговування та телекомунікаційні послуги, що не відноситься до комунальних послуг, та не є необхідними для утримання будинку. Крім того, адвокат Антонович О.С. звертає увагу, що починаючи з лютого 2022 року особові рахунки за вказаною адресою були розподілені, а відтак відповідач, як індивідуальний споживач, самостійно повинен був укласти договір про постачання теплової енергії з КП «Житомиртеплокомуненерго». Позивач не є індивідуальним споживачем комунальних послуг, які надаються за особовим рахунком відповідача у зазначеній квартирі, домовленість між сторонами щодо оплати комунальних послуг відсутня, у зв`язку з чим обов`язок солідарної оплати комунальних послуг або компенсація витрат по оплаті іншому зі співвласників квартири у неї, як співвласника, не виникає, вона немає жодного відношення до утвореного боргу відповідача, тобто [PERSON] , сплачуючи комунальні послуги за [PERSON] , діяла на власний розсуд. У відзиві на позов представник [PERSON] зазначає, що [PERSON] систематично переказував кошти позивачу на оплату комунальних послуг, що підтверджується долученими до відзиву квитанціями, в яких в графі призначення платежу вказано - кошти на оплату комунальних послуг та аліменти, проте вся сума була зарахована державним виконавцем в рахунок сплати аліментів, тобто позивач не використовувала їх призначенням. 10.02.2026 представник позивача направила відповідь на відзив на позовну заяву (том № 2 а.с. 36-37), в якій вказала, що доводи, викладені у відзиві, повністю спростовуються правовими висновками Верховного Суду та наявними в матеріалах справи доказами. Адвокат Ясинецька-Писаревська Н.М. вказує, що непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг, власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання. У відповіді на відзив зазначено, що квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності у рівних частках та не поділена в натурі, сам по собі розподіл особових рахунків на оплату комунальних послуг не змінює факту виконання позивачем обов`язку з оплати таких послуг за відповідача та не позбавляє позивача права вимагати від нього відшкодування понесених витрат як від іншого співвласника спільного майна. Кошти, які перераховував відповідач до 2022 року, зараховані як аліменти на утримання спільної дитини, з 2022 року жодних переказів відповідач не здійснював. В квитанціях про перерахунок коштів, на які посилається представник відповідача у відзиві на позов, в графі призначення платежу зазначено "оплата комунальних послуг та допомога на утримання дитини", разом з тим, з їх змісту неможливо встановити, яка саме частина цих коштів була спрямована на оплату комунальних послуг, а яка на утримання спільної доньки, що унеможливлює їх урахування як належний та достовірний доказ компенсації таких витрат. Щодо оплати за телекомунікаційні послуги представник позивача зауважила, що договір з АТ «Укртелеком» укладений з відповідачем, особовий рахунок відкритий на його ім`я, позивач була позбавлена можливості самостійно відмовитися від зазначених послуг, оскільки припинення їх надання можливе виключно на підставі заяви особи, на ім`я якої відкритий відповідний особовий рахунок, а відтак з метою запобігти накопиченню боргу та припиненню надання послуг, [PERSON] була змушена сплачувати за ці послуги. Адвокат Ясинецька-Писаревська Н.М. вказала, що понесені позивачем витрати мають вимушений характер, спрямовані на збереження спільного майна, тому підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі. Інші заяви по суті справи до суду не надходили. ІІІ. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06.03.2013 під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали у власність нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (том № 1 а.с. 4-5, 223). Згідно з витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 06.03.2013 квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] по частині кожному (том № 1 а.с.6, 7). 22.08.2018 шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується змістом рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.2018 (том №1 а.с. 234). [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] " у зв`язку з одруженням (том №1 а.с. 235). [PERSON] отримав дозвіл на проживання та території Федеративної Республіки Німеччини (на звороті том №2 а.с. 34). Позивач на підтвердження понесених витрат долучила до позовної заяви рахунки на оплату та копії й оригінали квитанцій про сплату нею за період з 01.09.2018 по 31.10.2025 на утримання належної відповідачу частини житла коштів в сумі 75285,03 грн за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, - 46085,64 грн, за послуги з утримання багатоквартирного будинку, які надає ОСББ «Польський бульвар 18», - 21796,89 грн, а також за оплату телекомунікаційних послуг, які надає АТ «Укртелеком», - 7402,50 грн (том №1 а.с. 8-154, на звороті а.с. 189-214, 241-250, том №2 а.с. 1-21). [PERSON] здійснював перекази грошових коштів: 17.03.2022 в розмірі 3000,00 грн з призначенням платежу «оплата комунальних послуг та допомога на дитину»; 27.04.2022 - 3000,00 грн з призначенням платежу «аліменти та оплата комунальних послуг за березень 2022»; 29.04.2022 - 3000,00 грн з призначенням платежу «аліменти та оплата комунальних послуг за квітень 2022»; 30.05.2022 - 3000,00 грн з призначенням платежу «аліменти та оплата комунальних послуг за травень 2022»; 30.06.2022 - 1500,00 грн з призначенням платежу «аліменти та оплата комунальних послуг за червень 2022»; 01.08.2022 - 12500,00 грн з призначенням платежу «аліменти та оплата комунальних послуг за липень 2022» (том №2 а.с. 33, том №1 на звороті а.с.167-169). Зі змісту довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку боржника, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, у період з лютого 2022 по серпень 2025 згідно зі ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" нарахована заборгованість по аліментах, яка, з урахуванням наданих квитанцій, станом на 01.09.2025 становила 42118,51 грн (том № 1 а.с. 170-171). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, мотиви та оцінка суду. Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, встановивши фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частина 4 статті 319 ЦК України закріплює, що власність зобов`язує. Частиною 1 статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В силу положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає, забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач, яким є, зокрема, співвласник нерухомого майна, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору;дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є витратами, які пов`язані з утриманням нерухомого майна, є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на утримання спільного нерухомого майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на його утримання. Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Нормами ч. 1 ст. 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Судом встановлено, що сторони в рівних частках є співвласниками квартири [ADDRESS] , а тому відповідно до закону кожен з них зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу вимог статті 322 ЦК України співвласники зобов`язані утримувати майно, яке їм належить, а відтак брати участь у витратах на його утримання. Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений солідарний обов`язок споживачів послуг, відповідно співвласників майна, з оплати за такі послуги, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування, право зворотної вимоги - регрес, в частині, яка відповідає його частці у спільній власності. Якщо хтось зі співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15. На підтвердження оплати за надані житлово-комунальні послуги [PERSON] долучила відповідні квитанції за період з 01.09.2018 по 31.10.2025 (Том №1 а.с.8-154, на звороті а.с. 189-214, 241-250,Том №2 а.с.1-21). З огляду на те, що сторони, які є співвласниками квартири, зобов`язані утримувати належне їм на праві власності майно, брати участь у витратах на його управління та утримання, позивач підтвердила здійснення оплати за надані житлово-комунальні послуги, а саме - за послуги з теплопостачання та управління будинком, які пов`язані з володінням спільним майном, а тому відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу сплачену вартість цих витрат, яка становить половину витрачених коштів, оскільки сторони є співвласниками спільного майна в рівних частинах. На підтвердження заявлених вимог позивач долучила до матеріалів справи розрахунки по особових рахунках про нарахування за послуги з теплопостачання та по внесках на утримання будинку, зі змісту яких вбачаються нараховані щомісячні платежі та здійснені проплати (том № 1 а.с. 155-162), а також квитанції про сплату. Крім того, представник позивача надала зведений розрахунок суми витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги (том № 1 а.с. 161-166), які підлягають стягненню з відповідача, перевіривши який судом встановлено, що під час здійснення підрахунку загальної суми сплачених [PERSON] коштів, допущені арифметичні помилки, зокрема, позивачем за відповідача, що становить 1/2 частину від загальних витрат, за послуги з централізованого опалення та гарячого постачання, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, сплачено 46045,78 грн (в розрахунку 46085,64 грн), за послуги з утримання багатоквартирного будинку, які надає ОСББ «Польський бульвар 18», - 21796,18 грн (в розрахунку 21796,89 грн). Суд приймає цей розрахунок як належний доказ, який підтверджує суму, заявлену до стягнення, оскільки він підтверджується належними доказами. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що з лютого 2022 року він має окремі особові рахунки, тому у позивача був відсутній обов`язок сплачувати замість нього кошти, оскільки ця обставина немає правового значення для вирішення спору і не звільняє його від обов`язку сплачувати комунальні послуги, як і не звільняє від обов`язку відшкодувати позивачці понесені витрати. Законодавчі норми передбачають солідарний обов`язок споживачів житлово-комунальних послуг з оплати за їх надання, а тому у разі виконання солідарного обов`язку одним із боржників, інший зобов`язаний відшкодувати такі витрати. Не заслуговують на увагу доводи адвоката Антонович О.С., що відповідач фактично не проживав за адресою надання послуг, не користувався ними, оскільки він є власником частини квартири, фактичне місце проживання власника на зміст права власності не впливає. Водночас, за правилами п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання, крім постачання теплової енергії. З наведеного вбачається, що відповідач не має права на неоплату комунальної послуги за теплопостачання у зв`язку з непроживанням, як і не звільняється з цієї підстави від плати за житлову послугу зі сплати внесків на утримання будинку. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що плата за абонентське обслуговування не входить до комунальної послуги, оскільки вони суперечать нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими це платіж, який сплачується виконавцем комунальної послуги, тобто є одним зі складників плати за комунальну послугу. Також суд критично ставиться до доводів представника Антонович О.С. про відсутність домовленості між сторонами про сплату позивачем коштів замість відповідача за комунальні послуги, оскільки вони спростовуються змістом наданих стороною відповідача квитанцій, в яких вказано, що відповідач за період березня-липня 2022 перераховував кошти позивачу для оплати комунальних послуг (том №2 а.с. 33, том №1 на звороті а.с.167-169). В той же час зі змісту довідки-розрахунку державного виконавця від 08.11.2025 (том № 1 а.с. 170-171) вбачається, що всі перераховані за цей період за квитанціями відповідача кошти: 17.03.2022 в розмірі 3000,00 грн; 27.04.2022 - 3000,00 грн; 29.04.2022 - 3000,00 грн, 30.05.2022 - 3000,00 грн; 30.06.2022 - 1500,00 грн; 01.08.2022 - 1250,00 грн, були зараховані в рахунок щомісячних платежів за аліментами, яких навіть не було достатньо для покриття щомісячного платежу, який в цей період становив 3030,75, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за аліментами. Зі змісту цих квитанцій не вбачається, в якій сумі кошти повинні були бути зараховані як аліменти, а в якій для оплати комунальних послуг, але їх розмір не перевищував обов`язкового місячного платежу за аліментами, проте вочевидь був недостатнім і для сплати аліментів в повному обсязі, і для покриття своєї частки у витратах, пов`язаних з утриманням спільного майна, а відтак суд відхиляє доводи відповідача про те, що він сплачував комунальні послуги в цей період. Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач порушив свій обов`язок з оплати витрат на утримання спільного з позивачкою нерухомого майна, позивач у період з вересня 2018 по жовтень 2025 року виконувала солідарний обов`язок і сплачувала за надані послуги з теплопостачання та на утримання будинку в повному обсязі, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина витрат, яка дорівнює його частці у праві власності на майно, яка становить 1/2, позивачем підтверджений розмір таких витрат за послуги на суму 46045,78 грн і 21796,18 грн відповідно, що разом становить 67841,96 грн, які підлягають стягненню з відповідача на її користь, вимоги в цій частині є обгрунтованими і в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 7402,50 грн, які сплачені за надані АТ «Укртелеком» телекомунікаційні послуги, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вони не є житлово-комунальними послугами і не належать до послуг, які необхідні для утримання нерухомого майна, є послугами, які надаються на підставі договору з АТ «Укртелеком», а не житлово-комунальним підприємством. Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , фактично [PERSON] користується телекомунікаційними послугами, які не пов`язані з утриманням майна, у позивача був відсутній солідарний обов`язок оплачувати такі послуги за відповідача, вона мала можливість відмовитись від їх надання або переукласти договір з надавачем послуг на своє ім`я. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 67841,96 грн, в задоволенні решти вимог суд відмоляє за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом позов задоволений частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1090,08 грн (1211,20 грн х 90%).

Outcome: approved