Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач)звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.11.2025, просить: 1. Припинити право власності відповідача на частину квартири [ADDRESS] . 2. Визнати за позивачем право власності на частину квартири [ADDRESS] . 3. Компенсувати відповідачу вартість частини квартири [ADDRESS] у розмірі 1050125,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що з 14.07.2007 сторони перебували у шлюбі, у якому в них народились двоє дітей. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.09.2018 шлюб розірвано. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2021 в порядку поділу майна подружжя визнано на кожним із сторін право власності на частину квартири [ADDRESS] . Відповідач з червня 2019 року не проживає у спірній квартирі, не здійснює оплати на комунальні послуги, не цікавиться станом квартири. У спірній квартирі проживає лише позивач, який сплачує усі рахунки за комунальні послуги та утримує квартиру загалом. Іншого житлового приміщення позивач немає. Спільне проживання сторін у квартирі неможливе, оскільки у них неприязні відносини, квартира однокімнатна. Виділити частки в квартирі в натурі не можливо. Відповідач має у власності іншу квартиру в м. Тернополі. Позивач вніс на депозитний рахунок суду половину вартості спірної квартири, які, у разі задоволення позову, просить компенсувати відповідачу. За таких обставин, припинення права власності відповідача на її частку в спірній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Ухвалою судді від 12.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник визнає, що сторонам на праві власності належить по частці квартири [ADDRESS] , а також наявність неприязних стосунків між сторонами. Водночас, заперечує, що відповідач не цікавиться квартирою та не несе пов`язані із нею видатки. Відповідач сплачує податок на нерухомість. Щодо неможливості спільного проживання, вказує на те, що у 2019 році, під час перебування відповідачки на роботі, позивач змінив замки до вхідних дверей у квартиру та вивіз речі відповідачки до її батьків. Відповідачка неодноразово намагалась потрапити у спірну квартиру, однак позивач у цьому перешкоджав, про що відповідачка повідомляла поліцію. В подальшому відповідачка змушена була позичити кошти та купити іншу квартиру для проживання у ній разом із дітьми. Припинення права власності відповідачки на частку у спірній квартирі грубо порушить її гарантовані державою права, як власника, та завдасть істотної шкоди, так як вона хотіла б проживати у цій квартирі, однак позивач у цьому перешкоджає. Звертає увагу на те, що позивач перед зверненням до суду із позовом подарував належний йому будинок в с. Кальне Козівського району Тернопільської області своїй матері для того, щоб стверджувати, що спірна квартира є його єдиним житлом. У відповіді відзив представник позивача зазначає, що аргументи сторін, викладені у заявах по суті справи, ще раз підтверджують неприязні стосунки між сторонами та неможливість спільного проживання. Припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі не завдасть їй шкоди, так як вона має іншу квартиру для проживання, а за втрачену частку квартири отримає належну грошову компенсацію. Просить задовольнити позов у повному обсязі. У запереченні на відповідь представник відповідача підтримує викладені у відзиві аргументи та просить відмовити у задоволенні позову повністю. Ухвалою суду від 20.03.2025 за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення цієї експертизи. Ухвалою суду від 04.09.2025, у зв`язку із надходженням до суду висновку судової експертизи, поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 09.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник адвокат Бабій Н.І. в судових засіданнях, у тому числі 03.03.2026, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у заявах по суті справи. Відповідач та її представник адвокат Ороновська О.М. в судових засіданнях, у тому числі 03.03.2026, щодо задоволення позову заперечили, з підстав викладених у заявах по суті справи. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.00 год. 12.03.2026. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини. Сторони перебували у шлюбі з 14.07.2007, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2018 у справі №607/12463/18. У рішенні суду також вказано про те, що у шлюбі в сторін народились двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2019 у справі №607/14898/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1800 грн щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20.06.2019 до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2021 у справі №607/15394/19, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.05.2021, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2024 квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності сторін (по у кожного). У технічному паспорті на вищевказану квартиру вказано про те, що ця квартира складається з однієї кімнати житловою площею 22,6 кв.м., загальна площа квартири 61,1 кв.м. 04.09.2019 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності відповідачки на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м. Сторони проживали спільно у спірній квартирі з часу її придбання до розірвання шлюбу між сторонами (про це вказано у рішенні суду про поділ майна подружжя). Після розірвання шлюбу і по час розгляду спору лише позивач зареєстрований та проживає у спірній квартирі [ADDRESS] , а відповідачка проживає з дітьми [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Ця обставина сторонами визнається, а також підтверджена письмовими доказами (довідка про реєстрацію місця проживання позивача від 22.01.2019, акт обстеження умов проживання відповідачки з дітьми від 21.05.2024, копія паспорта відповідачки, довідка ОСББ «Будного, 28» від 05.08.2020 про не проживання відповідачки у спірній квартирі, витяг про реєстрацію місця проживання відповідачки на запит суду). З 22.01.2025 відповідачка зареєструвала місце свого проживання у квартирі [ADDRESS] . Також, після розірвання шлюбу між сторонами склались неприязні відносини. Це підтверджується листами ГУНП в Тернопільській області наданими у відповідь на запити адвокатів сторін, копіями складених працівниками поліції матеріалів за зверненнями відповідачки (рапорти, пояснення, заяви тощо), а також визнається самими сторонами як у заявах по суті справи, так і в усних поясненнях в судовому засіданні. За наслідками звернень нікого до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягували. Зокрема, в листі від 18.12.2024 Тернопільське РУП ГУНП в Тернопільській області повідомляє, що відповідач 05.09.2019, 04.06.2020 та 10.05.2024 зверталась до поліції про те, що позивач не допускає її у квартиру. Звернення зареєстровані та розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян». Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №394/395/25-22 від 05.08.2025 ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] станом на день дослідження становить 2100250,00 грн. Також, експерт дав відповідь про те, що враховуючи нормативну базу, об`ємно-планувальне та конструктивне рішення квартири [ADDRESS] , її технічний стан, виділити частину квартири з переобладнанням в ізольовану квартиру із збереженням існуючого рівня комфорту і влаштуванням окремого входу не можливо. Відповідно до платіжних інструкцій №154821887 від 25.10.2024, №155010968 від 28.10.2024, №203410060 від 14.10.2025 позивач вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Тернопільській області 1050125,00 грн. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У частині першій статті 317 ЦК України йдеться про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно із статтею 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Таким чином, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи і технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року у справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року у справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16751/18. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16 та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15 (провадження № 61-4860св18), від 01 червня 2023 року у справі № 344/2399/21 (провадження № 61-1592св23), від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21 (провадження № 61-3161св23), від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14 (провадження № 61-6980св22) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності. Таким чином, у справі, яка розглядається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є частка відповідача незначною і чи може бути виділена в натурі, або річ є неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (відповідача), та факт попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач на підставі статті 365 ЦК України просить припинити право власності відповідача на 1/2 частку спірної квартири, стягнувши з позивача на користь відповідача вартість такої частки, та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна. Як на обґрунтування підстав позову посилався на те, що між співвласниками склалися неприязні стосунки, виділ частки відповідача у натурі неможливий і припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача. У даній справі судом встановлено наявність передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 365 ЦК України підстав для припинення права відповідача на частку в спільному майні, оскільки частка відповідача не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна (спірна однокімнатна квартира є неподільною, про що вказано у висновку судової експертизи), а також спільне володіння і користування майном є неможливим, у зв`язку з неприязними стосунками, які склалися між сторонами (ця обставина визнається двома сторонами, підтверджена матеріалами розгляду звернень відповідача до органів поліції, а також є очевидною з виступів сторін у судовому засіданні). А також, беручи до уваги те, що у власності відповідача є інше нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 43 кв.м., у якій відповідач і проживає разом із дітьми, позивач вніс на депозитний рахунок 1050125,00 грн, що відповідає ринковій вартості 1/2 частки квартири, суд дійшов висновку, що припинення права власності відповідача на належну їй частку у спірній квартирі, з одночасною компенсацією вартості цієї частки, не завдасть істотної шкоди її інтересам. В судовому засіданні відповідач пояснила суду, що вона усвідомлює неможливість спільного користування квартирою та необхідність цивілізованого вирішення даного спору, проте вона не погоджується із отриманням компенсації за її частку у розмірі 1050125,00 грн (близько 25 тис. доларів США), так як на її думку реальна вартість квартири близько 80 тис. доларів США, і відповідно вартість її частки близько 40 тис. доларів США. Проте, суд відхиляє такі обґрунтування відповідача, так як ринкова вартість спірного об`єкта нерухомого майна 2100250,00 грн визначена у висновку судової будівельно-технічної експертизи. Цей висновок є належним та допустимим доказом. Клопотань про призначення повторної експертизи сторони не заявляли. Інших висновків експертиз, звітів оцінювачів чи будь-яких інших доказів сторона відповідача суду не надавала. Окрім того, суд бере до уваги те, що не зважаючи на три факти звернення відповідача до поліції про те, що позивач не допускає її до квартири, позивач не зверталась до суду про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, компенсації за використання її частки у спільному майні тощо. У тому числі в ході розгляду даної справи не зверталась із зустрічним позовом, зокрема про те, щоб припинити право позивача на частку з відповідною компенсацією. Також, визначаючи істотність шкоди інтересам відповідача, суд враховує те, що загальна площа спірної квартири становить 61,1 кв.м., житлова площа - 22,6 кв.м., відповідно 1/2 її частка, власником якої є відповідач, становить 30,55 кв.м. загальної та 11,3 кв.м. житлової площі. Водночас інша належна відповідачці квартира в м. Тернополі має майже в два рази більшу загальну площу (58,5 кв.м.) і майже в чотири рази більшу житлову площу (43 кв.м.), а отже, припинення її права власності на 1/2 частку у спірній квартирі з виплатою грошової компенсації її частки не завдасть істотної шкоди її інтересам. За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки належна відповідачу частка у праві на квартиру не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною річчю, спільне володіння і користування майном його співвласниками є неможливим, і припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам такого співвласника, з огляду на факт попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному нерухомому майні, то наявні визначені частиною першою статті 365 ЦК України підстави для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника - позивача. Тому, як наслідок, позов належить задовольнити шляхом припинення права власності відповідача на її частку у спірній квартирі та визнання за позивачем права власності на цю частку квартири. А також слід перерахувати на користь відповідача кошти, які були внесені позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Тернопільській області, в якості компенсації за припинення права власності на частку відповідача у спільному з позивачем майні. До таких самих висновків за схожих обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 28.04.2025 по справі №464/2779/22. Щодо судових витрат. Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі позивач сплатив 10502,00 грн судового збору та 10177,92 грн за проведення судової експертизи (ухвалою суду від 20.03.2025 оплату за проведення експертизи покладено на позивача). Так як позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10502,00 грн судового збору та 10177,92 грн витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Outcome: approved