Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У травні 2025 року позивач, через свого представника адвоката Балабан Н.І., звернувся до суду з позовом в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті померлого [INFO] [PERSON] терміном три місяці з часу набрання рішення суду законної сили. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] ; а зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його матері [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, а єдиним її спадкоємцем першої черги, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, був [PERSON] . Проте, при оформленні спадщини останній дізнався про шахрайські дії стосовно спадкового майна з боку третіх осіб та був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2018 витребувано квартиру [ADDRESS] із чужого незаконного володіння та повернуто її у володіння [PERSON] . Спадщину він так і не оформив у нотаріуса, тільки отримав технічний паспорт на квартиру на своє ім`я. В свою чергу, у позивача були дружні відносини з [PERSON] , він йому допомагав у поверненні квартири, давав гроші на укладення договорів з адвокатами, робив все для досягнення справедливості та покарання шахраїв. Мати позивача [PERSON] з 1999 року по 2019 рік проживала разом з [PERSON] однією сім`єю до самої його смерті. Позивач проживав зі своїм батьком [PERSON] , але завжди допомагав матері та [PERSON] в усіх побутових справах, допомагав як фізично так і матеріально. Лише в березні 2025 року мати позивача розповіла йому, що 07.03.2013 [PERSON] склав заповіт на його ім`я. І тільки тоді він дізнався, що мати не зверталась до нотаріальних органів, отже позивач не звертався у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини, оскільки був впевнений, що спадщину прийняла його мати. Мати передала йму заповіт лише тепер, вважаючи, що заповіт це автоматичне прийняття спадщини та перехід прав на майно, і вважала його правовстановлюючим документом на квартиру. Враховуючи, що він звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини є підстави стверджувати, що від прийняття спадщини він свідомо не відмовлявся. Він пропустив строк для її прийняття, оскільки не був обізнаний стосовно того, що його мати не прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальних органів. Спадщина після смерті [PERSON] не була відкрита, а його мати продовжує опікуватись квартирою, а він допомагає матері утримувати спадкове майно. Крім того, зазначив, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Позивач вважає, що тільки непорозуміння та його незнання про сам факт складання заповіту, через юридичну необізнаність матері позивача, не дали йому можливість прийняти спадщину у встановлені законом строки. Відповідач надала до суду відзив на позов у якому позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також зазначила, що вона з [PERSON] проживали однією сім`єю 20 років, вона доглядала його, готувала їжу, допомагала йому і піклувалась, а в подальшому займалась його похованням. Позивач завжди допомагав їм з [PERSON] у всіх побутових справах, як фізично, так і матеріально, у позивача з [PERSON] були дуже гарні стосунки, вони часто спілкувались, проводили час і протиріч у них не було взагалі. Мешкаючи з [PERSON] однією сім`єю такий тривалий час, вона вважала себе його дружиною та думала, що має право на наслідування його майна після смерті і тому не зверталась до нотаріальних органів. Про такі стосунки свідчить той факт, що останній склав заповіт на ім`я її сина. Приблизно в травні 2025 році вона розповіла сину про те, що ще 07.03.2013 [PERSON] склав заповіт на його ім`я та передала документ лише тепер, вважаючи, що заповіт це автоматичне прийняття спадщини та перехід прав на майно, і вважала його правовстановлюючим документом на квартиру. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 21.05.2025 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30.09.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Миколаївську міську раду. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 19.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 16.02.2025, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача 05.11.2025 надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Миколаївської міської ради 03.11.2025 надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності та винести рішення відповідно до чинного законодавства України. [PERSON] причини своєї неявки не повідомила, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №770. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєві від 26.11.2018 встановлено факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, визнано Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 15.04.2002 на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за № 625 недійсним; та витребувано вказану квартиру з володіння [PERSON] та повернути її у володіння [PERSON] . Вищевказаним рішенням встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02.07.1998 квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано власниками в БТІ [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки вищевказаної квартири, яку [PERSON] як спадкоємець першої черги син померлої прийняв у спадок. Померла заповідала своє майно [PERSON] 06.09.2011, однак остання із завою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальних органів не зверталась. При оформлені документів, [PERSON] стало відомо, що 02.11.2016 [PERSON] зареєстрував на себе право власності на спірну квартиру на підставі нібито укладеного між ним та [PERSON] у 2002 році договору купівлі-продажу, зареєстрованого 15.04.2002 на ТБ «Українська біржа нерухомості» та в БТІ 18.04.2002. Судом було встановлено, що оспорюваний Договір є підробним документом, що підтверджується Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.02.2018. За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №427476770 від 19.05.2025, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1311 від 30.11.2016. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1658. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , заповів [PERSON] , який посвідчено 07.03.2013 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Коханенко О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 188. В свою чергу, позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякової О.В. з усним запитом, щодо подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] 18.03.2025 приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякова О.В. надала позивачу письмове роз`яснення в якому зазначила, що позивачем було пропущено, встановлений законодавством, строк для прийняття спадщини, та роз`яснила йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В свою чергу, відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтво про право на спадщину) №81707546 від 01. 07.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилась. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, про наявність заповіту на його ім`я йому стало відомо лише у березні 2025 року від матері. Одразу після того, як він дізнався про наявність вищевказаного заповіту, він звернувся до нотаріуса, але йому було роз`яснено що, ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі №314/2550/17 Суд дійшов переконання про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Отже, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Правилами частини другої статті 63 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене та відсутність заперечень зі сторони відповідачів, оскільки позивач після смерті [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту на його користь, разом із спадкодавцем не проживав, суд дійшов висновку, що позивачем з поважних причин пропущено визначений законом строк на прийняття спадщини у зв`язку із об`єктивними, непереборними труднощами, і тому вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визначити позивачу три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved