Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог заявниця [PERSON] зазначає, що 05.03.1992 їй на підставі рішення виконкому Бобровицької міської ради від 19.02.1992 було видано ордер № 133 на квартиру [ADDRESS] . У грудці 1996 року зачвниця звернулася до органу приватизації щодо оформлення права власності на вищезазначену квартиру. Там їй оформили відповідну заяву, але допустили помилку - замість « [PERSON] » зазначили « [PERSON] », що призвело до такої ж помилки і у свідоцтві про право власності на квартиру, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 11.12.1996 № 135. Тобто при видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає заявниці володіти, користуватися за розпоряджатися своєю власність на свій розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на квартиру від 16.12.1996 № 258 власне ім`я заявниці записано, як [PERSON] , що не збігається із записом в паспорті громадянина України, що був виданий Бобровицьким РВ УМВС України в Чернігівській області 26.12.1997, де зазначено, [PERSON] . З приводу виправлення зазначеної помилки, у свідоцтві про право власності на квартиру, вона звернулася до Бобровицької міської ради, проте, їй була надана відповідь, що виконавчий комітет Бобровицької міської ради не може внести виправлення у відповідне свідоцтво про право власності на квартиру. Вважає, що причина неправильного написання її імені виникла у зв`язку із не правильним зазначенням її імені в документі, на підставі якого в подальшому формувалися документи про приватизацію квартири, а саме довідки про склад сім`ї, де чомусь не звірили її ім`я з паспортними даними, а внесли «побутове» ім`я [PERSON] . Внаслідок такої помилки, в заявниці, на даний час, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява в якій вона просить справу розглянути без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Бобровицької міської ради в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява, в якій представник заінтересованої особи просить розглянути справу без її участі. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданому 26.12.1997 року БобровицькимРВ УМВС України в Чернігівській області прізвище, ім`я та по-батькові заявниці записано « [PERSON] »(а.с.5). Згідно копії заяви на приватизацію від 10.12.1992 року прізвище, ім`я та по-батькові заявниці записано « [PERSON] » (а.с. 9). Відповідно до копії розпорядження органу приватизації № 135 від 11.12.1992 року та копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16 грудня 1996 року, прізвище, ім`я та по-батькові заявниці записано « [PERSON] » (а.с. 10, 11). Згідно повідомлення Бобровицької міської ради № 03-24/3 від 19.01.2026, встановлено, що виконавчий комітет Бобровицької міської ради не може внести виправлення у свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 16 грудня 1996 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що надані заявницею докази, є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які просить встановити заявник. Заявниця в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даних фактів, а тому вони мають бути встановлені в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявниці. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки викладені у ній обставини повністю підтверджуються сукупністю наданих заявницею та безпосередньо досліджених судом доказів.

Outcome: approved