Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці, з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у місті Миколаїв Миколаївської області. Позов мотивований тим, що після смерті батька позивача, залишилось майно на яке відкрилась спадщина, в зв`язку з чим позивач звернувся до нотаріуса з заявою на прийняття спадщини де йому було відмовленооскільки ним пропущено строк на подання заяви на прийняття спадщини. Оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявив відповідні вимоги з посиланням поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як окупація села та непрацюючі нотаріуси. На судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача на судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.11.2021 року, серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №4418. Після смерті батька позивачки [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,45 га на території Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА №252804, який виданий на підставі Розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 20.07.2005 року №438. Оскільки батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , то у позивачки як спадкоємиці 1 черги за законом був строк для прийняття спадщини до 12 травня 2022 року. 24.02.2022 року почалося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України і вся Херсонська область, у тому числі і м. Херсон опинилися в окупації, усі реєстри нотаріальних дій були закриті, нотаріуси не здійснювали ніяких нотаріальних дій по всій Україні. Тобто, попасти на територію Херсонської області стало неможливим та небезпечним і тому у позивачки не було можливості поїхати у встановлений законом 6-ти місячний строк, який спливав 12.05.2022 року за місцем реєстрації свого батька до районного центру для подачі заяви про прийняття спадщини. Лише у 2025 році позивачці порадили звернутися до нотаріуса у м. Миколаєві, що вона і зробила, звернувшись до приватного нотаріуса Ніки Н.В. миколаївського міського нотаріального округу з проханням подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , однак перевіривши усі реєстри територіальних громад з`ясувалося, що її батько не був зареєстрований взагалі, оскільки за останнім місцем його реєстрації у селі Новокаїри він був знятий з реєстраційного обліку за заочним рішенням Бериславського районного суду Херсоснської області від 05.09.2019 року (справа №647/1671/19), а отже на момент смерті він був особою без визначеного місця реєстрації. Зазначене обмежило, позивача у реалізації прав у встановлений законом строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у тому числі із тих причин, що він боявся переміщуватися через об`єктивну, реальну та дійсну загрозу для свого життя та здоров`я, через бойові дії, спричинені збройною агресією російської федерації. Починаючи з моменту вторгнення, озброєні сили російської федерації вели активні бойові дії на всій території Херсонської області та майже кожного дня здійснювали постійні обстріли. Тим більше, з моменту введення воєнного стану в Україні на території Херсонської області будь-які органи державної влади, а також нотаріуси не працювали. Лише нещодавно державний нотаріус почала працювати та здійснювати прийом громадян, а тому, позивач одразу звернувся з заявою на прийняття спадщини, але шестимісячний строк уже був пропущений. Згодом позивач дізнався, що строки для прийняття спадщини були зупинені на час дії веєнного стану, норму про, що згодом було виключено. Судом встановлено, що позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини, у зв`язку із окупацією та не працюючими нотаріусами. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями наданими пленумом Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що спадкоємець, який не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право прийняти спадщину у вказаний спосіб у випадку доведення перед судом поважності причин його пропуску. Посилаючись на підстави пропуску вказаного строку позивач вказує на розуміння ним дій спрямованих на прийняття спадщини, збирання відповідних документів, разом з тим окупація, не працюючий нотаріус за місцем прийняття спадщини слугували підставами пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини. При цьому слід зазначити, що висновок про поважність причин пропуску вказаного строку дає суд у кожному конкретному випадку, виходячи з особливих обставин справи, дій спадкоємця, обставин смерті спадкодавця, наявності інших спадкоємців, їх поведінки та поведінки органів місцевого самоврядування, яка мала місце впродовж існування неоформленої спадщини. Наведене положення закону також свідчить про наділення суду дискреційними повноваженнями при вирішенні вказаного питання, який на власний розсуд кваліфікує наведені позивачем причини поважними або неповажними, які завадили останньому звернутись вчасно до нотаріуса. Будь-які обмеження при цьому законодавчо не встановлені, а отже суд враховуючи наведене має ухвалити у справі законне, і найголовніше справедливе рішення, яким буде досягнуто справедливий баланс прав та інтересів сторін. Оскільки причин пропуску вказаного строку може бути безліч, законодавець і надав можливість суду вирішувати таке питання, в кожному випадку виходячи з «поважності» причин без будь-яких обмежень. Отже, суд вважає, що факт окупації, постійні зміни законодавства призвели до необізнаності позивача, щодо встановлених строків подання заяви на прийняття спадщини, враховуючи те, що відповідне право після смерті спадкодавця не було реалізоване відповідачем або іншими особами, а отже права та інтереси останніх жодним чином не будуть порушені. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причини, а отже не позбувся можливості оформлення прав на нього, так і відповідача, який таке право не набув у порядку встановленому законом та не заявив про свої права на неї. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved