Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Мишевська Н.М. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 541687-КС-001 в розмірі 88 140,00 грн, з яких: 26 000,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 43 940,00 грн сума прострочених платежів по процентах, 13 000,00 грн сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України, 5 200,00 грн - сума прострочених платежів за комісією, а також понесені судові витрати в розмірі 2 662,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 08 червня 2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 541687-КС-001, шляхом обміну електронним повідомленням, підписаним в порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, позивач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 26 000,00 грн, з фіксованою процентною ставкою 1 % в день. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку відповідачки, в свої чергу [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконала, не повернула грошові кошти. Зважаючи на ті обставини, що відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржниці станом на 07.01.2026 року утворилась заборгованість у розмірі 88 140,00 грн, з яких: 26 000,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 43 940,00 грн сума прострочених платежів по процентах, 13 000,00 грн сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України, 5 200,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. За викладених обставин представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» вищевказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Задоволено клопотання представника позивача Мишевської Н.М. про витребування доказів з АТ КБ «Приват Банк». 19 березня 2026 року на електронну пошту суду надійшов відзив від відповідачки [PERSON] , в якому остання не погоджується із позовними вимогами, оскільки вважає, що нараховані відсотки значно перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту (26 000,00 грн). На її думку, такий розмір відсотків суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, закріпленого зокрема, у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. У зв`язку з чим [PERSON] просить суд зменшити розмір відсотків до 50 % від розміру заборгованості по кредиту, тобто до 13 000,00 грн. Крім того, відповідачка заперечує проти вимог про стягнення комісії за надання кредиту, оскільки вважає, що умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Натомість, умови договору вказують на те, що комісія за надання кредиту є платою безпосередньо за надання кредиту позичальнику. Також, відповідачка вважає необґрунтованим включення до загальної суми заборгованості відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України на підставі п. 7.5 кредитного договору. Свою позицію відповідачка обґрунтовує тим, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях, у зв`язку із чим, на думку відповідачки, нарахування позивачем відповідних процентів та комісії є безпідставним. Інших заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Бізнес позика», на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином була повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 08 червня 2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 541687-КС-001 про надання кредиту, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку визначеному ЗУ «Про електронну комерцію» /а.с.18-27/. Згідно розділу 2 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 26 000,00 грн. Строк кредиту 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1% фіксована. Загальний розмір наданого кредиту становить 26 000,00 грн. Термін дії договору до 23.11.2025 року. Денна процентна ставка 0,87%. Комісія за видачу кредиту 5 200,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п.2.5.) В розділу 4 договору визначений Графік платежів, відповідно до якого відповідачка зобов`язується сплатити тіло кредиту, нараховані відсотки у строк до 23.11.2025 року. У п. 7.5 договору сторони погодили, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000 % процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 ЦК України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 ЦК України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 2 відсотки від неповернутої позичальником суми кредиту. Візуальною формою послідовності дій клієнта підтверджується факт реєстрації відповідачкою в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, реєстрація нею особистого кабінету та отримання необхідної інформації про кредит, а також отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання паспорту споживчого кредиту та договору про надання кредиту /а.с.49/. Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 26 000,00 грн відповідачці підтверджується банківською випискою по рахунку відповідачки, наданою АТ КБ «Приват Банк» на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, а також підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, наданим ТОВ «Бізнес позика» /а.с.51, 100-116/. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] станом на 07.01.2026 року має заборгованість перед кредитором в сумі 88 140,00 грн, з яких: 26 000,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 43 940,00 грн сума прострочених платежів по процентах, 13 000,00 грн сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України, 5 200,00 грн - сума прострочених платежів за комісією /а.с.11-12/. Відповідачка скористалася своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги визначає частково. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти не повернула, а тому сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 26 000 грн, а також заборгованість за відсотками в розмірі 43 940,00 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Доводи відповідачки про те, що сума нарахованих відсотків за користування кредитом є непропорційно завеликою відносно суми боргу, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує принцип розумності та добросовісності, суд не приймає до уваги, оскільки з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались у розмірі та у період, встановлений кредитним договором. Відповідачка отримавши кредитні кошти погашення не здійснила, тому товариство правомірно згідно погоджених умов договору здійснювало нарахування відсотків. Крім того, суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за кредитом, арифметичних чи логічних помилок не виявив. Заборгованість за процентами нарахована правильно, а саме сума заборгованості за процентами за період з 08.06.2025 року до 23.11.2025 року становить 43 940,00 грн, з розрахунку 26 000,00 грн (тіло кредиту) х 1 % (розмір денної процентної ставки) х 169 днів (кількість днів у поточному періоді). Відповідачкою не доведена сплата процентів за договором в повному обсязі. Щодо стягнення суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ в розмірі 13 000,00 грн суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, оскільки договір № 541687-КС-001 був укладений сторонами 08.06.2025 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нараховані позивачем відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 13 000,00 грн не можуть бути стягнуті із [PERSON] , оскільки відповідачка нормою закону звільнена від обов`язку такої сплати. Нараховані відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають списанню позивачем. Крім того, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими платежами за комісією в розмірі 5 200,00 грн, за кредитним договором № 541687-КС-001 від 08.06.2025 року, суд виходить з наступного. Пунктом 2.5 договору передбачено стягнення комісії за надання кредиту в сумі 5 200,00 грн. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісійну винагороду за надання кредиту. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідачки заборгованість на користь ТОВ «Бізнес Позика» за кредитним договором № 541687-КС-001 у загальній сумі 69 940,00 грн з яких: 26 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 43 940,00 грн сума заборгованості за відсотками. Оскільки позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на відшкодування витрат зі сплати судового збору 2 112,65 грн, виходячи з наступного розрахунку: 69 940,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) ? 2 662,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 88 140,00 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial