Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

13 лютого 2026 року до Новобаварського районного суду міста Харкова звернулась позивач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Тітової О.О. з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24 квітня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 71. В шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Сімейні життя з відповідачем не склалось, сторони мають різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, відсутнє взаєморозуміння, сторони втратили почуття любові один до одного. З березня 2022 року сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує лише формально, його подальше збереження є неможливим і суперечить інтересам сторін. У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явилися. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позові вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що 24 квітня 2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №71, що підтверджується копією свідоцтва про одруження виданим 24.04.2004 року серії [NUMBER] (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в своїй заяві просила суд залишити шлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с.1) в розмірі 665,60 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 665,60 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved