Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

В липні 2025 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №08.09.2024-100001958 від 08.09.2024 розмірі 57000,00 грн та судові витрати у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.09.2024 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 08.09.2024-100001958 відповідно до якого товариство надало відповідачці грошові кошти в сумі 15000, 00 гривень строком на 210 днів, відсотки за користування кредитними коштами - 1% в день; комісія за надання кредиту - 20% і становить 3000, 00 гривень, неустойка - 150, 00 гривень за кожен день прострочення. Позивач свої зобов`язання до договором виконав в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 57000, 00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачки. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.10.2025 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідачки. 26.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його подання. 26.11.2025 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідачки. 29.12.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. 11.02.2026 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідачки. 18.03.2026 судове засідання відкладено для ухвалення та проголошення судового рішення. 23.03.2026 проголошення судового рішення відкладено у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні. Зокрема зазначив, що укладення даного кредитного договору саме з відповідачкою [PERSON] не підтверджено належними та допустимим доказами. Сума заборгованості, на думку представника позивача розрахована не вірно, а умови договору щодо стягнення неустойки є нікчемними. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 08.09.2024-100001958. Відповідно до даного договору та Паспорту споживчого кредиту кредитодавець надав позичальниці [PERSON] кредитні кошти в розмірі 15000, 00 гривень строком на 210 днів шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] (номер картки вказаний позивачкою), дата повернення кредиту 05.04.2025. Процентна ставка - фіксована у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія за надання кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 3000, 00 гривень; денна процентна ставка 0,88%; неустойка 150,00 гривень за кожен день неналежного виконання зобов`язання. Договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "Е455", який було відправлено останній на мобільний номер телефону [NUMBER] відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. 08.09.2024 позивач перерахував відповідачці кредитні кошти в розмірі 15000, 00 гривень на вказаний нею банківський рахунок (номер картки [NUMBER] ), номер транзакції в системі іPay - 503900884, призначення платежу - видача за договором кредиту № 08.09.2024-100001958, що підтверджується інформацією ТОВ "УПР" Вих. 4-3004 від 30.04.2025, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Щодо ідентифікації [PERSON] при укладенні електронного кредитного договору суд зазначає. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» - електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Стаття 14 вищезазначеного закону передбачено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 Загальних положень Постанови Правління Національного банку України № 32 від 17.03.2020 року встановлено наступні визначення, зокрема: абонент-ідентифікатор - банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку; - абонент Системи BankID Національного банку (далі - абонент) - юридична особа резидент приватного або публічного права, яка має укладений Національним банком України (далі - Національний банк) договір приєднання до Системи BankID Національного банку, та Національний банк; - користувач Системи BankID Національного банку (далі - користувач) - фізична особа, яка ініціювала ЕЗІ з використанням Системи BankID Національного банку з метою отримання послуги від абонента - надавача послуг або контрагента абонента - надавача послуг зі спеціальним статусом. Згідно з частиною 3 «Порядок використання Системи BankID Національного банку, права та обов`язки суб`єктів взаємовідносин у Системі BankID Національного банку» учасниками процесу взаємодії в Системі BankID Національного банку є: користувачі та абоненти. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» являється абонентом Системи BankID Національного банку з 26 жовтня 2020 року. Отже, особу позичальниці [PERSON] було належним чином встановлено за допомогою Системи BankID Національного банку, що підтверджує факт укладення кредитного договору №08.09.2024-100001958 саме відповідачкою. Щодо нарахованих процентів суд зазначає, що відповідно до наданої суду довідки-розрахунку, проценти по кредиту нараховані за період з 08.09.2024 по 05.04.2025 (210 днів) У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 12 ЗУ "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 9 ЗУ "Про споживче кредитування" інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості, зокрема, про тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення. Відповідно до частини 4 статті 8 ЗУ "Про споживче кредитування" денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Частина 3 статті 8 ЗУ "Про споживче кредитування" передбачає, що обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Отже, у випадку належного виконання зобов`язання проценти наступного чергового періоду були б обраховані враховуючи зменшену базу розрахунку, в даному випадку 0,88%. Проте, зважаючи, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, до кредитних зобов`язань застосовується процентна ставка в розмірі 1% за день користування кредитом. Щодо стягнення неустойки суд зазначає. За статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 15 кредитного договору №08.09.2024-100001958 передбачено, що неустойка - 150, 00 гривень нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. У позовній заяві позивач заявив вимогу про стягнення з відповідачки 7500, 00 гривень неустойки. Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахована неустойка за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, підстави для стягнення з відповідачки неустойки відсутні. Отже, матеріалами справи підтверджено укладення відповідачкою з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем кредитного договору № 08.09.2024-100001958 з ТОВ «Споживчий центр» 08.09.2024 на умовах визначених кредитодавцем. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Споживчий центр» виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №08.09.2024-100001958 від 08.09.2024 заборгованість [PERSON] складає 57000, 00 гривень, з яких: 15000, 00 гривень - основний борг; 31500, 00 гривень - проценти; 3000,00 гривень - комісія, 7500, 00 гривень - неустойка. Розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим, містить усю необхідну інформацію щодо періоду виникнення боргу та його розміру. Відповідачкою [PERSON] доказів на спростування зазначеного розміру заборгованості суду не надано, як і відсутні докази належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за умовами укладеного між сторонами договору. Зважаючи, що підстави для стягнення з відповідачки неустойки відсутні, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1865,25 гривень.

Outcome: partial