Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

05.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у вигляді розписки від 08.12.2008 року на суму 5500,00 доларів США та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.12.2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 11000,00 доларів США, про що нею була власноручно написана розписка. У зазначеній письмовій розписці було зазначений строк повернення позичених коштів за узгодженням сторін. Відповідачем в листопаді 2016 року було повернуто частину коштів у розмірі 5500 даларів США. Однак, на неоднарозові вимоги повернути решту боргу, відповідач свого обовязку з повернення коштів не виконала, гроши у повному розмірі не повернула та позивач був вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 17.06.2020 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 13.10.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 24.03.2025 року було уточнено ухвалу суду від 13.10.2020 року, залучено до участі в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . 03.10.2024 року позивачем [PERSON] подано уточнену позовну заяву, у якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у вигляді розписки від 08.12.2008 року на суму 5500,00 доларів США, 3 % річних у розгляді 6847,50 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та пояснили, що 08.12.2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 11000,00 доларів США, нею була власноручно написана розписка, яку позивач залучив до позовної заяву. У розписці було [PERSON] вказано, що строк повернення позичених коштів за узгодженням сторін, тобто, за першої вимогою позивача. Відповідачем [PERSON] в листопаді 2016 року повернула частину коштів у розмірі 5500 даларів США. Однак, на неоднарозові його вимоги повернути решту боргу, відповідачка свого обовязку з повернення коштів не виконала, гроши у повному розмірі не повернула. Матеріальних претензій до колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON] він не має, грошові кошти останній у нього в борг не брав, не повертав ані самостійно, ані за [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснюючи те, що наприкінці 2008 року її чоловіку [PERSON] терміново потрібні були гроші на розвиток бізнесу та 08.12.2008 року вона була свідком передачі позивачем [PERSON] її чоловіку грошових коштів у сумі 11000 доларів США у борг. Вона погодилася скласти розписку самостійно з метою допомогти чоловіку. Їй відомо, що [PERSON] на протязі 2009-2011 років повернув [PERSON] борг у сумі 5000 доларів США. Після розлучення з чоловіком [PERSON] вимагав саме її повернути частину боргу, для чого її батько [PERSON] повернув йому частину боргу у розмірі 3000 доларів США. Також їй відомо про повернення [PERSON] . [PERSON] ще 500 доларів США 16.10.2015 року. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, допитавши свідків, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З наданих доказів суд вбачає наступне. 08.12.2008 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 11000,00 доларів США, про що [PERSON] була власноручно написано розписку. Письмова розписка, надана суду позивачем, має строк повернення позичених коштів - за узгодженням сторін. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як визначено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановленого договором. Як зазначено позивачем [PERSON] в листопаді 2016 року [PERSON] було повернуто частину коштів у розмірі 5500 даларів США. В порушення вимог закону та укладеного договору у формі розписки [PERSON] грошові кошти у добровільному порядку в повному обсязі не повернула. Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, загальна сума заборгованості становить 5500,00 доларів США. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1375, 00 грн. за подані вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: approved