Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі позивач, ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою, 16.03.2021 року укладено кредитний договір №668525731 на суму 11000 грн. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що 04.06.2025 року між ТОВ ««Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю (з подальшими змінами), відповідно до умов якого до позивача перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором № 668525731 від 13.03.2021 року. Ураховуючи наведене, ТОВ «Юніт Капітал» вважає, що нього перейшло право вимоги до відповідача за договором №668525731 від 16.03.2021 року та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №668525731. Ухвалою суду від 14 липня 2025 року відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»» письмові докази, які становлять банківську таємницю щодо відповідача. 23.07.2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Н. Ф. Площенко надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження переказу коштів, зазначив, що відповідач надав неналежне підтвердження відступлення права вимоги. 28.07.2025 року від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не заслуговують на увагу, оскільки договір кредиту є укладеним в електронній формі, відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідачу надано кредит що, перерахований платежем на картковий рахунок. При цьому зазначає, що відповідачем не спростовано зазначених фактів, що підтверджують укладення договору та факт перерахунку кредитних коштів. 04.08.2025 року надійшло заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача адвоката Площенко Н.Ф., в якій посилається на необґрунтованість доводів позивача щодо переходу права вимоги до відповідача та щодо неналежності доказу у вигляді платіжної інструкції на підтвердження перерахування кредитних коштів. 11.08.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, посилаючись на те що позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного кредитора та заперечує проти доводів представника відповідача. У судовому засіданні 13.08.2026 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. 16.03.2026 року представники сторін звернулися з клопотаннями про проведення розгляду справи за їх відсутності. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 20.03.2026 року. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 16.03.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір № 668525731 в електронній формі. Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 11000,00 грн., а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами договору строк кредитування становить 98 днів. Відповідно до п. 1.6.1. Договору, за умови застосування до відносин між Сторонами умов нарахування процентів за Базовою процентною ставкою: загальні витрати за Кредитом складають - 8315 грн. 44 коп. (вісім тисяч триста п`ятнадцять грн. сорок чотири коп.); орієнтовна загальна вартість Кредиту складає - 19315 грн. 44 коп. (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятнадцять грн. сорок чотири коп.); орієнтовна реальна річна процентна ставка складає - 474,50 відсотків річних. 31.03.2021 року між «Манівео швидка фінансова Допомога» та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору №668525731. Відповідно до умов зазначеної додаткової угоди: у зв`язку з неможливістю належного виконання відповідачем умов договору та на підставі його звернення, сторони погодили продовження строку кредитування та строку сплати чергового платежу на 14 календарних днів; на дату укладення додаткової угоди відповідач зобов`язувався сплатити фактично нараховані проценти за користування кредитом; дія додаткової угоди поширюється на правовідносини сторін, починаючи з 13.04.2021 року: інші умови кредитного договору залишилися без змін та є обов`язковими для виконання сторонами. Відповідно до виписки за договором № б/н за період 16.03.2021 21.03.2021, наданої АТ КБ «Приват Банк», на рахунок [PERSON] , [INFO] зараховано кошти у розмірі 11000 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (з подальшими змінами), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором № 668525731 від 16.03.2021 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 (з подальшими змінами), за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. 04 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклало з позивачем ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу №04/06/25-Ю, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 668525731 від 16.03.2021 року. Згідно з випискою по особовому рахунку заборгованості, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №668525731 від 16.03.2021 року, яка складається з 11000 грн - заборгованість по кредиту, 8584 грн - заборгованість по відсоткам. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна стороні повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом враховано, що ТОВ «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 04 червня 2024 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 668525731 від 16.03.2021 року. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача. Позивачем долучено до матеріалів справи документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 11 000,00 грн., отже, позивачем доведено виконання ним кредитного договору. При цьому у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про повне або часткове виконання відповідачем взятих зобов`язань за кредитним договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконував, у результаті чого заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Разом з тим, вирішуючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд виходить з такого. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Крім того, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом враховано, що у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, поданий позивачем, при цьому відповідач не надав заперечень з приводу вказаного розрахунку, свого розрахунку не подав. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом в частині нарахування та стягнення простроченого кредиту та нарахованими і несплаченими відсотками, оскільки такий не спростовано відповідачем. Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів та недоведеність позовних вимог з огляду на те, що стороною відповідача не надано доказів зворотнього. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальна сума заборгованості станом на момент звернення до суду становила 19 584,00 грн., що включає: 11 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8584,00 грн. заборгованість за процентами. Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 5001,00 грн. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи та враховується судом при визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню. Суд зазначає, що відповідно до умов кредитного договору (п. 3.11), кошти, сплачені позичальником, зараховуються у такій черговості: у першу чергу прострочені проценти; у другу чергу прострочена сума кредиту; у подальшому інші платежі. Отже, здійснені відповідачем платежі підлягають зарахуванню, насамперед, у рахунок погашення нарахованих процентів. Таким чином, після врахування часткової сплати у розмірі 5001,00 грн., (19 584,00 5 001,00 = 14583) залишок заборгованості в межах строку надання кредиту становить 14583,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Щодо розподілу судових витрат. Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи зазначені вимоги процесуального закону, та те, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» задоволено частково, з відповідача на користь вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають стягненню 1803,72 грн. сплаченого судового збору, оскільки позов задоволено на 74,46%. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Із додаткової угоди № 25770553028 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2024 року вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» уклало угоду з Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» про надання правничої допомоги. Вартість послуг складає 7000 гривень, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року. Частиною 4 статті 137ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано докази понесених витрат на надання юридичної допомоги, зокрема акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025. Представник відповідача адвокат Площенко Н.Ф. у поданих запереченнях просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, зазначаючи, що докази їх розміру будуть подані після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представник відповідача у своїх запереченнях зауважує, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності понесених витрат та розумності їх розміру. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial