Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" звернулося до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № С08.169.77975 від 29.12.2016 року в сумі 31 210,22 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 29.12.2016 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки № С08.169.77975. Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 8 700,00 грн. з відсотковою ставкою за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних. Відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 8700,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними строком на 12 місяців. Всупереч умов договору відповідач не здійснив своєчасні платежі у повному обсязі для погашення суми заборгованості, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір Факторингу №01.02-31/23 та відступлено право вимоги в тому числі за заборгованістю до відповідача [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за договором № С08.169.77975 від 29.12.2016 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» складає 31 210,22 грн., з яких: 11 881,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 19 329,22 грн. - заборгованість за відсотками. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила суд про розгляд справи за відсутності представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Відповідно до ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст.280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.12.2016 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки № С08.169.77975. Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом 8 700,00 грн. з відсотковою ставкою за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних. Відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 8 700,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними строком на 12 місяців. Угоду підписано відповідачем власноручно. (а.с.8-10). За умов цього договору кредит надається у день підписання договору шляхом встановленого ліміту коштів в сумі 8700,00 грн. Згідно довідки повідомлення від 29.12.2016, що підписана відповідачем - строк кредитування та дії договору становить 12 місяців(а.с.12). Згідно п.3.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 48,00% річних від залишкової суми кредиту (а.с.8). Відповідно до копії паспорта встановлено особу відповідача, а також, вбачається схожість власноручного підпису в паспорті та в угоді (а.с.11). З довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С08.169.77975 від 29.12.2016, встановлено наявність заборгованості в розмірі 31 210,22 грн., що складається: заборгованість за тілом кредиту 11 881,00 грн. та заборгованість за відсотками 19 329,22 грн. ( а.с.13). 25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №01.02-31/23 відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача (а.с.28-34). Із витягу реєстру боржників №2 до договору факторингу від 25.07.2023 №01.02-31/23 вбачається, що ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», набуло право грошової вимоги по кредитному договору № С08.169.77975 від 29.12.2016 щодо боржника [PERSON] (а.с.34). 25.03.2024 рішенням Свеа Економі Кіпр Лімітед (єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (а.с.34-39). Таким чином, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Застосоване законодавство. Ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.626 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором № С08.169.77975 від 29.12.2016, у добровільному порядку, натомість в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, крім того - позивач надав докази факту відступлення права вимоги. Враховуючи викладене, оскільки відповідач порушила свої зобов`язання, встановлені договором № С08.169.77975 від 29.12.2016 докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 210,22 грн., з яких: 11 881,00 грн. заборгованість за основним боргом, 19 329,22 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із того, що позовні вимоги задоволено судом.

Outcome: approved