Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

06.11.2025 позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 23.12.2014 по січень 2025 позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2025 у справі №487/11211/24. Від даного шлюбу є син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. У період шлюбу 2021 сторони придбали автомобіль Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] (VIN [NUMBER] ) за 18000 доларів США, право власності зареєстровано за відповідачем який користується до тепер вказаним автомобілем та відмовляється врегулювати спірне питання мирним шляхом. Ринкову вартість вказаного автомобіля позивач визначила на підставі аналогічних авто за допомогою інтернет-порталу Авторіа, що становить 627038,19 грн., що еквівалентно 14900 доларів США і частки якої складає 313519,09 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної власності на т/з Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] (VIN [NUMBER] ), частки в якій є рівними та складають по кожного та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за частину ринкової вартості вказаного автомобіля та покласти на відповідача витрати за розгляд справи. Ухвалою суду від 10.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 26.11.2025 до суду від представника [PERSON] адвоката Набокової О.Г. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову, що йдеться у Постанові ВС від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13. До позовної заяви не подано жодного доказу стосовно того чи є або був колись транспортний засіб CHEVROLET BOLT EV, 2017 року випуск, номерний знак [NUMBER] (легковий хатчбек, VIN [NUMBER] ) у власності відповідача. 17.11.2025 було направлено адвокатський запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях про надання інформації про зареєстровані за відповідачем транспортні засоби станом на 05.11.2025 року (на день подання позовної заяви). Відповідно до наданої відповіді на адвокатський запит інформація про зареєстровані транспортні засоби за [PERSON] в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, станом на дату надання відповіді - відсутня. Таким чином, відсутні будь які правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог. 27.11.2025 на адресу суду від сторони відповідача надійшла зустрічна позовна заява. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що за час шлюбу сторонами було набуто майно, а відтак, відповідач у зустрічному позові просить суд стягнути з [PERSON] частини вартості квартири [ADDRESS] , що становить 542150,07 грн. та частини вартості квартири [ADDRESS] , що становить 599743,05грн. Зустрічний позов обґрунтований тим, що під час перебування у шлюбі та за рахунок спільних коштів сторони придбали спірне нерухоме майно. Право власності на квартиру [ADDRESS] , відповідач по зустрічному позову на підставі договору дарування, без згоди позивача по первісному позову, подарувала своєму сину [PERSON] . В той же, час доказом придбання вказаної квартири саме у період шлюбу доводить договір купівлі продажу від 13.11.2021, зареєстрований в реєстрі № 728, та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Миколаївської області Власовою С.Я. Відповідно до довідки про оціночну вартість майна, сформовану відповідно до Порядку введення єдиної бази звітів про оцінку (пункт 5 розділу ІІІ) №201-20251123-0010800275 від 23.11.2025, вартість квартири [ADDRESS] становить 1199486,09 грн. Відповідно до довідки про оціночну вартість майна, сформовану відповідно до Порядку введення єдиної бази звітів про оцінку (пункт 5 розділу ІІІ) №201-20251123-0010800306 від 23.11.2025, вартість квартири [ADDRESS] , становить 1084300,14 грн. Ухвалою суду від 03.12.2025 прийнято до розгляду зустрічний позов. 03.02.2026 до суду від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Українець С.В. надійшов відзив на зустрічний позов. 18.02.2026 до суду від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Набокової О.Г. надійшла заява в якій представник просила відзив представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Українець С.В. повернути, через пропуск строку подання. Ухвалою суду від 19.02.2026 відзив сторони відповідача на зустрічну позовну заяву представника позивача Набокової О.Г. в інтересах [PERSON] повернуто без розгляду, закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. 03.03.2026 до суду від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Українець С.В. надійшло клопотання про долучення до справи відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору відповідь на запит в електронному вигляді від 19.02.2026 (за період з жовтня 2013 по грудень 2014). 13.03.2026 до суду від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява в якій повідомляється, що [PERSON] не мала заощаджень для купівлі нерухомого майна, воно було придбане за рахунок спільних коштів зароблених під час шлюбу, на період укладення договорів купівлі-продажу квартир колишня дружина запевнила, що краще їх оформити на неї, нотаріус запевнив підписати якісь документи аби зменшити податкові зобов`язання. Представник [PERSON] адвоката Українець С.В. надала до суду письмову заяву згідно якої просила задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, а також розглянути справу без участі за наявними матеріалами. Представника [PERSON] адвоката Набокової О.Г. в судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на й ого необґрунтованість. Вислухавши сторону відповідача за первісним позовом, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2025 у справі №487/11211/24 судом встановлено, що 23.12.2014 між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Вищевказаним рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Також, судом встановлено, що згідно відповіді № 2000124 від 12.11.2025 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, щодо надання права використання т/з належному користувачу на вказану дату, наданого на запит суду через систему «Електронний суд», зазначено, що транспортний засіб Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , оформлено 04.08.2021 в ТСЦ 6341 на [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , як власника. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 18.11.2025 на запит адвоката Набокової О.Г. від 17.11.2025, зазначено що згідно із відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на дату надання відповіді, інформації щодо реєстрації транспортних засобів на ім`я [PERSON] , [INFO] відсутні. Таким чином, транспортний засіб Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] вибув із власності [PERSON] , [INFO] до 18.11.2025. Згідно відповіді № 2056756 від 27.11.2025 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності т/з за параметрами власника або т/з, наданого на запит суду через систему «Електронний суд», зазначено, що транспортний засіб Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , належав на праві власності з 13.09.2019 [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з 19.06.2021 [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з 04.08.2021 [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з 23.02.2025 [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з 14.06.2025 [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована. Суд встановив, що спірне авто придбано сторонами під час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними та підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача за первісним позовом, не надано належних та допустимих доказів, ніж ті які були об`єктом дослідження в цій справі, не спростовано презумпцію спільного майна, що є його процесуальним обов`язком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що спірне майно, а саме т/з Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , придбано сторонами в період перебування у шлюбі 04.08.2021 та є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Отже, доводи позивача суд вважає обґрунтованими, оскільки право позивача, передбачене ст.70 ч.1 СК України, презюмується, і вважає за необхідне захистити це право, визнавши спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності т/з Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , і визнавши за позивачем і відповідачем право власності на частину спірного майна за кожним. Що стосується компенсації частки за автомобіль, то суд зазначає, наступне. Як встановлено, раніше т/з Chevrolet Volt EV, 2017р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] на час розгляду справи вибув із власності [PERSON] та перебуває у власності третьої особи. Таким чином, [PERSON] має право на компенсацію своєї частки у спірному автомобілі з відповідача за первісним позовом. Пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вiд 21.12.2007, передбачає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Bapтicть майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням мiж подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вapтocтi на час розгляду справи. Стороною позивача за первісним позовом, запропоновано вартість спірного автомобіля виходячи з середньої ринкової вартості т/з «Chevrolet Volt EV», 2017р.в. з автомобільного сайту «Auto Ria», а саме вартість трьох автомобілів: 16000,00 доларів США, 13800,00 доларів США та 14900,00 доларів США (середня 14900,00 доларів США). Та виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 29.10.2025 за 1 долар США 42,0831 грн., запропонована сума компенсації частини вартості автомобіля 313519,09 грн. Суд, вважає обґрунтованою таку суму компенсації частини автомобіля. Стороною відповідача за первісним позовом не надано альтернативного розрахунку вартості спірного автомобіля. Щодо зустрічних позовних вимог. Судом встановлено, що 13.11.2021 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.1.7 цього договору чоловік покупця [PERSON] , у поданій ним заяві від 13.11.2021 повідомляє, що квартира, яка є предметом договору, купується за особисті грошові кошти його дружини [PERSON] , спору відносно яких немає. Вказана квартира поділу не підлягає та не буде спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2025 за [PERSON] зареєстровано 27.01.2025 право власності на кв. [ADDRESS] на підставі договору дарування №5, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власовою С.Я. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 23.11.2025 оціночна вартість квартири [ADDRESS] за вказаною вище адресою становить 1084300,14 грн. Також, 19.04.2018 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.1.7 цього договору чоловік покупця [PERSON] , у поданій ним заяві від 19.04.2018 повідомляє, що квартира, яка є предметом договору, купується за особисті грошові кошти його дружини [PERSON] , спору відносно яких немає. Вказана квартира поділу не підлягає та не буде спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2025 за [PERSON] зареєстровано 19.04.2018 право власності на кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №102, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власовою С.Я. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 23.11.2025 оціночна вартість квартири [ADDRESS] за вказаною вище адресою становить 1199486,09грн. [PERSON] у своїх поясненнях від 13.03.2026 повідомляє суд, що [PERSON] не мала заощаджень для купівлі нерухомого майна, воно було придбане за рахунок спільних коштів зароблених під час шлюбу, на період укладення договорів купівлі-продажу квартир колишня дружина запевнила, що краще їх оформити на неї, нотаріус запевнив підписати якісь документи аби зменшити податкові зобов`язання. Таким чином, [PERSON] підтвердив факт його присутності у нотаріуса під час укладання договорів купівлі продажу квартир, та те що він підписував документи під час укладання договорів. Стороною позивача за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів у підтвердження посилань про те, що відповідач за зустрічним позовом не мала заощаджень для купівлі нерухомого майна та воно було придбане за рахунок спільних коштів зароблених під час шлюбу. Досліджені судом, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору на запит сторони відповідача за зустрічним позовом від 19.02.2026, щодо таких доходів [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] за період жовтень 2013 по грудень 2014 в розмірі 32822,98 грн., показують суму доходів з яких сплачено податки за зазначений період і не показують наявність чи відсутність заощаджень [PERSON] для придбання нерухомого майна. Також, договори купівлі продажу нерухомого майна не були оскарженні стороною позивача за зустрічним позовом в судовому порядку, та зокрема пункти п.1.7 договорів не визнані недійсними та є чинними. Таким чином, стороною позивача за зустрічним позовом не спростовано належними доказами п.1.7 нотаріально посвідченого договору від 13.11.2021 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та п.1.7 нотаріально посвідченого договору від 19.04.2018 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , а саме те, що вказане нерухоме майно придбано за особисті грошові кошти [PERSON] , а тому у суду відсутні підстави для визнання спірних квартир об`єктом права спільної власності подружжя, та відповідно задовольнити зустрічний позов. Відповідно дост.141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3135,19 грн. Понесені судові витрати позивачем за зустрічним позовом необхідно покласти на сторону позивача.

Outcome: approved