Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У липні 2025 року з Рівненського міського суду Рівненської області до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за підсудністю, надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, третя особа [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому останній просив визнати за ним право спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 51,90 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м. що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження керівника Сіверськодонецької військової адміністрації № 47-ВА від 19 січня 2024 року про перейменування [ADDRESS] була перейменована на вулицю Григорія Сковороди в місті Сєвєродонецьк. 19.09.2024 року постановою Верховної Ради України № 3984-ІХ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району перейменовано на місто Сіверськодонецьк. 11.02.1998 року на підставі розпорядження № 210 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів позивачу як наймачу та членам його сім`ї передано у приватну спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 16.02.1998 року, виданого керівником органу приватизації. Технічним паспортом на квартиру, зареєстровану Сєвєродонецьким БТІ на праві спільної сумісної власності і записану у реєстрову книгу за № 227, у якому наявні посилання на документ про право власності, також підтверджується, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.02.2025 року позивач звернувся з заявою до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, в якій просив встановити та притягнути до відповідальності військових ЛНР та РФ, оскільки внаслідок російської агресії 22 травня 2022 року було пошкоджено його двокімнатну квартиру [ADDRESS] та наразі має намір отримати компенсацію за пошкодження житла. З метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав га нерухоме майно позивач звернувся до державного реєстратора Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області. 05.02.2025 року рішенням державного реєстратора № 77023929 йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що Сєвєродонецькою міською військовою адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області не підтверджено реєстрацію права спільної сумісної власності на вищевказану квартиру. Таким чином позивач для захисту своїх майнових прав вимушений звернутися до суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25 липня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 33). Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року до справи залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог (а.с.56). Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач та представник позивача у призначене судове засідання не з`явився, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до розпорядження керівника Сіверськодонецької військової адміністрації № 47-ВА від 19 січня 2024 року про перейменування [ADDRESS] (а.с.18). 11.02.1998 року, на підставі розпорядження № 210 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів, позивачу, як наймачу, та членам його сім`ї передано у приватну спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 16.02.1998 року, виданого керівником органу приватизації (а.с.8-9). Спірна квартира належить позивачу, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Право власності позивача та третіх осіб, на підставі вказаного свідоцтва на вищезазначену квартиру, зареєстровано у Сєвєродонецькому БТІ, записано у реєстрову книгу за № 227 (а.с.8). Технічним паспортом на квартиру, зареєстровану Сєвєродонецьким БТІ на праві спільної сумісної власності і записану у реєстрову книгу за № 227, у якому наявні посилання на документ про право власності, також підтверджується, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.02.2025 року позивач звернувся з заявою до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, в якій просив встановити та притягнути до відповідальності військових ЛНР та РФ, оскільки внаслідок російської агресії 22 травня 2022 року було пошкоджено його двокімнатну квартиру [ADDRESS] та наразі має намір отримати компенсацію за пошкодження житла (а.с.16). З метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав га нерухоме майно позивач звернувся до державного реєстратора Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області. 05.02.2025 року рішенням державного реєстратора № 77023929 йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що Сєвєродонецькою міською військовою адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області не підтверджено реєстрацію права спільної сумісної власності на вищевказану квартиру (а.с.7). Також до матеріалів справи долучено копію паспортів громадян України з відміткою про реєстрацію місця проживання позивача, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про реєстрацію у вищевказаній квартирі та їх довідок ВПО (а.с. 13-15, 85-87, 79-80, 72-73). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено,зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою;по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.201-5 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 20.02.1997 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок) відповідно до ч. 7 ст. 8 зазначеного Закону. Відповідно до п. 4.1. Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995р. № 56 Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку № 12: б)державними органами приватизації: наймачам квартир в державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Тільки з визначенням часток кожного із співвласників, виникає право спільної часткової власності відповідно до вимогст.356 ЦК України. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлений можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved