Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 20.11.2023 між ТОВ «Віва Капітал» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 1332411173842, на виконання якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 4000 грн на строк 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2.5% в день. Згідно умов договору факторингу № 18102024 від 18.10.2024, ТОВ «Віва капітал» відступило право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023 на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед позивачем становить 12000,00 грн, із яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8000,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту та відсотків заь користування кредитом в строки, передбачені кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 12000,00 грн, та стягнути сплачені судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, СМС-повідомленням, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.01.2026 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Станом на день ухвалення рішення відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що 20.11.2023 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та відповідачем [PERSON] було укладенодоговір про надання фінансового кредиту № 1332411173842, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит, а позивальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти та інші передбачені договором платежі в сумі, в строки і на умовах, що передбачені договором та графіком платежів. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн, строком на 120 днів (20.11.2023 по 19.03.2024). Тип процентної ставки фіксована. Дисконтна процентна ставка становить 1% від суми Кредиту за кожен день користування кредитом, та застосовується в межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Базова процентна ставка складає 2,5% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, та застосовується у межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення Кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору становить:50611,89%. Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладання Договору становить 14800,00 грн (а.с. 21-28). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом ідентифікації відповідача [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця ТОВ ФК «ВІВА КАПІТАЛ», та підписання кредитного договору здійснено електронним підписом одноразовим ідентифікатором W5J8H7, що підтверджується довідкою про ідентифікацію від 20.11.2023 (а.с. 17). На підтвердження надання інформації споживачу до укладення договору позивач долучив до матеріалів справи паспорт до договору про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт», яким [PERSON] підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови та порядок отримання кредиту, строків кредитування, тощо, який підписано відповідачем [PERSON] 20.11.2023 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора R3V4H8 (а.с. 29-30). В анкеті-заяві на отримання кредиту від 20.11.2023, підписаній відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором W5J8H7, містяться персональні дані відповідача (П.І.Б., дата народження, РНОКПП, документ, що засвідчує особу, адреса реєстрації та проживання, фінансовий стан, тощо), та інформація щодо бажаного кредиту (сума кредиту-4000,00 грн, строк кредитування-120 днів, тощо). Також в анкеті заяві відповідачем зазначено реквізити банківської каркти для зарахування кредитних кошів [NUMBER] (а.с. 21). Відповідно до інформації ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 24.12.2025, ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» 20.11.2023 здійнило переказ кредитних коштів у сумі 4000,00 грн набанківську картку відповідача [PERSON] № [NUMBER] , № транзакції в системі EASYPAY-1327629705 (а.с. 38). Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023 станом на 18.10.2024 складає 12000,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8000,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 13-15). 18.10.2024 укладено договір факторингу № 18102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 1332411173842від 20.11.2023 (а.с. 9, 31-36, 40). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 18.10.2024 до договору факторину № 18102024 від 18.10.2024, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 12000,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8000,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 12). 15.08.2025 за вих. № 3549110413-АВ представником позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надіслано відповідачу [PERSON] досудову вимогу, в якій повідомлено, що за договором факторингу № 18102024 від 18.10.2024 ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги, що виникло на підставі кредитного договору № 1332411173842від 20.11.2023, із вимогою сплати заборгованості в розмірі 12000,00 грн в строк до 20.10.2025(а.с. 41). Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права: Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо укладення кредитного договору та видачі кредитних коштів за договором. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч 2. ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно із ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію»). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст.ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Як встановлено судом, між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] 20.11.2023 був укладений договір про надання фінансового кредиту продукту «кредитна ліня старт» № 1332411173842, відповідно до яких останній отримав кредит в сумі 4000,00 грн. Умови користування (строки повернення, проценти за користування, загальний розмір кредиту, тощо) визначені крединим договором та доведені до відома сторін, що підтверджується їх підписами у договорі. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом ідентифікації відповідача [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ», та підписання кредитного договору здійснено електронним підписом одноразовим ідентифікатором (W5J8H7) відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладений між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення, є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Зазначений договір не визнаний судом недійсним, тому в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Первісний кредитор ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит в розмірі 4000,00 грн, встановленому кредитним договором, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, вказану ним в анкеті-заяві на отримання кредиту,що підтверджується інформацією ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 24.12.2025. При цьому суд зазначає, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі №559/1622/19). Позивач надав суду всі наявні в нього докази, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами та їх розмір, а також їх правомірність та відповідно й отримання коштів відповідачем, однак останній не довів суду, що у нього немає обов`язку щодо сплати заборгованості, яка підлягає стягненню. Відтак суд дійшов висновку про доведеність укладення кредитного договору № 1332411173842 від 20.11.2023 між первісним кредитором ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та відповідачем [PERSON] , та отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів шляхом отримання у безготівковій формі на картковий рахунок. Щодо переходу прав вимоги за кредитним договором. 18.10.2024 укладено договір факторингу № 18102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023. Відповідно до п. 2.1. договору факторингу, згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 3.1.1 договору факторингу, фінансування належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в Реєстрі прав вимог. За змістом п. 4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору, за умови виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування, передбачених розділом 3 договору. Факт переходу права вимоги до позивача за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023 підтверджується платіжною інструкцію № 10386 від 18.10.2024 про оплату суми фінансування згідно договору факторингу № 18102024 від 18.10.2024, актом приймання-передачі реєстру прав вимоги від 18.10.2024 за договором факторингу № 18102024 від 18.10.2024, та витягом з реєстру боржників, підписаним представниками сторін договору та скріпленим печатками Товариств. Платіжна інструкція про оплату суми фінансування згідно договору факторингу, а також підписані сторонами та скріплені їх печатками акт приймання-передачі реєстру прав вимоги та реєстр боржників до договору факторингу, підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості, та є невід`ємною частиною договору. Даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 18.10.2024 до договору факторину № 18102024 від 18.10.2024, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 12000,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8000,00 грн заборгованість за відсотками. Договір факторингу та реєстр боржників містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати кредитного договору, укладеного між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] , та суми заборгованостей. Договір та реєстр боржників містять підписи та печатки сторін, тому є належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги до відповідача [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023. Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023 становить 12000,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8000,00 грн заборгованість за відсотками. Доказів погашення тіла кредиту (основної суми боргу) матеріали справи не містять. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 4000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 8000,00 грн, то суд враховує висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, та від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору. Так, за умовами укладеного кредитного договору № 1332411173842 від 20.11.2023 сторони договору погодили наступні умови кредитування: сума кредитного ліміту 4000,00 грн (п. 1.2 договору); строк на 120 днів, з 20.11.2023 по 19.03.2024 (п. 1.3 договору); позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати, зазначену у графіку платежів (додаток 1), протягом дії кредиту (п. 1.3.1 договору); тип процентної ставки фіксована (п. 1.4 договору); дисконтна процентна ставка становить 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, та застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно (п. 1.4.1 договору); базова процентна ставка складає 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, та застосовується у межах строку надання Кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту (п. 1.4.2 договору); орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору становить 50611,89% (п. 1.6 договору); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору становить 14800,00 грн (п. 1.7 договору). Також згідно п. 3.2 договору, у разі здійснення позичальником платежу до або в день визначеної п. 1.3.1. Договору рекомендованої дати оплати або здійснення ним часткового дострокового повернення кредиту у цей строк, до позичальника, як учасника програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (дисконтна процентна ставка) на базову процентну ставку, яка зазначена у п.1.4.1 даного договору. У випадку невиконання позичальником умов для отримання від кредитодавця індивідуальної знижки (застосування дисконтної процентної ставки), користування кредитом для позичальника здійснюється за базовою процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.4.2. даного договору. Згідно п. 3.3 договору, з разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п.1.3.1. даного договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п. 1.4.2. договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ»,нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось первісним кредитором за період, встановлений договором (з 20.11.2023 по 18.03.2024), та за відсотковими ставками, визначеними договором 1,00% за період з 20.11.2023 по 09.12.2023, та 2.5% за період з 10.12.2023 по 18.03.2023. При цьому у зв`язку з порушенням відповідачем п.п. 3.2, 3.3 кредитного договору, первісним кредитором здійснено перерахунок нарахованих відсотів за період з 20.11.2023 по 09.12.2023 за відсотковою ставкою 2.5%. Таким чином нарахування відсотків за користування кредитом здійснено за базовою відсотковою ставокою 2.5% в день за ввесь строк кредитування. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку кредитування відповідачем [PERSON] було сплачено 4000,00 грн, які були спрямовані кредитодавцем на погашення відсотків. Крім того суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у чинній редакції) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою відповідного змісту згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023. Відповідно до п. 17 розд. IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2,5%. Таким чином максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5% в строк до 30.03.2024. Як встановлено в ході розгляду справи, кредитний договір укладено 20.11.2023 (до набрання чинності Закону № 3498-IX від 22.11.2023) із розміром процентної ставки за користування кредитом 2,5% від суми кредиту за кожен день на строк до 18.03.2024. Таким чином суд вважає, що в цій частині кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України про споживче кредитування. З наведеного вбачається, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалось в межах строку, передбаченого договором, та за відсотковою ставкою, встановленою договором. Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості позивача, суд приходить до висновку, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 8000,00 грн. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023 в розмірі 12000,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8000,00 грн заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 17121550 від 17.12.2025 (а.с. 7). Тому на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, вказаний судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: договір № 42649746 від 01.01.2025 про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Лівак І.М.; додаткову угоди № 1332411173842 від 17.11.2025 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025; акт від 17.11.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 17.11.2025 (а.с. 10, 16, 18-20, 37). Із вищевказаних документів встановлено, що вартість наданих послуг становить 6000,00 грн: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (1,5 год) 2250,00 грн (вартість однієї години 1500,00 грн); складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (3 год.) 3000,00 грн (вартість однієї години 1000,00 грн); формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (1 год.) 750,00 грн (вартість однієї години 750 грн). Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, у постанові від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц, та у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн, що буде співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг). Висновки суду: Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1332411173842 від 20.11.2023 в розмірі 12000,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 8000,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 2422,40 грн судового збору та 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 205, 207, 526, 530, 536, 625, 629, 638, 512, 514, 1049, 1050, 1077 ЦК України, ст.ст. 3, 10-12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.ст. 5-7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 8, п. 17 розд. IV Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування»,

Outcome: approved