Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У грудні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 25.06.2018 між відповідачем та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір №26252000042897, відповідно до умов якого банк встановив відповідачу кредитний ліміт, який на дату укладення даного договору становив 10 000,00 грн., та протягом його дії міг бути змінений банком в порядку, визначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 200 000,00 грн. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 48,00% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56,00% річних. Щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця. АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав умови кредитного договору, в свою чергу позичальник порушив його умови щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018 в розмірі 13 670,81 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 936,81 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 6 501,60 грн., а також заборгованості за комісією у розмірі 2 232,40 грн. 28.05.2025 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №28/05/25, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018 в загальному розмірі 13 670,81 грн., а також судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 19.01.2026 відкрито провадження по справі, визначено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. 09.03.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Мороз В.С. надано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у її задоволенні в повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що АТ «Банк Кредит Дніпро» дійсно відступило на користь ТОВ «Цикл Фінанс» право вимоги за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018. Також позивачем не підтверджена жодними доказами сума заборгованості за даним кредитним договором. Крім того, в порушення вимог ст. 1082 ЦК України, відповідача не було повідомлено про укладення Договору факторингу №28/05/25 від 28.05.2025, а тому у відповідача відсутній обов`язок виконувати на користь позивача зобов`язання за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 25.06.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №26252000042897, відповідно до умов якого банк встановив відповідачу кредитний ліміт, який на дату укладення даного договору становив 10 000,00 грн., та протягом його дії міг бути змінений банком в порядку, визначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 200 000,00 грн. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 48,00% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56,00% річних. Щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця. Відповідно до виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 25.06.2018 по 27.05.2025, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав умови кредитного договору №26252000042897 від 25.06.2018. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018 вбачається, що заборгованість відповідача перед АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 27.05.2025 становила 13 495,52 грн., з яких: залишок простроченого кредиту 4 936,81 грн.; залишок прострочених відсотків 6 326,31 грн.; залишок прострочених комісій 2 232,40 грн. 28.05.2025 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №28/05/25, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №28/05/25 від 28.05.2025 ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №26252000042897 від 25.06.2018 на суму 13 670,81 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 936,81 грн., простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 6 501,60 грн., а також простроченої заборгованості за комісією у розмірі 2232,40 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц. Матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості перед позивачем. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Положеннями ст.ст. 1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). У даному випадку суд не може погодитися з доводами сторони відповідача про відсутність доказів переходу права вимоги за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018 від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс», оскільки позивачем на підтвердження цього права надані до суду усі вищеперераховані документи, а саме: копія договору факторингу №28/05/25 від 28.05.2025, копія витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28/05/25 від 28.05.2025, копія платіжної інструкції №10837 від 28.05.2025. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Підписанням кредитного договору №26252000042897 від 25.06.2018 без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з усіма умовами такого договору, а тому суд вважає, що з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №26252000042897 від 25.06.2018 в розмірі 13 495,52 грн., з яких: залишок простроченого кредиту 4 936,81 грн.; залишок прострочених відсотків 6 326,31 грн.; залишок прострочених комісій 2 232,40 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується судових витрат по справі, суд приходить до наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав до суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1955446, договір про надання правової допомоги №43453613 від 02.01.2025; додаткову угоду №26252000042897 від 28.10.2025 до договору №43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025; детальний опис робіт (наданих послуг); акт №26252000042897 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), відповідно до якого вартість наданих послуг становить 3 000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, задовольняючи позов, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки на думку суду, витрати на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved