Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 484028 від 11.11.2022 року у розмірі 13 380 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.11.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту « NewShort» , відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 1500 гривень, а він зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов вищезгаданого договору, а саме не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість. Тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час розгляду справи у суді. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.11.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 484028, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» надає відповідачу грошові кошти в сумі 1 500,00 грн, строком на 365 днів, періодичність зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка складає 2,20 % в день), тип процентної ставки за цим договором фіксована, а відповідач, в свою чергу, зобов`язується у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Пунктом 2.1. встановлено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення договору. Дата надання кредиту 06.05.2024 року. Згідно з п. 3.1. проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт-факт». Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в п.5.3 (п.5.1). Відповідно до п.6.1. договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього договору. Порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. (п.6.2). Вищевказані умови також зазначені у паспорті споживчого кредиту, копія якого знаходиться в матеріалах судової справи. Відповідно до копії довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ «Селфі Кредит» клієнт [PERSON] з яким укладено договір № 484028 від 11.11.2022 року, ідентифікований ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником - підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор Т119. Як вбачається з листа Вих.№20251020-1402 від 20.10.2025 року відповідно до відомостей, що містяться в Реєстрі платіжної інфраструктури ТОВ «Пейтек» є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг. Відповідно до отриманої ліцензії від Національного банку України, що переоформлена Національним банком України 24.05.2024 року, ТОВ «Пейтек» надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 2022-05-03. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 11.11.2022 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: зарахування на картку, ЕПЗ 4149437867225508 . Згідно з п.4.1. кредитного договору № 484028 від 11.11.2022 року, Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача, але з обов`язковим повідомленням Споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. 01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу № 28112024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає (передає) ТзОВ «ФК«Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Відповідно до копії витягу з реєстру Боржників до договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] ( а.с.44) Жодних доказів, що ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] суду не надано. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що сам договорів факторингу (без додатків: акту прийому-передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу, без банківської виписки з особового рахунку позичальника) жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Крім, розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed