Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини. Позов мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] перебував у шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04.03.2014 було розірвано. За час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . На момент звернення до суду, малолітній син проживає разом зі своєю матір`ю. Кошти на утримання сина [PERSON] сплачуються вчасно та в достатньому розмірі. Зазначив, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини. Так, у періоди, коли позивач мав можливість побачитись із сином, в цей же момент у дружини раптово виникали плани, в тому числі і щодо сина, що унеможливлювало побачення із дитиною. Вважає, що є підстави для встановлення порядку побачення з сином, а саме систематичні побачення щосереди з 09.00 год. до 19.00 год., щоп`ятниці з 09.00 год. до 19.00 год., щонеділі з 11.00 год. до 20.00 год., з можливістю перебування з сином за межами квартири за адресою проживання матері дитини для того, щоб позивач конкретно знав, коли зможе побачитись із сином, оскільки невизначеність у здійсненні його прав, як батька, [PERSON] не влаштовує. Справа поступила у провадження судді Теслі Б.І. Ухвалою судді від 12.10.2016 відкрито провадження в справі. 16.03.2017 від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказала, що спільна дитина [PERSON] , після розірвання шлюбу залишилася проживати разом зі матір`ю. Батько обіцяв надавати матеріальну допомогу на дитину добровільно, на що вона погодилась. Позов про стягення аліментів не пред`являла хоча в подальшому матеріальне забезпечення сина батьком стало носити незначний та епізодичний характер. Після розірвання шлюбу позивач став навідувати дитину. При цьому, в нього весь час стали виникати якісь претензії, часто він вчиняв сварки, наносив відповідачу образи, принижував її честь і гідність. Так, за висновком Яворівської райдержадміністрації № 184 від 12.12.2013, було встановлено періоди відвідування малолітнього сина [PERSON] щонеділі з 10:00 год. до 14:00 год. в присутності матері. Однак, коли [PERSON] приходив в квартиру, то часто вчиняв скандали в присутності сина, не рахуючись з інтересами дитини, вважаючи, що тільки з ним дитині є найкраще. Сварки мали місце не є тільки у відповідача вдома, але і в дитячому садку, який відвідував спільний син. Окрім цього, 13.09.2016 він зайшовши в приміщення НВК ЗОШ ІІ ст. - ліцею м. Новояворівськ та зірвав навчальне заняття, яке відповідач проводила, чим порушив громадський порядок і спокій учнів ліцею. За таку протиправну поведінку [PERSON] судом було притягнуто до адміністративно відповідальності за ознаками ст. 173 КУпАП та застосовано до нього усне зауваження. В жовтні 2016 року він вчинив конфлікт у дитячому садку, який відвідувала дитина, до дитячої дошкільної установи було викликано поліцейський патруль. Як доросла людина, яка бажає приймати участь у спілкуванні і вихованні малолітньої дитини, позивач [PERSON] постійно вчиняє сварки та дебоші зі відповідачем та членами родини в присутності малолітнього сина. Така поведінка батька, який за фахом є педагогом, є недопустимою. На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 25.04.2017№975/0/15-17, суддя [PERSON] був звільнений з посади судді. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2017, вказану цивільну справу передано судді Кондратьєвій Н.А. Суддею Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєою Н.А. 17.05.2017 винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження. 18.03.2019 ухвалою суду зупинено провадження у справі до набрання рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.12.2018 у справі №460/2149/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, законної сили. Ухвалою суду від 09.06.2020 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 22.04.2021 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Львівській обласній державній клінічній психіатричній лікарні інформацію щодо перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні. Через припинення судді Кондратьєвої Н.А. здійснення повноважень судді по відправленню правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду судді, відповідно до розпорядження керівника апарату №329 від 29.10.2021, справу повторно розподілено між суддями і відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу її передано на розгляд судді Колтуну Ю.М. 06.12.2021 суддею винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження. Залучено до участі у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради та зобов`язано останній надати суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. Ухвалою від 17.04.2025 на підставі клопотання представника відповідача повторно витребувано з Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні інформацію щодо перебування на стаціонарному лікуванні Муки В.В. Ухвалою від 26.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті та зобов`язано орган опіки і піклування Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області надати актуальний висновок щодо можливості визначення порядку участі, спілкування та зустрічей [PERSON] із дитиною [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Вказав, що відповідач своїми активними діями чинить перешкоди у його спілкуванні з спільним сином та у реалізації батьківських його прав щодо участі у вихованні [PERSON] , який проживає разом із матір`ю. Відповідач уникає зустрічей, не надає будь-якої інформації про стан дитини та її розвиток. Своїми діями сприяє поступовому віддаленню дитини від позивача, який проживає окремо. Стосовно його неврівноваженої поведінки пояснив, що мав нервовий зрив, в зв`язку з чим проходив лікування в лікарні. Також зазначив, що бажає налагодити з сином стосунки. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Тимощук О.І. ствердив, що не відповідач перешкоджає зустрічатися позивачу із сином, а син сам не має бажання зустрічатися із своїм батьком. До того ж, представник відповідача звернув увагу на те, що позивач вчиняв дрібне хуліганство та неодноразово проходив лікування у психіатричній лікарні, а тому відповідач побоюється за безпеку дитини, просив у задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області Коваль О.В. до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування щодо способу участі позивача у вихованні сина. Судом 11.03.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення та проголошення відкладено; проголошення судового рішення призначено на 23.03.2026. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області серії [NUMBER] від 28 листопада 2012 року, актовий запис №388, його батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] 04.03.2014 рішенням Яворівського районного суду Львівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітній [PERSON] залишився проживати разом із своєю матір`ю. Між батьками [PERSON] склалися напружені стосунки, внаслідок чого вони не змогли самостійно домовитися щодо участі батька вихованні та спілкуванні зі своїм сином. У зв`язку з цим 17.01.2017 Яворівською райдержадміністрацією надано висновок №209/19 на підставі якого встановлено наступний порядок побачень батька з сином в присутності матері, а саме щовівторка та щоп`ятниці з 17:00 год до 20:00 год. та перша, третя субота місця з 11:00 год до 20:00 год; друга, четверта неділя місця з 11:00 год до 20:00 год. Також органом опіки і піклування Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області складено висновок (затверджений рішенням виконкому Новояворівської міської ради №75 від 22.02.2023) про способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з його малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , яким встановлено порядок побачень батька з сином в присутності матері дитини: у вихідні дні: перша, третя неділя місця з 16:00 год. до 17:30 год. Викладене свідчить про те, що позивач, як батько, намагався приймати участь в житті та вихованні свого сина, однак вважає, що через перешкоди, які чинить відповідач, він позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати своє право на участь в житті та вихованні сина [PERSON] , а тому просить встановити чіткий регламент його зустрічей з дитиною. Так, судом встановлено в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у реалізації позивачем його батьківських прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] оскільки факт звернення [PERSON] до органу опіки та піклування з приводу визначення порядку побачень з дитиною, є свідченням наявності перешкод у реалізації ним батьківських прав щодо участі у вихованні і спілкуванні із сином, який проживає разом з матір`ю (відповідачем). Дане твердження узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 23 грудня 2021 року, справа № 202/412/20, провадження № 61-18600св20). Позивач бажає налагодити стосунки з сином, з яким більшою мірою не з власної вини не спілкувався протягом тривалого часу. Самі батьки не створили умов, за яких можлива участь батька у спілкуванні з сином, а недоведеність позивачем наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні з дитиною не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення способу участі батька у спілкуванні з своїм сином. Дане твердження узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 09 лютого 2022 року, справа № 569/6164/19, провадження № 61-20506св21). Згідно з характеристики Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ст.-ліцей», [PERSON] працює на посаді керівника гуртка з військово-патріотичного виховання. Учителя трудового навчання з 14.09.2015, за період перебування на посаді зарекомендувала себе позитивно, в колективі користується повагою та авторитетом. За текстом Психологічної характеристики наданої психологом щодо [PERSON] , останній позитивно ставиться до всіх членів сім`ї. Охоче розповідає про всіх, ділиться враженнями про спільний відпочинок родини, жодного разу не згадує про біологічного батька, татом назвав [PERSON] , до якого ставиться прихильно і, який емоційно близький і значущий для нього. Розмова про рідного тата викликала занепокоєння і схвильованість, поведінка стала скута, виникли емоційні переживання. Сімейні проблеми можуть стати причиною нервового збудження, призвести до психологічної травми. Довготривалі емоційні переживання негативно впливають на формування неміцної дитячої психіки. Згідно з копії постанови слідчого СВ Яворівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 20.12.2014, кримінальне провадження внесене до ЄРДР №12014140350001492 від 03.11.2014 за ознаками вчиненн кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за фактом звернення [PERSON] , закрито на підставі п.2 ч.3 ст. 284 КК України у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Згідно з копій постав, а саме від 26.09.2016 у справі №460/443/16-ц, від 29.06.2017 у справі №460/2237/17 від 14.08.2017 у справі №460/3187/17, [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Суд зазначає, що вказані письмові докази датовані 2014-2017 роками, й за певних умов не відображають повної картини взаємовідносин між батьками дитини та самою дитиною. Однак підтверджують наявність конфліктних ситуацій та складних взаємин між сторонами у справі. Інших доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до його малолітнього сина стороною відповідача не надано. Також, 14.02.2020 постановою Верховного Суду справі № 460/2149/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, постанову Львівського апеляційного суду від 20.08.2019, якою рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12.12.2018 скасовано та відмовлено задоволенні позову - залишено без змін. Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів навмисного ухилення батька від участі у вихованні спільної дитини, як і доказів вчинення дій, які шкодять дитині. Так, представником відповідача надано копію ухвали від 05.05.2020 за №461/2618/20, з якої вбачається, що Галицьким районним судом м.Львова розглядалось питання щодо примусових заходів медичного характеру у виді надання [PERSON] амболаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. З наведеного рішення суду вбачається, що необхідність надання [PERSON] примусової психіатричної допомоги обумовлена наявністю у нього психічного захворювання у формі біполярного ефективного розладу. Витребувана під час судового розгляду справи інформація від 21.07.2021 №1187/01.4.18 щодо знаходження позивача [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», підтверджує наявність у останнього певних захворювань. Також, відповідно до листа КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» від 19.05.2025 № 940/01.4.18, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 03.06.2017 по 26.06.2017, з 04.07.2017 по 03.08.2017, з 21.10.2018 по 03.11.2018, з 30.09.2019 по 21.10.2019, з 31.12.2019 по 28.01.2020, з 12.08.2023 по 25.08.2023, з 03.09.2023 по 18.09.2023, з 27.10.2023 по 23.11.2023, з 03.12.2024 по 12.12.2024 з діагнозом: «Біполярний афективний розлад, маніакальний стан з епізодичним перебігом з психотичними симптомами». Однак, наведені докази свідчать про стан здоров`я позивача [PERSON] та частково характеризують його особистість, й жодним чином не підтверджують ухилення останнього від виконання ним своїх обов`язків, як батька по відношенню до його сина. Госпіталізація [PERSON] та проходження ним лікування в умовах стаціонару у психіатричному закладі, само по собі не свідчить про вчинення ним дій, які б несли небезпеку для оточуючих, в тому числі до його малолітнього сина, як і не вказують на ухилення останнім від виконання батьківських обов`язків щодо нього. Повторне проходження лікування у стаціонарі психіатричного закладу свідчить про вжиття ним усвідомлених заходів з попередження повторного виникнення хворобливого стану. Зазначене безпосередньо вказує на критичне ставлення особи до власного стану та вжиття усіх необхідних заходів для повноцінної соціалізації. Відповідачем та її представником не наведено жодних доказів, що внаслідок такого наявного у [PERSON] психічного розладу, останній будь-коли вчиняв дії по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , які б несли для нього будь-яку загрозу. Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі статтею 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, батьком. Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України та статей 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Таким чином, законодавчо закріплено право на спілкування з дітьми та участі у їх вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дітьми та відповідно обов`язок того з батьків, з ким проживають діти, не чинити перешкод у здійсненні такого права. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною, у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвитку дитини. При цьому таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дітьми, тобто на побаченні з ними, що є основною формою особистого спілкування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно із статтею 141 СК України, частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 статті 155 СК України, визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно положень частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) , частин 7, 8 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації, Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 18.12.2008 року в справі "Савіни проти України" повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ( 995_004 ) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, пункт 87). Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В той же час, статтею 159 СК України врегульовується питання вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до витягу з протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 10.02.2026 вирішено рекомендувати органу опіки та піклування залишити без змін висновок про способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з його сином [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Новояворівської міської ради від 22.02.2023 № 75, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити [PERSON] наступний порядок побачень з його сином: у вихідні дні - перша, третя неділя місяця з 16:00 год. до 17:30 год. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Встановлені обставини, характер взаємовідносин сторін, необхідність дотримання інтересів дитини, її віку, можливості та побажання батьків тощо, свідчать про те, що врегулюванню підлягають конкретно визначені дні тижня та часи доби для побачень з дитиною, місце спілкування та присутність інших осіб. При вирішенні питання про те, чи може бути обмежене спілкування батька з донькою присутністю матері, суд виходить з того, що таке обмеження застосовується в тих випадках, якщо це викликано інтересами дитини (частина 2 статті 159 СК України). Запропонований органом опіки та піклування порядок, який передбачає щомісячні побачення батька з сином у вихідні, за місцем проживання дитини, у присутності матері, відповідає встановленим у справі обставинами. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, що така необхідність -відповідає інтересам дитини. Такий підхід до вирішення спору буде сприяти уникненню конфліктних ситуацій між батьками та дасть можливість використовувати виділений час для задоволення потреби дитини у любові та розумінні. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню позивачу із своїм сином [PERSON] , а також інших негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною є обґрунтованими. У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з малолітньою дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Наявність між подружжям спорів та існуванню конфлікту між позивачем та відповідачем, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. Суд, при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Не врахування цього при вирішенні спору, і встановлення способу спілкування позивача із дитиною, виключно за домовленістю із відповідачем, може протиправно обмежити його участь у вихованні дитини. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння щодо участі у вихованні дитини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При вирішенні вимог позивача в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, суд враховує: інтереси дитини та малолітній вік дитини, режим дня дитини, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за дітьми, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком. При цьому суд враховує наступні критерії, що мають значення в даній ситуації: малолітній вік дитини, необхідність проходження певного періоду часу для адаптації дитини; вразливий психологічний стан малолітньої дитини. Визначаючи конкретний порядок участі позивачів у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини,Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року та прийняв до уваги те, що позивач як батько дитини бажає брати участь у вихованні рідного сина і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Зважаючи на те, що виховання дитини відповідно до статтей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», має спрямовуватися на розвиток її особистості та підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, а спілкування не може перешкоджати її нормальному вихованню, суд вважає доцільним визначити спосіб спілкування з дитиною, шляхом: встановлення графіку зустрічей. Так, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про те, що спілкування батька з дитиною двічі на місяць у неділю має відбуватись з 16:00 год. до 17:30 год. Такий порядок не суперечить інтересам дитини та не позбавляє позивача можливості виховувати та розвивати сина. У разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. Крім того, суд звертає особливу увагу обох батьків на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов`язаних з вихованням їх спільної дитини, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів сина [PERSON] , з усвідомленням своєї відповідальності за подальшу його долю, розвиток та психічне здоров`я. Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною, в тому числі й у присутності матері. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дитини. З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість та підставність позовних вимог, право позивача підлягає захисту у спосіб визначений у позовній заяві, а тому позов необхідно задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial