Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтована тим, що 10.06.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №.10.06.2025-100000206, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі в розмірі: 1% за 1 (один) день, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів в день, та 0.5% за 1 (один) день, яка застосовується протягом наступних чергових періодів, та з кінцевою датою повернення кредиту до 24.11.2025. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на дату подання позовної заяви виникла заборгованість в розмірі 22240 грн., що складається з: тіла кредиту - 8000 грн.; процентів - 9040 грн.; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) - 1200 грн.; неустойки - 4000 грн.. Позивач звертає увагу суду на тому, що відповідачкою у справі проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 2000 грн. від 07.07.2025 року, отже, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Також зазначає, що така часткова сплата є підтвердженням визнання боргу. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 13 лютого 2026 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачка надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій, комісій та надмірних процентів, зменшити розмір заборгованості до фактично отриманих коштів з урахуванням здійсненої оплати, а судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування відзиву зазначає, що вона дійсно на підставі укладеного з позивачем договору отримала кредит в сумі 8000,00 грн, проте заявлена до стягнення сума є явно завищеною, необґрунтованою та неспівмірною із сумою фактично отриманих коштів. Зазначає, що часткова оплата нею боргу у сумі 2000,00 грн була здійснена з метою погашення тіла кредиту та не є визнанням розміру заборгованості, зазначеного позивачем. Вказує, що комісія у сумі 1200,00 грн. є прихованими процентами та не підлягає стягненню за сталою практикою Верховного Суду, сума неустойки є непропорційною наслідкам порушення зобов`язань та підлягає зменшенню, а сума процентів є надмірною, що перевищує 100% суми кредиту. Також звертає увагу, що зобов`язання виконувались в умовах воєнного стану, що істотно вплинуло на її матеріальний стан та платоспроможність, що має враховуватись при вирішенні спору та визначенні розміру відповідальності. Позивачем подана відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому статтею 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 10.06.2025 між сторонами укладено кредитний договір № 10.06.2025-100000206 шляхом підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором E726 пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявки кредитного договору (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії). Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн. на 168 календарних днів, з 10.06.2025 по 24.11.2025, зі сплатою відсотків в розмірі: 1% за 1 (один) день, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів в день, та 0.5% за 1 (один) день, яка застосовується протягом наступних чергових періодів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Пунктом 8 заявки кредитного договору (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії) передбачена сплата відповідачем комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 400 грн. Позивач надав кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. В той же час, згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви, виникла заборгованість в розмірі 22240,00 грн з яких: 8000,00 грн - заборгованість за кредитом (основний борг); 9040,00 грн - заборгованість за процентами; 1200,00 грн - комісія з обслуговування; 4000,00 грн. - неустойка. IV. Норми права, які застосував суд. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. За приписами статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612, статті 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (частина 2 статті 1050 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. V. Мотивована оцінка і висновки суду. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договорам виконало належним чином, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачкою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене частиною 1 статті 509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої кредитні зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому не заперечувала факти укладання кредитного договору, отримання кредиту, не спростовувала наявності боргу, однак не визнала позов в частині нарахування комісії, неустойки та надмірних процентів. Щодо нарахованих позивачем процентів суд зазначає, що незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Так, згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності 24.12.2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Із розрахунку заборгованості встановлено, що з 10.06.2025 до 24.11.2025 (168 днів) нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою, яка не перевищує 1% в день, а саме: 1% протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом з 10.06.2025 року по 15.09.2025 року (98 днів) (згідно з графіком погашення), в сумі 7840,00 (8000,00 грн х 1% х 98 днів); та 0,5% протягом наступних чергових періодів з 15.09.2025 року по 24.11.2025 року (70 днів) (згідно з графіком погашення), в сумі 2800,00 грн (8000,00 грн х 1% х 70 днів), що разом складає 10640,00 грн. Суд також враховує, що відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 2000,00 грн, про що зазначають як позивач так і відповідач. Черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням встановлена статтею 534 ЦК України, відповідно до якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Як зазначено позивачем, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати відповідачкою заборгованості в сумі 2000,00 грн та змінено суму заборгованості. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник [PERSON] допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачена. У суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором щодо основного боргу та процентів, відповідачкою такий розрахунок не спростований, свого розрахунку не надано. З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 17040,00 грн. з яких: 8000,00 грн - заборгованість за кредитом (основний борг) та 9040,00 грн - заборгованість за процентами. Щодо стягнення заборгованості за комісією з обслуговування суд зазначає таке. З огляду на положення пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема пункту 4 сатини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Пунктом 8 заявки кредитного договору (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії) передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, - 5 % від суми кредиту, що дорівнює 400 грн. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина 1 статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28)). Тому у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25)). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина 3 статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частина 3 статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи зазначене вище, умови кредитного договору № 10.06.2025-100000206 від 10.06.2025 року щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 1200,00 грн є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за цією комісією задоволенню не підлягають. Щодо стягнення неустойки суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, неустойка нарахована позивачем в період дії в Україні воєнного стану, що суперечить вищезазначеній нормі ЦК України, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 4000,00 грн., не підлягають задоволенню. Згідно частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1856,04 грн.

Outcome: partial