Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

позивач [PERSON] , звернулася до суду через свого представника адвоката Логачова В.В., із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 03 липня 1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданого 03.07.1993 року. Останні роки спільне подружнє життя у подружжя не складається, та вже більше двох років подружжя не проживає разом. Вона та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-якого спілкування не підтримують. Подальше подружнє життя з відповідачем, збереження сім`ї неможливе з причини різних поглядів на сімейне життя. У добровільному порядку розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовляється, пояснюючи небажанням особистих зустрічей з позивачкою для подачі документів та браком часу. На думку позивача єдиним виходом з ситуації є розірвання шлюбу, що обумовлює необхідність звернення до суду. Позивач не виявляє бажання примиритися з відповідачем. Неповнолітніх дітей від шлюбу подружжя не має. Ухвалою суду від 13 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження. У позовній заяві представник позивача адвокат Логачов В.В., просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від відповідача до суду також надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить наступного висновку. Так, матеріалами справи доведено, що сторони 03 липня 1993 року уклали шлюб, відповідний актовий запис №3, місце державної реєстрації: Виконком Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 03 липня 1993 року Виконкомом Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. У позовній заяві позивачка зазначає, що підставою для розірвання шлюбу послугували ті обставини, що подружні відносини фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, мають зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не спростував позовні вимоги. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як стверджує позивач в позовній заяві шлюб з відповідачем фактично припинено, носить лише формальний характер, примирення неможливе, а спроби зберегти сім`ю недоцільні. Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Відповідно зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі складовою самого суспільства. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що сторони фактично не проживають разом, також не бажають відновити шлюбні відносини, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі в сумі 1331,20 грн. судового збору. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений по справі судовий збір в сумі грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №7896-5562-2364-7544 від 29.01.2026 року.

Outcome: approved