Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідачки заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 6071 грн. Позов мотивовано тим, що позивач, як постачальник, поставив до об`єкту споживача [PERSON] , як споживачу та власнику приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обсяги природного газу, а остання їх фактично прийняла, однак не оплатила. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2025 позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 6071 гривень та судовий збір у розмірі 3028 гривень. 14.11.2025 [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. У поданій заяві вказувала про безпідставність вимог позивача з огляду на те, що з травня 2022 року вона була переведена на постачання газу ГК «Нафтогаз України», тому з цього часу вона не є користувачем послуг ДП «Газпостач» і не могла утворитися заборгованість після припинення дії договору. Тому будь-які вимоги про стягнення заборгованості після 2022 року є безпідставними. Вказує, що за вересень 2022 в неї є фото фіксація лічильника, де зазначені інші показники спожитого газу. Ухвалою суду від 15.12.2025 заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2025 Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ скасовано. Призначено судове засідання по справі на 08.01.2025. 06.01.2026 відповідачка [PERSON] подала клопотання про витребування доказів, а саме: індивідуальний договір постачання природнього газу; акти приймання-передачі природнього газу; детальний розрахунок заборгованості; документи, що підтверджують право позивача здійснювати постачання природного газу; документи, що підтверджують направлення відповідачу рахунків, повідомлень про заборгованість. У зв`язку з необґрунтованістю вказаного клопотання та недоведеністю відповідачкою, що вони мають значення для встановлення обставин справи, у його задоволенні відмовлено. 06.01.2026 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що строк позовної давності за вимогами, які пред`являє позивач, сплив у 2025 році, тому просить застосувати строк позовної давності. Також позивач не надав належних доказів щодо заборгованості, оскільки надані суду розрахунки є внутрішніми документами позивача і не можуть вважатися беззаперечними доказами заборгованості. Позивач не надав чинного договору на постачання природного газу. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позов просила розглядати справу без її участі. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [PERSON] є співвласником (1/2 частина) житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про прав власності на нерухоме майно від 07.12.2012 (а.с. 12). Окрім того, [PERSON] зареєструвала місце проживання за вказаною адресою, що підтверджується копією паспорта (а.с. 10-11) та відповіддю № 1615034 від 29.07.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру. (а.с. 18). Також, [PERSON] 11.02.2019 підписала заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам до будинку по [ADDRESS] . Відповідно до довідки ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» від 07.07.2025 про стан розрахунків з ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за період із 01.11.2020 по 30.04.2022, позивач здійснював забезпечення природним газом будинку за адресою: [ADDRESS] , споживач: [PERSON] , на ім`яякої відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] , наявна заборгованість у розмірі 6071 грн. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Згідно з вимогами пункту 2 частини другої статті 13 вказаного Закону, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно до вимог п. 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30 вересня 2015 року, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Положеннями частини першої статті та другої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому, відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. В силу вимог пункту 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15. Згідно з вимогами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що позивач здійснював забезпечення помешкання відповідача природним газом. Відповідач, яка є співвласником та користувачем приміщення, використовувала природний газ, частково вносила оплату, однак не в повному розмірі, у зв`язку із чим станом на 30.04.2025 виникла заборгованість у розмірі 6071 грн. Доводи відповідачки про необґрунтоване нарахування заборгованості з травня 2022 року є безпідставними, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість за спожитий природний газ нараховувалася відповідачем до травня 2022 року. Суд також відхиляє доводи відповідачки про відсутність діючого договору на постачання природного газу, укладеного між нею та ДП «Газпостач», оскільки позивачем до позовної заяви долучено заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за адресою: [ADDRESS] , підписану 11.10.2019 відповідачкою [PERSON] . Окрім того, згідно наведеної позиції Верховного Суду, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Факт користування наданими позивачем послугами з постачання природного газу позивачкою не заперечується. Щодо доводів відповідачки про ненадання позивачем належних доказів щодо заборгованості, а саме: фактичного обсягу спожитого газу; показників лічильника, підтверджених актами; підписаних нею актів звірки; документів, які підтверджують нарахування сум, суд зазначає наступне. Так, згідно із вимогами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач на підтвердження розміру заборгованості надав довідку про стан розрахунків ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за період з 01.11.2020 по 30.04.2022 (а.с. 7) та довідку про фінансовий стан споживача (а.с. 9), у яких зазначено обсяги спожитого газу, покази лічильника, тарифи, нарахування, оплати тощо. Суд вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження розміру заборгованості за спожитий відповідачкою природний газ. Водночас, відповідачка, заперечуючи проти розміру заборгованості, нарахованої за вказаний період, не надала жодних доказів на підтвердження іншого розміру заборгованості. Суд не бере до уваги долучені до заяви про скасування заочного рішення фотознімки лічильника, оскільки з них неможливо встановити їх достовірність та належність до предмета розгляду даної справи. Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належали, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Також, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень (яким було доповнено вказаний розділ згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 та який набув чинності 02.04.2020), встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України установлено карантин. Надалі, постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений лише з 30.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. Окрім того, згідно із пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який був чинний до 04.09.2025) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Згідно із пунктом 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 40/2026 від 12.01.2026. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності з 04.09.2025. Від-так, враховуючи те, що з 12.03.2020 по 30.06.2023 на всій території України був установлений карантин та з 24.02.2022 запроваджено воєнний стан, згідно пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк позовної давності тривалістю у три роки, встановлений статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину та воєнного стану, суд доходить висновку, що строк позовної давності за вимогами Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.11.2020 по 30.04.2022 в розмірі 6 071 гривень на час звернення до суду з позовом не закінчився. За таких обставин, суд доходить переконання, що має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] на користь Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 6071 грн, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України із відповідача в користь позивача підлягають стягненню 3028 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат із сплати судового збору.

Outcome: approved