Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копії свідоцтв про народження сторін у справі; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія свідоцтва про право власності на житло від 03.07.1997р. № [NUMBER] ; копія домової книги; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2022р. №1192 (на грошові внески після смерті [PERSON] ); копія звіту від 15.04.2025р. про проведення незалежної оцінки вартості 1/2 частки квартири; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2025р.; копія рішення Ренійської міської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області від 16.02.1994р. №691 «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення садівництва» щодо передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 12.03.2026р.; копія заяви [PERSON] від 07.10.2021р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія заяви [PERSON] від 09.10.2021р. про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія заяви [PERSON] від 07.10.2021р. про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.02.2022р. (свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалось); копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.02.2022р. (заповіт, спадковий договір за життя [PERSON] не укладала); копія Витягу від 16.02.2022р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] ); копія заяви [PERSON] від 19.07.2022р. про видачу свідоцтва про право на спадщину; копія витягу від 19.07.2022р. про видачу свідоцтва про право на спадщину; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 06.03.2026р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 23.02.2026р.; копія заяви [PERSON] від 13.01.2025р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 03.02.2025р. (свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалось); копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 03.02.2025р. (заповіт, спадковий договір за життя [PERSON] не укладав); копія Витягу від 03.02.2025р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] ); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 19.02.2026р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються доньками нині померлих [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] належало наступне майно: -1/4 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 03.07.1997р. № [NUMBER] . Також за життя на ім`я [PERSON] на підставі рішення Ренійської міської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області від 16.02.1994р. №691 «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення садівництва» було передано земельну ділянку площею 0,10 га. [PERSON] розпочала процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки, але її не завершила, оскільки померла. За життя [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила, [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були чоловік та її діти - сторони у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини чоловік померлої [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом, діти померлої із заявами про відмову від спадщини на користь батька. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину за законом на майно після смерті дружини в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки він своєчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та не відмовився від неї. Незважаючи на те, що [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та юридично прийняв її, однак, він переоформив її на себе лише частково. 19.07.2022р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом №1192 на грошові вклади у банківській установі, за оформленням іншого спадкового майна він не звертався. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] за життя належало наступне майно: -1/4 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 03.07.1997р. № [NUMBER] ; -інша 1/4 частка квартири [ADDRESS] прийнята після смерті [PERSON] , однак не переоформлена на його ім`я. Також [PERSON] належало успадковане право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,10 га, виділеної [PERSON] на підставі рішення Ренійської міської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області від 16.02.1994р. №691 «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення садівництва». За життя [PERSON] не завершив процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки, оскільки [INFO] помер. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були його діти - сторони у справі. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить її заява від 13.01.2025р. про прийняття спадщини, подана нотаріусу, а також Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 19.02.2026р. (дата заведення спадкової справи 03.02.2025р.). Відповідачка не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини/відмову від спадщини. Незважаючи на те, що позивачка своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти спадкового майна. Відповідачка на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка спадкоємець першої черги за законом. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані частки квартири, про що 19.03.2025р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу оригінали документів (щодо об`єктів спадкового майна) позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Крім того, перешкодою в оформленні спадщини стало також і те, що вона свого часу не була належним чином переоформлена після смерті матері позивачки на ім`я батька. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу - при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) правовстановлюючого документу проставляється відповідна відмітка «згідно з оригіналом» із зазначенням дати та підпису нотаріуса. Отже, після смерті матері, батька позивачки це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на 1/2 частку квартири та право на завершення процедури приватизації , як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] , і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті батька у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину юридично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по подачі відповідної заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Крім того, позивачка зберігає копії правовстановлюючих документів на нерухомість, мешкає у квартирі, розпоряджається щодо її цільового використовування тощо). Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Також позивачка успадковує і право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,10 га, на яке мала право [PERSON] , а після неї і [PERSON] , але не завершили цю процедуру у зв`язку із своєю смертю. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавці розпочали за життя у встановленому законом порядку та не завершили у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved