Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача 19.01.2026 [PERSON] звернулася до Богуславського районного суду Київської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій просила: встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №379772 виданого Богуславською районною державною адміністрацією 09 червня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 294. Свої вимоги заявник обґрунтувала тим, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №379772, виданого Богуславською РДА 09.06.2005 їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,945 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області. У державному акті на право власності на земельну ділянку у її прізвищі наявна помилка, замість « [PERSON] » зазначено «Філонець». Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.01.2026 земельна ділянка площею 0,945 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер:3220682700:01:003:0002, яка знаходиться на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області сформована і належить [PERSON] . З метою складання заповіту, заявниця звернулася до нотаріуса, однак їй було роз`яснено, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку містить помилку, оскільки виданий на прізвище «Філонець». Така невідповідність унеможливлює її право на розпорядження майном, у зв`язку з чим заявниця вимушена звернутися до суду з даною заявою. ІІ. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання сторін. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. (а.с. 22). Ухвалою від 13.02.2025 заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами окремого провадження. Справу призначено до розгляду на 11.03.2026 о 13 год. 00 хв. (а.с. 26-27). 11.03.2026 судовий розгляд відкладено за клопотанням представника заявниці адвоката Орло Ю.В. на 19.03.2026 о 09 год. 00 хв. (а.с. 34,35). 18.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника заявниці - адвоката Орло Ю.В. до суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що установа, яка видала державний акт на право власності на земельну ділянку, не має повноважень виправляти прізвище у державному акті, оскільки з 01.01.2013 (із набранням чинності ЗУ «Про Державний земельний кадастр») видача таких актів припинена. Постанови та накази, що регулювали їхню форму та порядок видачі (зокрема Постанова КМУ №449 від 02.04.2002), втратили чинність. Згідно з профільною Інструкцією (наказ Держкомзему №28 від 15.04.1993), будь-які помарки чи виправлення у бланках актів не допускаються. До 2013 року помилки усували шляхом видачі нового документа, проте наразі цей механізм не діє, що унеможливлює заміну акта або внесення до нього змін. Таким чином, заявник позбавлена можливості виправити помилку через звернення до органу, який видав державний акт на право власності на землю, оскільки законодавством така процедура не передбачена, а тому вимушена звернутися до суду. На підставі викладеного представник заявниці просила заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити (а.с. 40-42). В судове засідання 19.03.2026 заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Орло Ю.В. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.18.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника заявниці надійшло клопотання про розгляд справи без участі заявниці та її представника (а.с. 38-39). Представник заінтересованої особи Богуславської міської ради Обухівського району Київської області у судове засідання 19.03.2026 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 05.03.2026 через підсистему "Електронний суд" представник Богуславської міської ради подав заяву про розгляд справи без участі та просив розглянути справу за відсутності представника Богуславської міської ради, щодо задоволення вимог заявниці покладалися на розсуд суду(а.с. 32-33). Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 19.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду цивільної справи, та проголошення повного тексту судового рішення було призначено на 23.03.2026 о 14 год. 30 хв. (а.с.43). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області 25.05.1996 .Заявниця [PERSON] , народилася [INFO] , зареєстрована за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Киданівка (а.с. 5). Відповідно до копії картки фізичної особи - платника податків ДПІ в Богуславському районі [PERSON] , одержала ідентифікаційний номер: [NUMBER] (а.с.6). Як вбачається зі змісту копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Халтурівською сільською радою Карлівського району Полтавської області 06.11.1973, після укладення шлюбу заявниці було присвоєно прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с.20). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №379772 виданого 09 червня 2005 року на підставі розпорядження Богуславської районної державної адміністрації від 15.11.2004 №436, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 294, на земельну ділянку площею 0,945 га, розташовану на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області, її власником вказано [PERSON] (а.с. 7). Земельна ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, в Державному акті допущена помилка в написанні прізвища власника земельної ділянки, та замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». Натомість, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9902884582026 від 14.01.2026, земельна ділянка площею 0,945 га., з кадастровим номером:3220682700:01:003:0002, розташована на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області, вид цільового призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на праві власності належить [PERSON] , документ, який є підставою для виникнення права: Державний акт на право власності на земельну ділянку, Богуславська РДА 09.06.2005, ЯА №379772 ( а.с.9-19). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав № 385952467 від 08.07.2024 земельна ділянка площею 0,945 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області, належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №379772, виданого Богуславською РДА 09.06.2005 (а.с. 8). Досліджені судом документи дозволяють стверджувати, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №379772 від 09 червня 2005 року, площею 0,945 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Киданівської сільської ради Богуславського району Київської області, що виданий Богуславською районною державною адміністрацією на підставі на підставі розпорядження Богуславської районної державної адміністрації від 15.11.2004 №436, належить [PERSON] . Заявник не має можливості внести зміни або виправлення до правовстановлюючих документів в адміністративному порядку. Доказів, які б спростовували обставини, встановлені судом, не надано. IV. Застосовані норми права У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України встановлено, що, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Згідно ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Державний акт на землю - це документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності або право користування громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку. Державний акт на землю містить інформацію про: власника земельної ділянки; підстави набуття права власності (права користування) на земельну ділянку; місце розташування, площу земельної ділянки; опис суміжних землекористувачів; обмеження та обтяження у використанні ділянки. Згідно із п. п. 4.1, 4.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Держкомзему від 22.06.2009 року №325, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.08.2009 р. за № 73516751, за весь період видачі державних актів на право власності та на право постійного користування землею, виправлення орфографічних і технічних помилок у державному акті не допускалося, а усунути помилку можливо було лише шляхом видачі нового державного акту за заявою землевласника. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», а також Закон України «Про державний земельний кадастр», яким запроваджено ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно як єдиної держаної інформаційної системи, яка має містити відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. При цьому, Законом України «Про Державний земельний кадастр» відмінено видачу державних актів на землю. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з 01.01.2013 реєстрацію прав на нерухоме майно здійснюють структурні підрозділи територіальних органів Мін`юсту та не передбачено видачі державних актів про право власності на землю, як не передбачено і можливості внесення виправлень до вже виданих державних актів. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Так, у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20 зазначено, що в разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. V. Мотиви та висновки суду. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявників є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу про право власності на земельну ділянку. Установлені судом обставини дають підстави для висновку про те, що при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №379772 від 09.06.2005, була допущена помилка у написанні по прізвища заявниці [PERSON] , а саме, замість правильного « [PERSON] » помилково було зазначено « [PERSON] », що не відповідає її паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданому 25.05.1996. Усунути зазначену помилку в позасудовому порядку неможливо, так як починаючи з 01.01.2013, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр», виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внесення виправлень в існуючі державні акти чи виготовлення та видача нових державних актів є неможливим у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві та припиненням друку бланків цих правовстановлюючих документів на землю. Богуславська міська рада Київської області, як заінтересована особа, не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] . Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявниці юридичне значення, оскільки впливає на можливість розпорядження майном, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved