Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Вдовцова Аліна Дмитрівна, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 10 березня 2022 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Адвокат позивачки повідомила, що на початковому етапі подружнього життя сімейні відносини між сторонами складалися позитивно та стабільно, сторони виявляли взаємну повагу, підтримували одне одного, спільно піклувалися про добробут сім`ї, будували плани на майбутнє та докладали зусиль для створення належних і сприятливих умов для спільного проживання. Втім, з часом між подружжям поступово сформувалися суттєві розбіжності у баченні сімейних цінностей та підходах до організації спільного побуту. Адвокат позивачки зазначила, що накопичення взаємних непорозумінь зумовило виникнення регулярних конфліктів, що призвело до поступового згасання почуттів і втрати емоційної близькості, яка раніше слугувала основою подружніх відносин. Подружжя фактично, перестало підтримувати один одного та виявляти взаємну турботу і підтримку. Разом з тим, адвокат позивачки зазначила, що сторони фактично ніколи не вели спільного побуту, проживали окремо та не здійснювали спільного господарювання з часу укладення шлюбу. Вказані обставини разом із тривалим окремим проживанням та відсутністю спільних життєвих інтересів, стали однією з істотних причин, які спонукали позивачку до прийняття рішення про розірвання шлюбу. Адвокат позивачки вказала, що між сторонами настало повне емоційне відчуження, що проявлялося у втраті взаємного інтересу, байдужості та відсутності будь-яких проявів уваги один до одного. Позивачка систематично відчувала відсутність підтримки, турботи та взаємного розуміння з боку відповідача, який не долучався до спільного ведення сімейного життя і не проявляв зацікавленості у збереженні подружніх відносин, не робив жодних кроків для налагодження конструктивного діалогу, не пропонував обговорити проблемні питання, не шукав компромісних рішень і не виявляв наміру долучитися до спільного вирішення конфліктів, що могли б сприяти відновленню сімейного життя. Внаслідок цього позивачка втратила будь-який інтерес до самостійних спроб зберегти шлюб, а також відчуття обов`язку нести на собі всі сімейні обов`язки. Як наслідок, між сторонами виникли остаточне емоційне віддалення та розірвання будь-яких емоційних зв`язків. Подружжя фактично перестало спілкуватися як партнери, не підтримує спільного побуту, не бере участі у прийнятті рішень щодо сімейних справ та не демонструє готовності відновлювати довіру. Адвокат позивачки повідомила, що кожен з подружжя має окремі інтереси та фактично веде власне життя, а відновлення сімейних відносин є неможливим, оскільки відсутні взаємні почуття, спільні цінності та бажання підтримувати шлюбні стосунки. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 14.01.2026 вищевказану заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали суду від 14.01.2026 та копію позовної заяви із доданими до неї документами отримано відповідачем особисто 18.01.2026, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 24) Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 14.01.2026 вважається врученою відповідачу 18.01.2026. У строк, визначений судом ухвалою від 14.01.2026, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання, крім поданих адвокатом позивачки разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.03.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 10.03.2022, актовий запис № 521. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 9) Судом встановлено, що подружжя від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 10) Наведені адвокатом позивачки у позові обставини, що стали підставою для звернення до суду, відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. При цьому судом враховано, що вчинення та/або не вчинення таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. Наразі ні позивачкою, ні відповідачем суду не повідомлено про те, що обставини у справі змінились, наявна можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені адвокатом позивачки у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Адвокатом позивачки при зверненні до суду від імені позивачки було сплачено судовий збір в розмірі 1 331, 20 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.01.2026. (а.с. 15) Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 331, 20 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що 23.12.2025 між позивачкою та адвокатом Вдовцовою А.Д. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги б/н, на підставі якого було видано ордер. (а.с. 13-14) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Вдовцова А.Д. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000083, виданого 06.01.2023. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Як вбачається з умов договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 23.12.2025, сторони даного правочину чітко визначили обсяг послуг і розмір гонорару, який є фіксованим 4 000, 00 гривень. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Також судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, як у даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним. Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов вищевказаного договору позивачкою було сплачено адвокату Вдовцовій А.Д. 4 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією № 40 від 23.12.2025. (а.с. 12) При цьому судом прийнято до уваги, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу, зокрема складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. ЦПК України не визначено конкретної форми документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Таким чином, надана адвокатом позивачки квитанція є належним доказом оплати позивачкою правових послуг адвоката. Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.04.2020 по справі № 727/4597/19, від 15.09.2021 по справі № 440/4206/19. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved