Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

09 січня 2026 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який зареєстровано між сторонами 21 липня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, відповідний актовий запис №182. Позивач вказала, що від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося через розбіжності в характерах та відсутність спільних інтересів. Непорозуміння на побутовому ґрунті, викликані різними баченнями сімейних відносин, призвели до того, що сім`я фактично розпалась, подружжя втратило почуття любові один до одного, шлюб носить формальний характер. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить її інтересам (а.с.2-3). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 18 березня 2026 року о 10 год. 00 хв. (а.с.17). Позивач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином (а.с.19,21), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду разом з позовною заявою, зазначила, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити та розірвати шлюб, а також прохала провести розгляд справи без її участі (а.с.12). При цьому, інших заяв з процесуальних питань, зокрема, заяви про відкладення розгляду справи, відмови від позову чи залишення позову без розгляду від позивача до суду не надходило. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином (а.с.19 зворотня сторона,21). При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду 03 березня 2026 року електронним шляхом відповідач прохав провести розгляд справи без його участі (а.с.22). Інших заяв та клопотань з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Згідно ч.8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача [PERSON] , викладену нею в позовній заяві та в додатковій заяві, поданій до суду разом з позовною заявою, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 21 липня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, про що 21 липня 2015 року складено відповідний актовий запис №182 (а.с.4,5). Від даного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). З письмових пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що подружнє життя у сторін не склалося через розбіжність в характерах та відсутність спільних інтересів. Непорозуміння на побутовому ґрунті, викликані різними баченнями сімейних відносин, призвели до того, що сім`я фактично розпалась, подружжя втратило почуття любові один до одного, сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер. При цьому, позивач вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим (а.с.2-3,6-7,8,9,12). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Таким чином, на переконання суду, відповідач [PERSON] вищезазначені обставини у справі не оспорював, фактично їх визнав, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач [PERSON] за змістом позову та додаткової заяви, поданої до суду разом із позовною заявою, прохала позов задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу, фактично заперечувала проти надання подружжю строку для примирення (а.с.2-3,12). Відповідач [PERSON] клопотань про надання подружжю строку для примирення не заявляв, письмово прохав розглянути справу без його участі (а.с.22). За таких обставин суд вважає, що сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини. Спору про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та поділ спільного майна подружжя на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.4,5). Разом з тим, позивач [PERSON] не зверталась до суду із заявою про відновлення свого дошлюбного прізвища. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved