Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, в якому просить визначити спосіб участі матері [PERSON] у вихованні малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] шляхом встановлення систематичних побачень з дітьми без присутності батька наступним чином: зустріч дітей з матір`ю кожної другої та четвертої суботи місяця з 12:00 години до 18:00 години неділі - з можливістю відвідування дітьми місця проживання матері за бажанням дітей; зустріч дітей з матір`ю протягом половини шкільних літніх, осінніх, зимових та весняних канікул без присутності [PERSON] з можливістю відвідування місця проживання матері; зустріч дітей з матір`ю на кожен день їхнього народження з 14:00 години до 18:00 години за бажанням дітей; визначити необмежене спілкування дітей з матір`ю засобами телефонного, електронного зв`язку, з урахуванням зайнятості дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та формуванням різних поглядів на сімейні відносини, з липня 2024 року позивач з чоловіком [PERSON] не проживає та переїхала в свій житловий будинок, де здійснює ремонт. На розгляді Богунського районного суду міста Житомира перебуває справа №295/13707/24 про розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання дітей з батьком. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади, діти зареєстровані за місцем проживання позивача в селі Вільськ, проте наразі діти проживають з їх батьком [PERSON] в місті Житомирі. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , тому позивач просить визначити час для спілкування з відвідуванням її місця проживання. Позивач вказує, що за наявності на розгляді цивільної справи про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, відповідач обмежив спілкування матері з дітьми та нехтує правами дітей на їх спілкування з нею. Крім того, при дітях висловлюється в бік позивача негативно, ображає її, обзиває, та розповідає дітям лише негативну інформацію (яку він вважає за необхідне). Внаслідок чого [PERSON] звернулась до служби у справах дітей Житомирської міської ради про визначення побачень з дітьми. Однак служба у справах дітей Житомирської міської ради відмовила позивачу у визначені днів побачень до закінчення розгляду цивільної справу №295/13707/24. У позові вказано, що між сторонами склались неприязні стосунки, при зустрічах з дітьми між ними часто виникають сварки в присутності дітей, тому вважає, що присутність при зустрічах батька може негативно впливати на психологічний та емоційний стан дітей. Позивач вказує, що всіляко виявляє бажання спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні та намагається надавати матеріальну допомогу на їх утримання. [PERSON] докладає усіх зусиль, аби зберегти зв`язок із дітьми. З розумною періодичністю дізнається про життя дітей, часто ініціює питання щодо побачень із ними, під час зустрічей поводить себе спокійно, виважено, намагається заспокоювати дітей, налагодити з ними контакт, знайти підхід, який частково втрачено у зв`язку із роздільним проживанням, бажає проводити час та бути активно присутньою у житті дітей. Натомість відповідач не завжди сприяє позивачу у реалізації її найкращих прагнень, не керується найкращими інтересами дітей навіть за його усвідомленого переконання про зворотнє, виходить із власного, суб`єктивного бачення, яке ґрунтується на особливостях його особистості та психоемоційного стану. Позивач вважає, що в інтересах малолітніх синів сформувати зазначений у позові графік спілкування та побачень з дітьми з урахуванням режиму дня та самопочуття дітей. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.09.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. 12.12.2025 від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона повідомила, що позивач змінила прізвище на « [PERSON] » та до заяви долучила копію свідоцтва про шлюб, яке видане 09.09.2025. Протокольною ухвалою суду від 12.12.2025 підготовче провадження у справі завершено та справу призначено до розгляду по суті. 18.03.2026 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій він вказав, що позов визнає у повному обсязі. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягами з Реєстру територіальної громади, місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . З листа служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради вбачається, що службою (управлінням) розглянуто заяву [PERSON] щодо способу участі у вихованні та порядку спілкування з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] повідомлено, що на даний час Богунським районним судом м. Житомира розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів на їх утримання. Розгляд заяви відкладено до прийняття рішенні суду щодо визначення місця проживання дітей. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчення перешкод у спілкуванні матері з дітьми. 09.09.2025 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб та [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.09.2025. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 §78). Отже, визначаючи спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Той факт, що відповідачем [PERSON] чиняться певні перешкоди у спілкуванні матері з дітьми, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. Це вбачається, зокрема, з листа служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, який надавався позивачу у відповідь на її заяву. Разом з тим, активна поведінка матері, а саме звернення до служби у справах дітей задля вирішення спору, та у подальшому звернення до суду з даним позовом, свідчить про те, що батьки малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають певні напружені стосунки між собою, при цьому матір дітей, яка проживає окремо, має намір та бажання спілкуватися зі своїми синами, брати участь у їх вихованні та житті, на що має право на рівні з батьком. Суд зауважує, що право матері на спілкування з дітьми є її незаперечним правом, а спілкування дітей з матір`ю відповідає їх інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з матір`ю служить задоволенню життєво важливих потреб дітей. Крім того, дитина, для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дітей, спілкуванні між ними не лише забезпечить реалізацію батьківських прав позивача, а й буде відповідати інтересам дітей. Суд наголошує, що для дітей вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останніх, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітніх дітей, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їхніх дітей виникало прагнення бути як із матір`ю, так і з батьком. Будь-яких доказів того, що спілкування дітей з матір`ю шкодить здоров`ю хлопчиків, їх емоційному чи психологічному стану, або суперечить інтересам дітей іншим чином, матеріали справи не містять. Мати, яка проживає окремо від своїх дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з синами та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітніх дітей з їх матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей з матір`ю. Перешкоджання позивачу у спілкуванні з дітьми з боку відповідача беззаперечно порушують її права в частині рівності таких прав на участь у вихованні синів та спілкуванні з ними, отже позов вбачається обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Зазначений у позові спосіб участі матері у вихованні дітей та спілкуванні з ними суд вважає таким, що у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дітей, а також є достатнім для забезпечення участі матері у процесі вихованні синів. При цьому, відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій вказав, що позов визнає. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову. На підстави вищевикладеного, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved