Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» засобами поштового зв`язку надіслав до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка надійшла до суду 26.01.2026, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 59226, 98 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 328 грн. 00 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 . Позов обґрунтовано тим, що 20 липня 2018 року АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі до 200 000 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «АЛЬФА_БАНК» виконав умови кредитного договору надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Останній свої обов`язки за договором не виконав. 22 лютого 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». Станом на 23.02.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 59226,98 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 23 лютого 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача становив 59226, 98 грн. В судове засідання представник ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не з`явився, надіслав через систему «Електронний суд» заяву без участі представника . Просив позов задовольнити в повному обсязі . Зазначив також, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином . Відповідачу надіслана копія ухвали суду про відкриття провадження, копія позовної заяви разом з доданими до неї документами відповідно до ст. 128-130 ЦПК України рекомендований лист отримала 04.02.2026, тобто вважається, що відповідач повідомлений належним чином. Відповідач подала відзив на позов в якому просила відмовити у позові з таких підстав: позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не довів перерахування їй тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, не довів перехід до позивача прав вимоги за кредитною угодою, а тому вважає у задоволенні позову варто відмовити повністю. Окрім того відповідач зазначає, що позивачем пропущені строки позовної давності. Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому вказав, що вважає відзив безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Щодо не згоди відповідача із порядком укладення кредитного договору зазначив, що відповідно до заяви-анкети про прийняття публічної пропозиції про отримання кредиту вказано всі істотні умови договору банківського кредиту згідно оферти АТ «Альфа Банк», що розміщена у публічному доступі.На підтвердження прийняття даної акцепти відповідача АТ «Альфа Банк» було видано кредит відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку. Щодо не згоди відповідача із первинними документами зазначив, що відповідно до згідно з п. 57 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку,бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Пунктом 62 Положення № 75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В силу ст. 9 Закону України ««Про бухгалтерський облік та фінансову звітність виписка є первинним документом, який підтверджує розмір та наявність заборгованості про що наголосив Верховний Суд у Постанові від 25 травня 2021 року по справі .V 554/4300/16-ц . Позивачем надані виписки по рахунку, які є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача [PERSON] . Щодо не згоди відповідача із не набуттям позивачем права вимоги зазначив, що 22.02.2021 року між АТ "АЛЬФА-БАНК" та ТОВ "ФК ФОРТ" укладено договір факторингу у відповідності до умов якого "АТ "АЛЬФА-БАНК" передав ТОВ "ФК ФОРТ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ " ФК ФОРТ" прийняв належні АТ "АЛЬФА-БАНК" права вимоги до боржників, вказані у додатку N 1-1 до договору факторингу. Згідно з п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається відповідно до даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Факт виконання умов договору факторингу від 22.02.2021 року підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 22.02.2021 року та платіжним дорученням, за яким ТОВ "ФК ФОРТ" перераховано на рахунок АТ "АЛЬФА-БАНК" зазначені у п. 4.2. договору факторингу суму грошових коштів. Вказане свідчить про беззаперечний факт набуття ТОВ "ФК ФОРТ" права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Таким чином, згідно даних норм, а також роз`яснень Верховного Суду, які викладені Постанові від 23 грудня 2020 року по справі № 358/509/17 на виконання умов договору факторингу АТ «Альфа Банк» було вчинено конклюдентні дії у вигляді передачі матеріалів кредитної справи відповідача (кредитний договір, виписки по рахункам, паспорт споживчого кредиту) ТОВ «ФК Форт», що беззаперечно свідчить про повне виконання сторонами умов даного договору та підтверджує факт набуття ТОВ «ФК Форт» права вимоги за кредитним договором до відповідача. В подальшому із договором факторингу від 23.02.2021 року, що був укладений між позивачем та ТОВ «ФК Форт» від 23.02.2021 року що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 року та платіжним дорученням, за яким позивачем було перераховано на рахунок ТОВ "ФК ФОРТ" грошові кошти на виконання умов цього договору. Також ТОВ «ФК Форт» було вчинено і конклюдентні дії на користь позивача щодо передачі матеріалів кредитної справи відповідача. Таким чином, вищевказані факти беззаперечно підтверджують факт повного набуття позивачем права вимоги до відповідача та необґрунтованість доводів Відповідача в цій частині. Щодо посилання відповідача на пропущення строку позовної давності зазначає, що згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільним кодексом України у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення » чітко визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, строки позовної давності на період дії карантину не подаються, оскільки такий строк в силу вимог даних норм є продовженим на строк дії карантину автоматично. Строк позовної давності, враховуючи роз`яснення Верховного Суду та вимоги пункту 12 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-ІХ є продовженим на час дії карантину (карантин було запроваджено 12.03.2020 року, а завершено - 30.06.2023 року). Крім того на період воєнного стану у відповідності до п. 19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказане свідчить, що позивачем жодним чином не пропущений строк позовної давності. Окрім цього, що поданням заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідач черговий раз підтверджує факт порушеного права . Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової кошти вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові . Зі змісту ч. 1 ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв`язок, заслухавши, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з підстав. Між сторонами виникли спірні правовідносини за кредитним договором. Позивач наполягає, що видав кредит та просить стягнути заборгованість, а відповідач заперечує докази позивача про факт видачі кредиту. 20 липня 2018 року АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі до 200 000 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, [PERSON] запропонувала, а АТ «Альфа-Банк» прийняло її пропозицію. АТ «АЛЬФА_БАНК» виконав умови кредитного договору надавши [PERSON] у розпорядження кредитні кошти. Остання свої обов`язки за договором не виконав. 22 лютого 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». Станом на 23.02.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 59226,98 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Враховуючи норми статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75, виписка з особового рахунку [PERSON] належно підтверджує перерахування банком відповідачу кредитних коштів, повернення відповідачем частини кредиту та процентів, виникнення у неї заборгованості за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за кредитним договором в сукупності з випискою по особовому рахунку свідчить про невиконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23 лютого 2021 року розмір заборгованості відповідача становив 59226, 98 грн. [PERSON] не виконала зобов`язання з повернення кредиту та внесення процентів, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» як нового кредитора слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 23 лютого 2021 року в розмірі 59226, 98 грн. Визначення доказів, правил доказування, та їх оцінка судом врегульовано у статтях 76, 80, 81 та 89 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини 1, 5, 6 та 7 статті 81 ЦПК України). Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач заперечувала з приводу достатності доказів для задоволення позову. Фактично відповідач обґрунтувала свою позицію тим, що надані позивачем докази є недостатніми, тобто вони у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, відповідно до свого внутрішнього переконання,

Outcome: approved