Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 66964,50 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 15.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі укладено кредитний договір №867190312, за яким відповідач отримав кошти в сумі 20700 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 77314,50 грн., що складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 20700грн; заборгованість за процентами 46264,50 грн., штрафні санкції 10350 грн. 15.10.2024 між первинним кредитором та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/4, за яким ТОВ «Таліон плюс»набуло права вимоги до [PERSON] 28.05.2025 між ТОВ «Таліон плюс»та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №28/0525-01, за яким право вимоги за кредитом [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс». 16.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №16/07/25-Е, за яким позивач набув право вимоги до відповідача. Посилаючись на норми ЦК України та умови кредитних договорів, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 66964,50 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 20700 грн та процентів 46264,50 грн. Відповідач подав відзив на позовну заяву. Позов визнав частково - в сумі 23805 грн, що складається з 20700 грн заборгованості за тілом кредиту та 3105 грн заборгованості за відсотками в межах строку кредитування в 30 днів. Вважає, що позивачем безпідставно нараховано решту заборгованості за відсотками. Посилався на умови укладеного договору, положення ЦК України та судову практику. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Судом установлено, що 15.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі у порядку, визначену Законом України "Про електронну комерцію" був укладений кредитний договір кредитної лінії №867190312, за яким відповідач отримав кошти в сумі 20700 грн, що визнається сторонами. Зарахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується випискою АТ «Універсалбанк». Відповідно до умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»надало відповідачеві кредит у розмірі 20700 гривень. Умовами договору встановлено дисконтний період кредитування тривалістю 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником (п. 3.1 Договору). Протягом дисконтного періоду передбачено нарахування процентів у розмірі 3105 грн (п. 3.3 Договору), що складає 0,5% на день. Базова процентна ставка 547,50% річних, що становить 1,5% на день. Згідно паспорту споживчого кредиту строк кредитування визначено у 1826 днів, з дисконтним періодом 30 днів. Кінцева дата повернення кредиту - 14.09.2029 (п. 7.3 Договору). Таким чином, посилання відповідача на обмеження строку кредиту тривалістю 30 днів не відповідають умовам укладеного ним договору. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наданими доказами підтверджується обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 20700 грн. Разом з тим, суд визнає необґрунтованим розмір заборгованості за процентами, з наступних підстав. 24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору. Згідно наданого розрахунку позивач звертає стягнення за договором про відкриття кредитної лінії №867190312 від 15.08.2024 за період тривалістю 148 днів з дати його надання по 11.01.2025 включно. Суд дійшов висновку про необхідність перерахунку денної процентної ставки за кредитним договором, з урахуванням дії ч. 5 ст. 8 та п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами підлягає частковому задоволенню в розмірі 27531 грн, з яких 3105 грн - проценти в межах дисконтного періоду 30 днів, та 24426 грн - проценти за межами дисконтного періоду строком 118 днів. На підставі вищевикладеного, судом установлено, що наданими позивачем доказами підтверджується перехід до нього прав вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором кредитної лінії №867190312 від 15.08.2024 та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 48 231 грн, що складається з тіла кредиту 20 700 грн та процентів 27 531 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти нарахованої заборгованості суд відмовляє. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Згідно платіжної інструкції від 22.12.2025 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн. До позовної заяви додано копію договору №20/08/25-01 про надання юридичних послуг від 20.08.2025 між Позивачем та Адвокатським бюро "Соломко та Партнери" та акту прийому передачі наданих послуг від 25.11.2025 на суму 7000 грн. Відповідач подав заперечення проти відшкодування заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Посилався на завищення розміру та відсутність доказів їх реальної оплати позивачем. Оцінюючи такі доводи відповідача суд зазначає, що відсутність доказів реальної оплати послуг адвоката не виключає права сторони на отримання їх відшкодування. Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Враховуючи фактично надані послуги та часткове задоволення позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог - в сумі 1744,73 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3744,73 грн.

Outcome: partial