Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, який було в ході судового розгляду уточнено, в якому просить 1) встановити факт проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу між нею - [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , в період часу з грудня 2019 року по день його смерті - [INFO] ; 2) визнати за нею - [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] на території Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, площею 0,0700 гектарів, кадастровий номер: 2322155600:05:004:0216, цільове призначення земля - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] помер її цивільний чоловік - [PERSON] . Позивач з грудня 2019 проживала разом з [PERSON] по день його смерті - [INFO] , як дружина та чоловік. Шлюб з померлим не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Проживаючи разом, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. За час спільного проживання з чоловіком вели спільне господарство, робили спільні покупки, в тому числі предмети домашнього побуту, проводили всі свята в колі рідних та друзів. Померлий чоловік спілкувався з ріднею позивача, проте в чоловіка рідних не залишилось. Позивач та її чоловік не перебували в інших шлюбах на час вирішення проживати разом, однією сім`єю, як чоловік та дружина. Їх спільне проживання проходило в належному чоловіку на праві власності будинку [ADDRESS] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку [ADDRESS] , який належав чоловікові на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, а також земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] на території Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, площею 0,0700 гектарів, кадастровий номер: 2322155600:05:004:0216, цільове призначення земля - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала чоловікові на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті чоловіка - [PERSON] , відкрилась спадщина на належне йому майно і позивач звернулась у передбачений законом строк до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербини Г.Ю. із заявою на прийняття спадщини за законом, тобто фактично прийняла спадщину як спадкоємець 4-ї черги за законом. Позивачем отримано лист від нотаріуса з роз`ясненням щодо оформлення спадщини, зокрема для оформлення спадкових справ їй необхідно в судовому порядку встановити факт сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років. Спадщина після смерті чоловіка відкрилась за законом, оскільки за життя чоловік заповіту не складав. Позивач займалась похованням чоловіка та як дружина, сплачувала витрати по утриманню спадкового будинку. Оскільки позивач та її чоловік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, їй на теперішній час необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,оскільки зазначений факт має для позивача юридичне значення та дозволить їй реалізувати права як спадкоємця. 14.01.2026 р. позивачем на електрону адресу суду надіслано клопотання про виклик свідків на підтвердження обставин викладених в позовній заяві (а.с.68-69). Не погоджуючись з позовними вимогами представником відповідача - Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області - Ганущак І.І., 21.01.20026 р. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просять в задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки вважає, що позивачка повинна довести не наявність стосунків чи спільне проживання в побутовому розумінні, а сукупність ознак сім`ї, достатніх для застосування ст. 1264 ЦК України, а саме усталені відносини, спільний побут, спільне господарство, спільний бюджет, взаємна підтримка і взаємні обов`язки, притаманні подружжю, які об`єктивно підтверджуються належними доказами. Позовні вимоги у заявленому вигляді вважає необґрунтованими, як за матеріальним правом, так і за процесуальним способом захисту (а.с.72-74). Позивачем після подання відзиву 09.02.2026 р. було подано до суду доповнену позовну заяву, яка по суті є уточненою позовною заявою, згідно якої зміст позовних є незмінним (а.с.86-93). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Василега І.М. позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила задовольнити. Представник відповідача - Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не з`явився. При подачі до суду відзиву зазначив про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів та поданого відзиву (а.с.74). Третьою у особою - Приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю., 01.12.2025 р. при направленні на адресу суду витребуваної судом копії спадкової справи, надіслано лист про розгляд справи без її участі (а.с.58). Суд, вислухавши представника позивача та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.03.2025 р. Комунарським ВДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 502 (а.с.15). Як на підставу звернення до суду з відповідним позовом позивач послалась на те, що вона з грудня 2019 проживала разом з [PERSON] по день його смерті - [INFO] , як дружина та чоловік в належному на праві власності її чоловіку будинку [ADDRESS] . Шлюб з померлим не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Проживаючи разом, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. За час спільного проживання з чоловіком вели спільне господарство, робили спільні покупки, купували предмети домашнього побуту, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, також всі свята проводили в колі рідних та друзів. Померлий чоловік спілкувався з ріднею дружини - позивача у справі, проте в чоловіка, крім позивача, рідних йому людей не залишилось. На підтвердження ведення спільного з померлим чоловіком бюджету, позивачем долучено оригінали та копії квитанцій про сплату комунальних послуг, в яких вбачається, що платником комунальних послуг є [PERSON] (а.с.106-111). Позивач - [PERSON] , як дружина, здійснювала догляд за чоловіком [PERSON] , на підтвердження чого долучено Довідку № 1 про здійснення виїзного медичного огляду, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.25), з якої вбачається, що за запрошенням [PERSON] лікарем [PERSON] 04.01.2025 було здійснено виїзний медичний огляд пацієнта [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Особою, яка здійснює догляд зазначено - [PERSON] . Крім того, позивач [PERSON] здійснила поховання чоловіка - [PERSON] , на підтвердження чого позивачем долучено копію Договору на організацію та проведення поховання, в якому замовником зазначено: [PERSON] (а.с.26), копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 46 від 22.03.2025 р. ФОП [PERSON] , згідно якої оплату ритуальних послуг в розмірі 29 900,00 грн. прийнято від позивача [PERSON] (а.с.27). Факт проживання померлого чоловіка позивача разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , крім долучених позивачем письмових доказів, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою [PERSON] , знає [PERSON] більше 20 років. Їй особисто відомо, що [PERSON] проживала разом з чоловіком - [PERSON] як сім`я за однією адресою з 2019 року по день смерті чоловіка. Свідок [PERSON] пояснив, знає [PERSON] все життя, так як проживали разом по сусідству. Йому відомо про те, що [PERSON] почав проживати разом позивачем як чоловік та дружина з кінця 2019 року по день смерті останнього. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] , якого знає з 2000 року, проживає навпроти. Йому відомо про те, що позивач проживала з [PERSON] як чоловік та дружина з кінця 2019 року по день смерті останнього. Позивач та її чоловік не перебували в інших шлюбах на час вирішення проживати разом, однією сім`єю, як чоловік та дружина, що підтверджується відповіддю з ВДРАЦСу, витребуваною судом від 05.01.2026 згідно якої відносно [PERSON] актових записів про шлюб не виявлено (а.с.65), а також даними паспорту позивача [PERSON] , в якому на сторінці «сімейний стан» відомості про реєстрацію шлюбу відсутні (а.с.54-зворот). В даному випадку суд не може погодитись з запереченнями представника відповідача, викладеними у відзиві, оскільки факт сумісного проживання позивача з померлим чоловіком [PERSON] , ведення спільного господарства, спільного бюджету, взаємна підтримка і взаємні обов`язки, притаманні подружжю, крім долучених письмових доказів, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Після смерті чоловіка - [PERSON] , відкрилась спадщина на належне йому майно і позивач у передбачений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербини Г.Ю. із заявою на прийняття спадщини за законом, тобто фактично прийняла спадщину як спадкоємець 4-ї черги за законом. Позивачем у вересні 2025 року отримано лист від нотаріуса з роз`ясненням щодо оформлення спадщини, зокрема для оформлення спадкових справ їй необхідно в судовому порядку встановити факт сумісного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років (а.с.24,56-зворот). При цьому як вбачається зі спадкової справи, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , окрім позивача немає, тобто позивач є єдиним спадкоємцем. Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області за вих. № 01-45/1356 від 12.06.2025 р, копія якої знаходиться у витребуваній судом спадковій справі, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 28.06.1991 р. по день смерті (помер [INFO] ), що в даному випадку свідчить про те, що місцем відкриття спадщини, у розумінні ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Спадщина після смерті чоловіка відкрилась за законом, оскільки за життя чоловік заповіту не складав. Спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка позивача складається з: житлового будинку [ADDRESS] , який належав чоловікові на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.16), а також земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] на території Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, площею 0,0700 гектарів, кадастровий номер: 2322155600:05:004:0216, цільове призначення земля - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала чоловікові на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.17). Згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 03.10.2025 р., об`єкт оцінки: житловий будинок садибного типу (літ.А), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа будинку - літ.(А) - 47,50м; житлова - 19,50 м., 1963 року будівництва, має господарські будівлі та споруди; фізичний стан будинку - задовільний. Житловий будинок розміщений на земельній ділянці. Цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, 01.05 для індивідуального садівництва, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , загальна площа земельної ділянки - 0,700 га. Оціночна вартість об`єкта оцінки, грн.: 221 575,82 грн., оціночна вартість поліпшень, грн.: 209598,82 грн., оціночна вартість земельної ділянки, грн.: 11 977,00 грн. (а.с.11). Оскільки позивач та її померлий чоловік - [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачу на теперішній час необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки зазначений факт має для позивача юридичне значення та дозволить їй реалізувати права як спадкоємця. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з вимогами сімейного законодавства сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц від 09 листопада 2020 року М757/8786/15-ц. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Верховний суд у складі колегії судії КЦС постановою у справі №395/628/21 від 09.05.2023 р. зазначив наступне: «Проживання сторін в одній квартирі, сплата позивачем заборгованості з ЖКП, участь у проведенні ремонтних робіт, є підставами для встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу». Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. ВС також зазначив, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Відповідно до приписів ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом). Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 07.02.2018 по справі №127/1765/16). Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Так, місцем проживання фізичної особи за ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця 4-ї черги за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами (правова позиція викладена у Постановах Верховного суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17 та від 04.05.2022 у справі №372/4235/19). Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявник [PERSON] та нині покійний [PERSON] проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах. На момент відкриття спадщини позивач фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка і у встановлений законом термін звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно норми ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до нормою ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання за позивачем права власності в порядку спадкування законом після померлого чоловіка, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, а тому вони підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved