Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій вказав, що 28.01.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: № 25062-01/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 8500 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 28262,50 грн., з яких 8500 грн. - тіло кредиту та 19762,50 грн. - відсотки. 29.04.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до чинного законодавства України укладено договір факторингу № 29042024-1 у відповідності до якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» вимоги до боржників. Крім того, 13.01.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: № 6753023 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 5820,00 грн., з яких 2000 грн. - тіло кредиту та 3820,00 грн. - відсотки. 11.01.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11-01/2024 згідно якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» вимоги до боржників. 29.01.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: - № 45579-01/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 19625,00 грн., з яких 5000 грн. - тіло кредиту та 14625,00 грн. - відсотки. - № 44077-01/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 19625,00 грн., з яких 5000 грн. - тіло кредиту та 14625,00 грн. - відсотки. Крім того, між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 00001-02/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 15400,00 грн., з яких 4000 грн. - тіло кредиту та 11400,00 грн. - відсотки. 24.05.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24052024 згідно якого ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" вимоги до боржників. З моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалося жодних штрафних нарахувань. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну заборгованість в розмірі 88732,50 гривень та судові витрати в сумі 3028 гривень судового збору. Ухвалою суду від 02.12.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.12.2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, згідно якого вказано, що Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесені відповідні зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, запроваджений показник «денна процентна ставка за споживчим кредитом», встановлений порядок його обчислення та встановлений максимальний його розмір. Даний Закон набрав чинності 24.12.2024 року. Тому його вимоги мають розповсюджуватися на договір позики № 6753023 від 13.01.2024 року, який укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] . Так, відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (з 24.12.2023 року по 19.08.2024 року), установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (тобто з 24.12.2023 року до 21.04.2024 року) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів ( тобто з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року) - 1,5 %. Договір позики № 6753023 від 13.01.2024 року не відповідає приписам п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлює, що у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема: денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Зазначаю, що в договорі позики № 6753023 від 13.01.2024 року не зазначена денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом. Також договір позики № 6753023 № 13.01.2024 року, який укладений у формі електронного документа, не відповідає додатковим вимогам, які передбачені п. 17 розділу ІІІ Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року №113. Договір не містить час його укладення, електронний підпис споживача відповідно до вимог законодавства (не зазначений одноразовий ідентифікатор, тобто алфавітно- цифрову послідовність, яка надходила споживачу на контактний номер телефону/ адресу електронної пошти та яку він мав ввести для укладення договору), а також відсутній кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу. Матеріали справи не містять доказів того, що саме Відповідач будь-яким способом застосував одноразовий ідентифікатор електронного підпису, а також факту отримання саме Відповідачем цього одноразового ідентифікатора. Вищезазначені порушення чинного законодавства України ТОВ «МАНІФОЮ» підтверджується проведеною у ІІ кварталі 2024 року Національним банком України інспекційною перевіркою цього учасника ринку небанківських фінансових послуг. За виявлені під час інспекційної перевірки порушення до ТОВ «МАНІФОЮ» застосовано: 1. Захід впливу у вигляді накладення штрафу в сумі 4 284 000,00 грн. за порушення законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг, а саме за незазначення в договорах про споживчий кредит денної процентної ставки та її розрахунку. Ці вимоги визначені Законом України «Про споживче кредитування» (стаття 12). Захід впливу у вигляді анулювання ліцензії на діяльність фінансової компанії за порушення: Закону України «Про споживче кредитування» (статті 13, 19, 25, пунктів 6, 6? розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення»); Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», чинного на час вчинення порушення (стаття 6); Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (стаття 9); Закону України «Про електронну комерцію» (статті 11,12); Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року №113 (зі змінами) (підпунктів 1, 2 пункту 17 розділу ІІІ); Положення про встановлення додаткових вимог щодо взаємодії із споживачами фінансових послуг та іншими особами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 серпня 2022 року №170 (пункту 14, абзацу сьомого пункту 20 розділу ІІ); Положення про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 24 грудня 2021 року №153 (зі змінами), чинного на час вчинення порушення (підпункту 18 пункту 72, пункту 74 глави 5 розділу II); Положення про авторизацію надавачів фінансових послуг та умови здійснення ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2023 року №199 (підпункту 19 пункту 41, пункту 43 глави 3 розділу II). Рішення набирає чинності з 03 вересня 2024 року. Таким чином, вбачається, що ТОВ «МАНІФОЮ» в момент укладення договору не додержалося вимог про укладення електронного договору, а також даний договір не містить обов`язкових умов договору про споживче кредитування, які передбачені ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, даний договір позики № 6753023 від 13.01.2024 року є нікчемним в силу ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», тобто цей договір розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Цей нікчемний правочин не створив будь-яких прав та обов`язків для сторін. Тому у ТОВ «МАНІФОЮ» не виникло будь-яких прав вимоги до Відповідача. Оскільки відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» не отримало від ТОВ «МАНІФОЮ» прав вимоги до Відповідача за договором факторингу № 11-01/2024 від 11.04.2024 року. Стверджуючи, що Відповідач отримав від ТОВ «МАНІФОЮ» позику у розмірі 2 000,00 грн., ТОВ «ФК ЄАПБ» не надає жодних доказів на підтвердження цього. Хоча відповідно до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 року ТОВ «МАНІФОЮ» (Клієнт) передає ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактору) документацію, у тому числі платіжне доручення, яке підтверджує перерахування коштів на рахунок вказаний Боржником (надається Клієнтом на запит Фактора, не пізніше 3 робочих днів з дати отримання такого запиту). Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало можливість отримати та надати доказ, який підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Але не зробив цього без поважних причин. Договори про надання фінансового кредиту № 45579-01/2024 від 29.01.2024 року, № 44077-01/2024 від 29.01.2024 року, № 00001-02/2024 року від 01.02.2024 року, які укладені між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] , договори про надання фінансового кредиту є нікчемними в силу ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», тобто ці договори розглядаються з точки зору права як такі, що юридично не мали місця, не створили будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Ці нікчемні правочини не створили будь-яких прав та обов`язків для сторін. Тому у ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» не виникло будь-яких прав вимоги до Відповідача. Оскільки відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» не отримало від ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» прав вимоги до Відповідача за договором факторингу № 24052024 від 24.05.2024 року. Стверджуючи, що Відповідач отримав від ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» кредит на загальну суму 14 000,00 грн., ТОВ «ФК ЄАПБ» не надає жодних доказів на підтвердження цього. Хоча відповідно до договору факторингу № 24052024 від 24.05.2024 року ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (Клієнт) передає ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактору) документацію, у тому числі документи, що підтверджують надання (перерахування) коштів Боржникам (надаються на запит Фактора в індивідуальному порядку). Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало можливість отримати та надати доказ, який підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Але не зробив цього без поважних причин. Надаю довідку від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 18.12.2024 року про наявність чорної картки № [NUMBER] , з якої вбачається, що її номер відрізняється від реквізитів, що зазначені у договорі позики. Предмет договору факторингу № 24052024 від 24.05.2024 року не індивідуалізовано належним чином. В договорі факторингу зазначено, що перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. В матеріалах справи додаток № 1 та Реєстр боржників, який оформлений у відповідності до додатку № 1, відсутні. У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На момент укладення договору факторингу № 24052024 від 24.05.2024 року у ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» не виникло право вимоги за договорами про надання фінансового кредиту, оскільки дата повернення кредитних коштів (27.05.2024 року, 30.05.2024 року) є пізнішою, ніж 24.05.2024 року. Позивачем не додано до позовної заяви докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 24052024 від 24.05.2024 року всупереч правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року по справі №905/306/17. Позивач вважає, що копія договору факторингу № 24052024 від 24.05.2024 року, копія акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 24.05.2024 року, копія витягу з реєстру прав вимоги від 24.05.2024 року не є належними та допустимими доказами, які підтверджують перехід права вимоги до боржника [PERSON] . Договір про надання фінансового кредиту № 25062-01/2024 року від 28.01.2024 року, який укладений між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] . Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесені відповідні зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, запроваджений показник «денна процентна ставка за споживчим кредитом», встановлений порядок його обчислення та встановлений максимальний його розмір. Даний Закон набрав чинності 24.12.2024 року. Тому його вимоги мають розповсюджуватися на договір про надання фінансового кредиту від 28.01.2024 року, який укладений між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] . Так, відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. В договорі про надання фінансового кредиту не зазначена денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом. Отже, договір про надання фінансового кредиту є нікчемними в силу ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», тобто договір розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Цей нікчемний правочин не створив будь-яких прав та обов`язків для сторін. Тому у ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» не виникло будь-яких прав вимоги до Відповідача. Оскільки відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» не отримало від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» прав вимоги до Відповідача за договором факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року. Відповідач отримав від ТОВ «ФАЙНЕНС ГРУП» кредит у розмірі 8 500,00 грн., ТОВ «ФК ЄАПБ» не надає жодних доказів на підтвердження цього. Хоча відповідно до договору факторингу № 24052024 від 24.05.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (Клієнт) передає ТОВ «ФК ЄАПБ» (Фактору) документацію, у тому числі документи, що підтверджують надання (перерахування) коштів Боржникам (надаються на запит Фактора в індивідуальному порядку). Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало можливість отримати та надати доказ, який підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Але не зробив цього без поважних причин. Я надаю довідку від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 18.12.2024 року про наявність чорної картки № [NUMBER] , з якої вбачається, що її номер відрізняється від реквізитів, що зазначені у договорі позики. Позивачем не додано до позовної заяви докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року всупереч правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року по справі №905/306/17. Копія договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року, копія акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 29.04.2024 року, копія витягу з реєстру прав вимоги від 29.04.2024 року не є належними та допустимими доказами, які підтверджують перехід права вимоги до боржника [PERSON] . Позивачем надаються копії першої, другої, третьої та останньої сторінок договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року. Інші сторінки та додатки до цього договору, які є невід`ємною частиною договору, не надаються. Таким чином, надані Позивачем копії окремих сторінок договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року не можуть розцінюватися судом як належно оформлений договір факторингу та, відповідно, не дозволяє суду дослідити зміст договору факторингу в цілому. Наданий до суду витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 29042024-1 від 29.04.2024 року не містить підписів сторін та печаток, складений одноособово тільки представником Позивача, а тому є неналежним доказом, який підтверджує той факт, що до Позивача перейшло права вимоги до Відповідача. В копії акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 29.04.2024 року також не міститься інформація про боржника [PERSON] , певна інформація в цьому документі є «забіленою», що підтверджує факт того, що сам Позивач в своїх інтересах може вносити правки до документів, які надаються до суду. У зв`язку з чим, у Відповідача виникають обґрунтовані сумніви, що копії документів, які надаються до суду, відповідають їх оригіналу. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. 30.12.2024 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого вказує, що з [PERSON] було укладено наступні договори: - 28 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі Первісний кредитор, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») (ЄДРПОУ 44022416) було укладено кредитний договір № 25062-01/2024. - 13 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» (далі Первісний кредитор, ТОВ «МАНІФОЮ») було укладено Договір позики № 6753023. - 29 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» (далі Первісний кредитор, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») було укладено кредитний договір № 45579-01/2024. - 29 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» (далі Первісний кредитор, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») було укладено кредитний договір № 44077-01/2024 та 1 лютого 2024р. було укладено кредитний договір № 00001-02/2024. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав Позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання Кредитного договору. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові ВСУ № 61-20799 св 19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає: «……Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).» Укладення Кредитного договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Первісного кредитора, доступ до якої забезпечується Позичальнику через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Первісним кредитором правильності введення коду, направленого Первісним кредитором на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Первісного кредитора. Тобто, верифікація та ідентифікація Позичальника здійснюється через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно- комунікаційній системі Первісного кредитора (ІТС Первісного кредитора) та доступний, зокрема, через сайт Первісного кредитора та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Кредитного договору було здійснено в електронній формі в інформаційно- телекомунікаційній системі (ІТС) Первісного кредитора. Позичальник здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Первісного кредитора, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Позичальник обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Позичальника, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Позичальник зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Позичальника. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються Позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У заявці Позичальник зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Первісним кредитором рішення про надання кредиту. Заповнюючи Заявку, Позичальник дає свою згоду на передачу Первісному кредитору своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану і його здатності виконати зобов`язання за договором. Первісний кредитор має право зателефонувати Позичальнику за телефонним номером, вказаним в заявці, як для підтвердження повноти, точності, достовірності зазначеної в заявці інформації, так і для отримання інших відомостей, які необхідні для прийняття рішення про надання кредиту. Сторони дійшли згоди, що всі завершені дії в Особистому кабінеті в ІТС Первісного кредитора визнаються вчиненими Позичальником. При заповненні форм заявки Позичальнику необхідно внести всі обов`язкові дані, включаючи ПІБ, ІНН, адресу, суму бажаного кредиту, реквізити банківської картки, номер мобільного телефону та ін. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система Первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на Сайті Первісного кредитора і формує Особистий кабінет Позичальника. Приймаючи Заявку до розгляду, Первісний кредитор не приймає на себе зобов`язання надати кредит. У разі прийняття позитивного рішення про видачу кредиту, Первісний кредитор робить Позичальнику в Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, який містить усі істотні умови. Позичальник може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції. У випадку готовності Позичальника прийняти пропозицію (оферту), Позичальник натискає кнопку Згоди, після чого Позичальнику надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який Позичальник має ввести у відповідне поле. У момент введення коду на Сайті Первісного кредитора Позичальник направляє Первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду Кредитний договір вважається підписаним. Тобто, для укладання Кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторінелектронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти Первісним кредитором було чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно саме Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Наведене вище, у свою чергу свідчить про належне укладення Кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки, щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанова від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження№ 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.01.2022 у справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до умов Кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Для укладення Кредитного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті Первісного кредитора Позичальником ВЛАСНОРУЧ! Таким чином, Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». З чого слідує, що не спростування Відповідачем презумпції правомірності Кредитного договору - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення Кредитного договору, підлягають виконанню. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки Кредитний договір є дійсним та ніким не оскаржений. Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим. Отже, Позивачем доведено факт укладання Відповідачем Кредитного договору в електронній формі та підписання Кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги Позивача є законними та обґрунтованими, а Відповідач намагається никнути виконання взятих на себе зобов`язань. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договорами щодо їх пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення позики. Слід зазначити, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися відповідно до умов укладеного договору. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідають волевиявленню сторін. Щодо тверджень Відповідача, про ненадання Позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляє, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеними з Первісними кредиторами кредитних договорів, щодо яких виник спір, з тих причин, що Позивач не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 ПОЛОЖЕННЯ Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні договору. Ідентифікація Позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кошти, має банк- емітент та Відповідач [PERSON] . Ні Первісний кредитор, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Згідно ч. 1, 2 ст. 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи та за рішенням суду. З метою надання, вичерпної інформації по справі, Позивач, після отримання Відзиву на позовну заяву, звернувся до Первісних кредиторів з відповідними запитами про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів [PERSON] за укладеними договорами. Станом на 27 грудня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було отримано відповідь на свій запит. Водночас повідомляємо, що після отримання повної інформації від первісних кредиторів, вона буде невідкладно долучена до матеріалів справи окремим клопотанням. На момент подачі позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано до суду всі наявні документи по кредитним справам, які були передані Первинними кредиторами в рамках укладених Договорів факторингу. Однак, Позивач звернувся до первісних кредиторів із запитами для отримання додаткових доказів з метою повного та всебічного розгляду справи, а також для спростування тверджень Відповідача, які було зазначено у відзиві на позовну заяву. У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Наголошуємо на тому, що договори, укладені між Відповідачем та Первісними кредиторами, Договори факторингу, укладені між Первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтями 526 і 1049 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені у статті 1050 цього Кодексу. Зокрема, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до частини другої статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статей 512 і 514 цього Кодексу кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Слід також зазначити, що ст. 1080 ЦК України передбачає, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Таким чином, на підставі Договорів факторингу позивач одержав від попередніх кредиторів право вимоги по заборгованості Відповідача, що підтверджується вищезазначеними договорами факторингу та витягами з реєстрів боржників. Щодо надання повних реєстрів боржників, повідомляємо, що вони носять в собі зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, в зв`язку з чим, весь реєстр надати Позивач не може. Але, для повного та об`єктивного дослідження доказів стосовно відступлення права вимоги до позовної заяви було долучено завірені належним чином витяги з реєстрів боржників. На підставі вищенаведених фактів, які підтверджені доказовою базою встановлено, що позивач в повній мірі довів факт набуття права грошової вимоги до Відповідача. 31.12.2024 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких вказано про наявність у первинних кредиторів документів, які підтверджують переказ кредитних коштів позичальникам, також свідчить вимоги чинного законодавства України. Первісні кредитори є юридичними особами, які зобов`язані вести бухгалтерський облік своїх господарських операцій на підставі первинних документів у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Як зазначає у відповіді на відзив Позивач, первісні кредитори надають кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта за реквізитами банківської картки, зазначеної у кредитному договорі. Порядок здійснення бехготівкових розрахунків регулюється Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163. Вимоги цієї Інструкції поширюються на ініціаторів, надавачів платіжних послуг і обов`язкові для виконання ними. Ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, уключаючи застосування платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач. Ініціатор заповнює реквізити платіжної інструкції державною мовою з урахуванням вимог, зазначених в указівках щодо заповнення реквізитів платіжної інструкції, оформленої в паперовій або електронній формі (додаток), та вимог розділів II?IV, VI цієї Інструкції. Надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті. У відповідності до ч. 5 ст. 31 Закону України «Про платіжні системи» після виконання платіжної операції надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надати платнику у спосіб та в порядку, визначені договором, таку інформацію, зокрема, відомості, які дають змогу платнику ідентифікувати виконану платіжну операцію та інформацію про отримувача; дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції, дату валютування ( у разі її зазначення). Надавач платіжних послуг платника зобов`язаний надавати платнику інформацію, передбачену цією частиною, про кожну виконану платіжну операцію за його рахунком не менше одного разу протягом календарного місяця на безоплатній основі у спосіб, визначений договором про надання платіжних послуг. Надавач платіжних послуг платника щодня архівує платіжні інструкції, які сформовані (відправлені) платником в електронній формі, та зберігає їх протягом строку, установленого законодавством України (п. 46 З огляду на вищевикладені приписи закону, вбачається, що у кожного платника (ТОВ «МАНІФОЮ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та у надавача платіжних послуг платника мають бути платіжні інструкції та\\або відповідна інформація про виконані платіжні операції, які підтверджують безготівковий переказ коштів з його рахунку. У відповідності до умов договорів факторингу та приписів ст. 517 ЦК України у ТОВ «ФК «ЄАПБ» також мали бути відповідні докази на підтвердження переказу кредитних коштів Відповідачу. Але Позивач у відповіді на відзив перекладає свій обов`язок доказування на Відповідача, зазначаючи, що саме Відповідач має доказувати даний факт шляхом надання виписки з картки. З цього приводу Відповідач зауважує про те, що він надав до суду довідку від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про наявність рахунку, з якої вбачається, що номер платіжної картки, яка є активною, не співпадає з реквізитами картки, яка зазначається в кредитних договорах. Тому надати виписку по картці, яка не співпадає з реквізитами картки в кредитних договорах, Відповідач не має можливості. 4. ТОВ «ФК «ЄАПБ» у відповіді на відзив зазначає про презумпцію правомірності правочину, звертаючи увагу на те, що кредитні договори з ТОВ «МАНІФОЮ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» не визнані судом недійсними. Але принцип презумпції правомірності правочину не застосовується в разі, якщо правочин є нікчемним в силу закону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (постанова Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Позивач жодним чином не спростував не спростував доводи Відповідача про те, що кредитні договори з ТОВ «МАНФОЮ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» не містять всі обов`язкові умови, які визначені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемним (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Більш того, у випадку з ТОВ «МАНІФОЮ» факт порушення цією фінансовою установою вимог ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлений Національним банком України. Ухвалою суду від 17.03.2025 року витребувано докази по справі, а саме від Національного Банку України, (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, код ЄДРПОУ 0032106) копію рішення НБУ про застосування заходів впливу до ТОВ "МАНІФОЮ" у вигляді анулювання ліцензії на діяльність фінансової компанії. 14.04.2025 року до суду надійшла відповідь Національного Банку України, та надано Рішення Національного Банку України про застосування до ТОВ "МАНІФОЮ" заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії на діяльність фінансової компанії з правом здійснювати діяльність з надання фінансової послуги - надання коштів та банківський металів у кредит. Рішення набирає чинності 03.09.2024 року. Ухвалою суду від 12.08.2025 року витребувано докази по справі, а саме від: ТОВ "МАНІФОЮ" договір позики від 13.01.2024 року № 6753023 та договір факторингу від 11.01.2024 року № 11-01/2024. Від ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" кредитний договір від 28.01.2024 року № 25062-01/2024 та договір факторингу від 29.04.2024 року № 29042024-1. Та від ТОВ "Аванс Кредит" договори кредиту від 29.01.2024 року № 44077-01/2024 та № 45579-01/2024, від 01.02.2024 року № 00001-02/2024 та договір факторингу від 24.05.2024 року № 24052024. 27.08.2025 року до суду надійшли матеріали від ТОВ "ЙОТА ІНВЕСТ", а саме договір факторингу від 24.05.2024 року № 24052024 між ТОВ "Аванс Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" та реєстр боржників від від 24.05.2024 року згідно якого [PERSON] є боржником. При цьому ТОВ "ЙОТА ІНВЕСТ" зазначає, що з [PERSON] не має жодних правовідносин. 29.09.2025 року до суду надійшла відповідь на витребування згідно якої, ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" надали всі витребувані докази крім кредитного договору від 28.01.2024 року № 25062-01/2024 так як він знаходиться у позивача. Згідно договору факторингу та актів передачі, реєстру боржників відповідач [PERSON] є боржником. 10.12.2025 року надійшла заява відповідача про визнання наданих доказів недопустимими. У судове засідання сторони повторно не з`явилися. Представник позивача відповідно до прохальної частини позову просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності достатті 247 частини 2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.01.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: № 25062-01/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 8500 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 28262,50 грн., з яких 8500 грн. - тіло кредиту та 19762,50 грн. - відсотки. 29.04.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до чинного законодавства України укладено договір факторингу № 29042024-1 у відповідності до якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» вимоги до боржників. Крім того, 13.01.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: № 6753023 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 5820,00 грн., з яких 2000 грн. - тіло кредиту та 3820,00 грн. - відсотки. 11.01.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11-01/2024 згідно якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» вимоги до боржників. 29.01.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір: - № 45579-01/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 19625,00 грн., з яких 5000 грн. - тіло кредиту та 14625,00 грн. - відсотки. - № 44077-01/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 19625,00 грн., з яких 5000 грн. - тіло кредиту та 14625,00 грн. - відсотки. Крім того, між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 00001-02/2024 згідно чого відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн, внаслідок не виконання кредитних зобов`язань заборгованість становить в сумі 15400,00 грн., з яких 4000 грн. - тіло кредиту та 11400,00 грн. - відсотки. 24.05.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24052024 згідно якого ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" передає ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" вимоги до боржників. З моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалося жодних штрафних нарахувань. 14.04.2025 року до суду надійшла відповідь Національного Банку України, та надано Рішення Національного Банку України про застосування до ТОВ "МАНІФОЮ" заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії на діяльність фінансової компанії з правом здійснювати діяльність з надання фінансової послуги - надання коштів та банківський металів у кредит. Рішення набирає чинності 03.09.2024 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів`передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. платіжна картка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 1-5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Тобто, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Беручи до уваги все вказане, суд вважає встановленим той факт , що з відповідачем [PERSON] було укладено договори: - 28 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» № 25062-01/2024. - 13 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» № 6753023. - 29 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» № 45579-01/2024. - 29 січня 2024р. з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» № 44077-01/2024 та 1 лютого 2024р. № 00001-02/2024. Кошти відповідач отримував на рахунок № [NUMBER] , який сам зазначав у договорах, та підписував своїм електронним підписом. Отже судом встановлено, на не спростовано доказами відповідачем, що ним отримано від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» 8500,00 грн., від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» 2000,00 грн., від ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» 5000,00 грн., 5000,00 грн., та 4000,00 грн. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як передбачено частиною 1 статті 1081ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Наголошуємо на тому, що договори, укладені між Відповідачем та Первісними кредиторами, Договори факторингу, укладені між Первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Договори, укладені між Відповідачем та Первісними кредиторами, Договори факторингу, укладені між Первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Крім того, згідно рішення НБУ ліцензії ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ» позбавлено з 03.09.2024 року, а договір укладено з відповідачем 13.01.2024 року, та недійсним він не визнаний, відповідач не заявив вимоги про визнання договору недійсним. А тому у суду немає підстав вважати спірні договори недійсними, відповідачем не надано доказів, що ним договори оспорені, або він просив визнати їх недійсними, зустрічного позову не заявлено. Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає встановленим той факт, що відповідач уклав вказані договори та отримав кошти згідно зазначених договорів, а тому вимоги про стягнення суми тіла кредиту підлягають задоволенню. Стосовно нарахованих відсотків, суд зазначає наступне. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем, внаслідок чого були порушені права позивача. Разом з цим, суд зазначає, що за змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитами не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 132/1006/19. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків по кредитним договорам, майже втричі перевищує розмір тіла кредиту, є несправедливим. Оскільки відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, суд вважає вимоги до відповідвача, про стягнення відсотків законні, але оскільки вони в порушення ЗУ "Про права споживачів" занадто завищені, суд вважає їх можливо зменшити. А тому суд вважає, справедливим та законним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за: - кредитним договором від 28.01.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем [PERSON] № 25062-01/2024 в сумі 17000,00 грн., з яких 8500,00 грн. - тіло кредиту та 8500,00 грн. - відсотки. - кредитним договором від 13.01.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем [PERSON] № 6753023 в сумі 4000,00 грн., з яких 2000 грн. - тіло кредиту та 2000,00 грн. - відсотки. - кредитним договором від 29.01.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] № 45579-01/2024 в сумі 10000,00 грн., з яких 5000 грн. - тіло кредиту та 5000,00 грн. - відсотки. - кредитним договором від 29.01.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] № 44077-01/2024 в сумі 10000,00 грн., з яких 5000 грн. - тіло кредиту та 5000,00 грн. - відсотки. - кредитним договором від 01.02.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та відповідачем [PERSON] № 00001-02/2024 в сумі 8000,00 грн., з яких 4000 грн. - тіло кредиту та 4000,00 грн. - відсотки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідач належним чином не виконав умов укладених кредитних договорів у встановлений строк, а тому загальна сума що підлягає до стягнення становить 49000,00 грн. Відповідно дост. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеної частини позову, а саме в розмірі 1672,13 грн.

Outcome: partial