Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

13.03.2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до Ленінського районного суду м. Полтави із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послугу з постачання теплової енергії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних у сумі 43081,63 грн, а також витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води. Відповідач є суб`єктом користування послуг, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (індивідуальним споживачем), взаємовідносини між сторонами врегульовані індивідуальними договорами про надання послуг, що є публічними договорами та набули чинності з 01.12.2021 року. Нарахування за надані позивачем послуги здійснюється у відповідності до встановлених розмірів тарифів, які опубліковані на офіційному сайті підприємства. Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісячно у фіксованому розмірі. У разі застосування двоставкового тарифу, умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісячно протягом року. Положеннями Договору врегульовано, що споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги щомісячно не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим. Розмір плати за послугу постачання теплової енергії становить: умовно-змінна частина плати по двоставковому тарифу 1248,25 грн/Гкал (протягом опалювального періоду), умовно-постійна частина плати 456,36 грн (щомісячно протягом року), плата за абонентське обслуговування 29,38 грн. Так, відповідач не оплачує отримані послуги та за період з 01.10.2021 року по 01.02.2025 року за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 38185,92 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням нарахованих інфляційних втрат у розмірі 3944,66 грн та 3% річних у розмірі 951,05 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025, справа розподілена головуючому судді Грошовій Н.М. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.03.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначене у справі перше судове засідання. На підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX, з 25.04.2025 року змінене найменування Ленінського районного суду м. Полтави на Подільський районний суд міста Полтави. 22.04.2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому вона просить суд застосувати позовну давність щодо всіх вимог позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», у тому числі до стягнення нарахованих інфляційних втрат, 3% річних, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовувала тим, що позивачем не надано жодного доказу укладення між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг, а також доказів приєднання відповідача до умов індивідуального чи публічного договору. Крім того, [PERSON] зазначала, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки не містить необхідних реквізитів та не підтверджує факту надання послуг і здійснення відповідних господарських операцій. Також відповідач посилалась на те, що позивач звернувся до суду з пропуском встановленого законом строку позовної давності, оскільки частина заявленої до стягнення заборгованості виникла поза межами строку загальної позовної давності, у зв`язку з чим відповідач просила суд застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог, у тому числі щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, та відмовити у задоволенні позову. 01.05.2025 року до суду від представника позивача Посенко А. О. надійшла відповідь на відзив із змісту якої слідує, що відповідач [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , та споживачем послуг з теплової енергії та постачання гарячої води, що надається підприємством за вказаною адресою. Представник позивача зазначав, що спірні правовідносини між сторонами виникли у сфері надання житлово-комунальних послуг та регулюються положеннями цивільного законодавства, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а правовідносини щодо надання послуг з постачання теплової енергії виникли на підставі публічного договору про надання відповідних послуг, текст якого було оприлюднено на офіційному веб-сайті підприємства. Разом з цим, представник вказала, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , підприємством надається послуга з постачання теплової енергії. У квартирі [ADDRESS] у будинку послуга з постачання теплової енергії надається. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , із 13.09.2016 року обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії. Визначення обсягу спожитої теплової енергії на опалення квартир будинку та її розподіл здійснюється за показаннями зазначеного вузла обліку теплової енергії. При цьому, у зазначеному будинку відсутні приміщення, оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, а також приміщення з індивідуальним опаленням. Також представник позивача навела розрахунок визначення обсягу теплової енергії, спожитої на опалення квартири [ADDRESS] , за січень 2025 року. Згідно з розрахунком позивача, за розрахунковий період з 01.01.2025 року по 31.01.2025 року відповідно до показань вузла комерційного обліку теплової енергії житловим будинком було спожито 2914,1 Гкал 2843,276 Гкал = 70,824 Гкал. Так, опалювальна площа квартири [ADDRESS] становить 44,2 кв. м, а загальна опалювальна площа опалюваних приміщень у будинку 3139,88 кв. м, у зв`язку з чим, виходячи з пропорційного розподілу, обсяг теплової енергії, що припадає на опалення квартири [ADDRESS] за вказаний період, становить 0,99699 Гкал. При застосуванні тарифу 1248,25 грн за 1 Гкал вартість теплової енергії, спожитої квартирою [ADDRESS] за зазначений розрахунковий період, становить 1244,49 грн. Крім того, представник позивача зазначила, що відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з 01.12.2021 року споживачам послуги щомісяця проводиться нарахування плати за абонентське обслуговування. Розмір плати за абонентське обслуговування нараховувалось щомісячно у фіксованому розмірі на один особовий рахунок, незалежно від кількості мешканців у квартирі. Позивач посилався на те, що граничний розмір плати за абонентське обслуговування встановлений постановою КМУ № 808 від 21.08.2019 року та станом на 01.01.2024 року становить 42,94 грн/абонента на місяць; при цьому підприємством у розрахунках зі споживачами застосовується плата за абонентське обслуговування у розмірі 20,20 грн (без урахування витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку) або 29,38 грн (з урахуванням таких витрат). У зв`язку з наведеним представник позивача зазначала, що нарахування за послугу з постачання теплової енергії та визначення заборгованості відповідача здійснювалися підприємством відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі даних обліку. Водночас, представник наголосила, що розрахунок заборгованості, доданий до позову як доказ нарахування плати та існування заборгованості, відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містить необхідні відомості, зокрема щодо адреси об`єкта надання послуг, періоду нарахування, застосованих тарифів, обсягів спожитих послуг, здійснених оплат споживачем, розмір наданих субсидій та залишку заборгованості. Нарахування плати за послуги проводились підприємством відповідно до вимог законодавства та існуючих нормативних документів, дії позивача щодо порушення кількісних та якісних показників послуг не були визнані незаконними чи такими, що порушують права відповідача. Щодо доводів відповідача про пропуск строку позовної давності представник позивача зазначала, що перебіг позовної давності у даному випадку був продовжений у зв`язку із запровадженням на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, а також у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. У зв`язку з наведеним, на думку позивача, підстав для застосування позовної давності до заявлених позовних вимог немає. 17.07.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Полтави було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи справа передана головуючому судді Ткачуку Ю.А. Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 21.07.2025, справа прийнята до провадження судді Ткачука Ю.А., вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначене у справі судове засідання. Представник позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Посенко А. О. у судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилась. Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надала. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що відповідно до інформації з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 160009351 від 19.03.2019 року, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування за № 1088, виданого 07.10.2017 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробідько В. В., зареєстрована за вказаною адресою, що узгоджується з приєднаною до матеріалів справи відповіддю № 124479 від 17.03.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, та проживає там, що не заперечувалось відповідачем у ході розгляду справи (а. с. 5-7, 16). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оснащений загальнобудинковим вузлом комерційного обліку теплової енергії, що підтверджується актом допуску до експлуатації комерційного вузла обліку теплової енергії рег. № 480 Ж від 13.09.2016 року після проведення повірки 29.06.2016 року, Актом прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії рег. № 480 Ж від 09.12.2020 року після проведення повірки 24.11.2020 року, Актом прийняття на абонентський облік вузла комерційного обліку теплової енергії рег. № 480 Ж від 11.07.2024 року після проведення повірки 14.06.2024 року (а. с. 42-44). Водночас приміщення, оснащені індивідуальними вузлами розподільного обліку теплової енергії, у зазначеному будинку відсутні. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Судом встановлено, між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем виникли правовідносини по наданню послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (житлово-комунальних послуг). Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII). Нормами статті 12 Закону № 2189-VIII визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо від різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговування внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до абзаців 1-3, 5, 8, 9, 11 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. У разі укладення колективного договору виконавець надає уповноваженій співвласниками особі необхідну кількість договорів, що забезпечує отримання договору кожним із співвласників багатоквартирного будинку. Колективний договір і договір з колективним споживачем можуть бути укладені з виконавцем за умови обладнання багатоквартирного будинку вузлом (вузлами) обліку, який (які) забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будинку. У разі зміни тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з дня введення його в дію. 01 жовтня 2021 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року, якою затверджені публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори зі споживачами, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин, укладаються протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Доказів того, що станом на 01.12.2021 року співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії, стороною відповідача суду не надано. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , та, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є співвласником багатоквартирного будинку, отримувала послуги з постачання теплової енергії, що свідчить про приєднання відповідача до умов індивідуального договору. Відповідно до ч .2 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік комунальних послуг (далі - комерційний облік) - визначення за допомогою вузла комерційного обліку або за встановленими правилами у передбачених цим Законом випадках кількісних та якісних показників комунальної послуги, вимірювання яких забезпечується вузлом обліку, на підставі яких проводяться розрахунки за спожиті комунальні послуги. Відповідно до п. п. 2, 4 ст. 2 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» цей Закон регулює відносини щодо: розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг; формування та надання споживачам рахунків на оплату комунальних послуг. Згідно з ч. 4 ст. 10 вказаного Закону розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до Методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315, встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги (п. 1 ч. 4 Розділу І Методики). Відповідно до п. 3 розділу ІІ Методики, розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалювальному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загально будинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом ІV Методики. Як вбачається з матеріалів справи, опалювальна площа квартири відповідача становить 44,2 кв.м., а загальна опалювальна площа житлового будинку становить 3139,88 кв.м., у зв`язку з чим розподіл спожитої теплової енергії здійснювався пропорційно площі квартири відповідача. Так, Позивачем надано розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, відповідно до якого за період з 01.10.2021 року по 01.02.2025 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 38185,92 грн. Наданий розрахунок містить відомості щодо періоду нарахування, застосованих тарифів, обсягу спожитої теплової енергії, здійснених оплат та залишку заборгованості. Натомість відповідачем доказів сплати зазначеної заборгованості або доказів, що спростовують наданий позивачем розрахунок, суду не надано, не доведено, що позивач здійснював нарахування плати за послугу з порушенням вимог закону. Тому, доводи відповідача щодо необґрунтованості розрахунку суд вважає безпідставними, оскільки розрахунок здійснено відповідно до чинного законодавства та на підставі показників вузла комерційного обліку теплової енергії. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п .6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Тож, як співвласник багатоквартирного будинку, відповідач зобов`язана пропорційно до його частки забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Крім того, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. За розрахунками позивача відповідачу за період з 21.01.2024 року по 01.02.2025 року нараховані інфляційні збитки в розмірі 3944,66 грн та 3 % річних у сумі 951,05 грн. Вказані розрахунки відповідачем також не спростовані. З огляду на те, що відповідачем неналежним чином виконано його грошове зобов`язання з оплати комунальних послуг, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним. Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності суд вважає за доцільне зазначити таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено. 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято ЗУ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст.257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Відповідно по п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України в редакції Закону№ 3450-IX від 08.11.2023 вбачається, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зазначений пункт був виключений з прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 04.09.2025 на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025. Отже, враховуючи, що на всій території України було запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, під час дії якого строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, були продовжені, а також враховуючи запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, та під час якого строки позовної давності були зупинені до 04.09.2025, позивач звернувся до суду із позовом 13.03.2025, в період дії норми щодо зупинення строків позовної давності на період воєнного стану. Нарахована відповідачці заборгованість за період з 01.10.2021 по 01.02.2025 перебуває у межах позовної давності. З огляду на наведене слід дійти висновку, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з урахуванням п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які діяли на час звернення позивача до суду, тобто в межах строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а тому стягує з відповідача на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3028,00 грн (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved