Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

До Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява представника позивача Какун А. С., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 2172631 від 28 серпня 2024 року у розмірі 17 160,00 грн, з яких: 5 200,00 грн - основний борг; 15,08 грн - проценти; 10 400,00 грн - пеня; 1 544,92 грн - комісія, а також за договором позики № 76668335 від 08 листопада 2023 року у розмірі 14 586,84 грн, з яких: 4 400,00 грн - основний борг; 10 186,84 грн - проценти; 0,00 грн - пеня; 0,00 грн - комісія, а всього - 31 746,84 грн, а також судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем були укладені в електронній формі два договори позики: № 2172631 від 28 серпня 2024 року та № 76668335 від 08 листопада 2023 року. За умовами зазначених договорів первісний кредитор зобов`язувався перерахувати позичальнику грошові кошти на його банківський картковий рахунок, а позичальник - повернути суму позики у встановлений договором строк та сплатити проценти і передбачені договором платежі, зокрема комісію, а у випадку прострочення - неустойку (пеню). Позивач посилається на те, що договори укладені як електронні документи шляхом обміну електронними повідомленнями із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а також на те, що позичальник, підписуючи договори, підтвердив ознайомлення з правилами кредитування, розміщеними на вебсайтах кредитодавця. Надалі 14 червня 2021 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, за яким первісний кредитор відступив позивачу права грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрах боржників, а позивач набув статусу нового кредитора з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі відповідного реєстру боржників. На підтвердження набуття права вимоги позивач посилається на витяги з Реєстрів боржників № 41 від 24.01.2025 та № 40 від 23.12.2024, відповідно до яких до нього перейшло право вимоги до відповідача за вказаними договорами позики з визначенням складу та розміру заборгованості. Позивач стверджує, що відповідач, всупереч умовам договорів позики, не виконав належним чином грошових зобов`язань, у встановлені строки позику не повернув, платежі за користування позикою та інші передбачені договором суми не сплатив, унаслідок чого утворилась заборгованість. Також позивач зазначає, що після набуття права вимоги не здійснював нарахування нових штрафних санкцій, а неповідомлення боржника про відступлення права вимоги, за наявності такого, не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості, оскільки боржник у такому разі не позбавлений можливості виконати зобов`язання первісному кредиторові, а таке виконання було б належним. Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Решетова В. В. від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідно до протоколу зборів суддів №4 від 19 вересня 2025 року у зв`язку із втратою працездатності та тривалим перебуванням на лікарняному судді Решетова В. В., з метою дотримання розумних строків розгляду справ та для забезпечення ефективності правосуддя, прийнято рішення про заміну головуючого судді Решетова В.В. у справах, які перебувають у його провадженні, шляхом повторного їх автоматизованого розподілу. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 вересня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценка О. О. та передано йому справу для розгляду. Ухвалою судді Куценка О.О. від 29 вересня 2025 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та повторно розпочати розгляд справи по суті. Представник позивача у позовній заяві просила справу розглядати за відсутності представника позивача, а в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позов не подала, будь-яких заяв, клопотань, заперечень, контррозрахунку чи доказів на спростування доводів позивача суду не надала. За таких обставин, з урахуванням положень статей 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. У відповідності до статей 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за вищевказаними кредитними договорами на законних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 28 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики № 2172631. Також судом встановлено, що 08 листопада 2023 року між тим самим первісним кредитором та відповідачем укладено договір позики № 76668335. Зазначені договори укладені в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням договорів позичальник підтвердив ознайомлення з умовами договорів, правилами надання грошових коштів у позику та погодження з ними. За умовами договорів позики первісний кредитор зобов`язався передати позичальнику грошові кошти шляхом перерахування їх на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договорами строк, а також сплатити проценти за користування позикою та інші платежі, передбачені умовами договорів. З матеріалів справи вбачається, що за договором позики № 2172631 позичальнику надано грошові кошти у сумі 5 200,00 грн, а за договором позики № 76668335 - у сумі 4 400,00 грн, що утворює загальну суму отриманих коштів 9 600,00 грн. 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого первісний кредитор (клієнт) відступив позивачу (фактору) за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договорами позики, укладеними з фізичними особами. Згідно з умовами договору факторингу перехід права грошової вимоги від клієнта до фактора здійснюється на підставі актів приймання-передачі реєстрів боржників, які є невід`ємною частиною договору, після підписання яких фактор набуває статусу кредитора у відповідних зобов`язаннях. Відповідно до пункту 9.1 договору факторингу, з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковими угодами, зокрема Додатковою угодою № 7 від 13 червня 2022 року, договір факторингу укладено строком на 12 місяців з моменту набрання ним чинності, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а у разі якщо жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про розірвання договору не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку його дії, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік. З матеріалів справи не вбачається доказів розірвання або припинення договору факторингу у встановленому сторонами порядку. Надані позивачем копії договору факторингу, додаткових угод до нього та реєстрів боржників свідчать про фактичну пролонгацію договору факторингу та продовження його дії у наступні роки. За таких обставин суд дійшов висновку, що договір факторингу № 14/06/21 був чинним як на момент укладення кредитних договорів з відповідачем, так і на момент відступлення права грошової вимоги та звернення позивача до суду. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 41 від 24.01.2025, складеного на виконання договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 2172631. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 40 від 23.12.2024, складеного на виконання договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 76668335. Відповідач належним чином не виконала зобов`язання за укладеними договорами позики, а саме не повернула у повному обсязі отримані грошові кошти у строки та порядку, визначені договорами. Доказів належного виконання зобов`язань шляхом повернення отриманих сум первісному кредитору або позивачу до матеріалів справи відповідачем не надано. Будь-які заперечення з боку відповідача, спростування доводів позивача, контррозрахунок заборгованості, докази повного чи часткового погашення боргу, а також доводи щодо недійсності договорів, відсутності факту отримання коштів чи переходу права вимоги у справі відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення основної суми боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню за договором позики № 2172631 у розмірі 5 200,00 грн та за договором позики № 76668335 у розмірі 4 400,00 грн, а всього разом 9 600,00 грн. Щодо вимог про стягнення процентів: Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що умовами договору позики № 2172631 передбачено нарахування процентів за користування позикою, а розмір несплачених процентів, заявлених до стягнення, становить 15,08 грн. Також з матеріалів справи вбачається, що умовами договору позики № 76668335 передбачено нарахування процентів за користування позикою, а розмір несплачених процентів, заявлених до стягнення, становить 10 186,84 грн. Відповідач не надала суду заперечень щодо розміру нарахованих процентів, не подала доказів їх сплати, не послалася на наявність передбачених законом підстав для звільнення від їх сплати, зокрема таких, які б були пов`язані зі спеціальним статусом позичальника. Оскільки проценти за користування кредитом прямо передбачені умовами договорів, відповідають природі кредитного зобов`язання та не спростовані відповідачем, вимоги позивача про їх стягнення є законними та обґрунтованими. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за договором позики № 2172631 у розмірі 15,08 грн та за договором позики № 76668335 у розмірі 10 186,84 грн. Щодо стягнення неустойки (штрафу, пені): Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України, на території України запроваджено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє станом на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а неустойка, нарахована з 24.02.2022 року, підлягає списанню кредитодавцем. Отже, за наявності прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що настало у період дії воєнного стану, позивач не мав права нараховувати відповідачу неустойку. З урахуванням того, що пеня за договором позики № 2172631 заявлена до стягнення за прострочення у період дії воєнного стану, підстави для її стягнення у розмірі 10 400,00 грн не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в цій частині позову слід відмовити. Щодо правомірності та стягнення комісії за надання кредиту: Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які зобов`язують кредитодавця надавати споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів. З дослідженого договору позики № 2172631 та паспорта споживчого кредиту до нього убачається, що комісія за надання кредиту прямо передбачена договором як плата, пов`язана саме з наданням кредиту. Крім того, її розмір, порядок нарахування та сплати, включення до загальної вартості кредиту для споживача чітко визначені та були доведені до відома позичальника до укладення договору. Також сума нарахованої та несплаченої комісії відображена в розрахунку заборгованості та входить до загальної вартості кредиту. Підписуючи договір та паспорт споживчого кредиту шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідач підтвердила, що отримала усю передбачену законом інформацію, у тому числі щодо нарахування та розміру комісії, та погодилася з умовами договору. Суд не встановив, що умови договору в частині встановлення комісії за надання кредиту порушують вимоги Закону України «Про споживче кредитування» або покладають на споживача обов`язок сплачувати платежі за дії, які кредитодавець вчиняє виключно у власних інтересах і які не пов`язані з наданням фінансової послуги. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту за договором позики № 2172631 від 28 серпня 2024 року у розмірі 1 544,92 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: за договором позики № 2172631 від 28 серпня 2024 року: 5 200,00 грн основний борг - 15,08 грн проценти - 1 544,92 грн комісія, всього 6 760,00 грн. За договором позики № 76668335 від 08 листопада 2023 року: 4 400,00 грн основний борг - 10 186,84 грн проценти, всього 14 586,84 грн. Усього підлягає стягненню 21 346,84 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 31 746,84 грн, задоволено вимоги на суму 21 346,84 грн, що становить 67,24 % від ціни позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі: 3 028,00 грн * 21 346,84 / 31 746,84 = 2 036,05 грн.

Outcome: partial