Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

06.03.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ЛІНЕУРА Україна» (первісний кредитор) та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 4447881. 31.07.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 31/07/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало належні йому права вимоги за первинними договорами, позивачу. Відповідно до Реєстру боржників від 31.07.2025 року до вказаного договору факторингу та розрахунком заборгованості позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором від 10.02.2024 року № 4447881 в загальному розмірі 22 618 грн. 78 коп., з яких: -5 199 грн. 92 коп. заборгованість за тілом кредиту; -14 818грн. 86 коп заборгованість за нарахованими процентами; -2 600 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Враховуючи, що відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення коштів не виконала, сторона позивача просить стягнути з неї зазначену заборгованість за вказаним кредитним договором та понесені судові витрати, які складаються з витрат сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.03.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем як позичальницею укладено кредитний договір № 4447881 (а. с. 160-180). Відповідно до пунктів 1.1. 1.6. цього Договору, ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачці кредит в розмірі 5 200 грн., строк кредиту - 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів, стандартна процента ставка 2, 50% в день, знижена процентна ставка 1, 5% в день. 31.07.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 31/07/2025 (а. с. 97-106). У відповідності до п. 1 вказаного договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настава або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно з даними реєстру боржників та розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, на підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 06.03.2024 року № 4447881 в загальному розмірі в сумі 22 618 грн., з яких: 5200 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14 818 грн. 78 коп заборгованість за нарахованими процентами; 2 600 грн. заборгованість за нарахованими позивачем процентами (a. c. 134-146). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач не виконав умов вищевказаного договору Відповідно дост. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, щопозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 12 вказаного Законуякщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно ст. 4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою зокрема вважається послуга з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Статтею 6 цього Закону фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначенимиданим Законом; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Отже, між сторонами вказаних кредитного договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. Судом встановлено що доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Крім того, на час ухвалення даного рішення вказаної заборгованості відповідачем добровільно не погашена, оскільки суду не надано жодних відомостей про протилежне. Тому позов підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що стороною позивача позивача за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., що стверджується платіжною інструкцією № 8719 від 22.12.2025 року (а. с. 24). Окрім того, стороною позивача понесені судові витрати за професійну правничу допомогу, вартість яких становить 10 000 грн. Так, відповідно до договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, акту № 13855 прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг), адвокат Столітній Михайло Миколайович надав стороні позивача юридичні послуги відповідно до вказаного договору, а останній прийняв надані послуги, а саме: -зустріч адвоката з клієнтом, надання адвокатом первинної консультації з правових питань у рамках цивільного судочинства; -дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи; -аналіз чинного законодавства, судової практики; -підготовка позиції по суті справи; -письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку; -проведення заходів, спрямованих на отримання письмових доказів; -складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитними договорами; -cкладання та оформлення додатків до позовної заяви; -складання та оформлення процесуальних документів; -представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, в тому числі, в судових засіданнях. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 10 000 грн. (а. с. 26-28, 146-147). Згідно з положенням ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати (крім судового збору), пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Поряд з тим, адвокат Столітній М. М. не брав участь в жодному судовому засіданні, в матеріалах справи відсутній письмовий консультаційний висновок, а підготовка позиція по суті спору та складання та оформлення додатків до позову входять до процесу складання позовної заяви. Суд, вивчивши зазначену вище документацію, з урахуванням вказаних доводів, задоволення вимог позивача, принципів розумності та співмірності, незначної складності справи, вважає, що слід стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень. Отже, дані судові витрати підлягають присудженню з відповідачки на користь позивача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст. ст. 11, 512, 514, 526, 530, 610, 612, 629, 1048, 1050, 1054, 1077 ЦК України та,

Outcome: approved