Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач звернувся із позовом в якому зазначив, що ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено Договір №04.03.2025-100002148 від 04.03.2025р. про надання кредиту, за умовами якого останньому на умовах строковості, поворотності та платності надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. за яким термін договору встановили до 18.08.2025р.. В порушення умов кредитного договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 18.08.2025р. утворилась заборгованість в розмірі 28049,96 грн., з яких 15000,00 грн. прострочені платежі по тілу кредиту, 11550,00 грн. по процентах, 6825,00 грн. неустойка. У судове засідання 18.03.2026р сторони, не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повідомлений R067091931785 за адресою реєстрації місця проживання з поміткою «вручено особисто» повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного тексту рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 04.03.2025р. між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено Договір №04.03.2025-100002148 про надання кредиту, за умовами якого останньому на умовах строковості, поворотності та платності надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 15000,00 грн. Термін дії Договору: до 18.08.2025р.. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 37950,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3920,58%. В п.6 Паспорту кредиту сторони узгодили, що неустойка за невиконання/неналежне виконання Споживачем грошових зобовязань з повернення Суми кредиту складає 225,00 грн. що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. У договорі сторони також узгодили графік повернення кредитних коштів та процентів. Договір та паспорт кредиту підписаний одноразовим ідентифікатором: A628 Згідно довідки ТОВ «УПР» №180-1211 від 12.11.2025 позивач перерахував відповідачу суму 15000,00 грн. на картку [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 670200762. Доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима у повному обсязі матеріали справи не містять. З довідки-розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача по кредитному договору складає 15000,00 грн. тілу кредиту, 11550,00 грн. проценти, 6825,00 грн. неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 04.03.2025 по 18.08.2025. Детального розрахунку заборгованості позивач суду не надав. Проте позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач на виконання умов договору сплатив: 17.03.2025р 2850,00 грн. 03.04.2025р 3525,00 грн.; 14.04.2025р 2850,00 грн.; 28.04.2025р 2850,00 грн. Загальною сумою 12075,00 грн. Отже із цього вбачається, що відповідач перші 4 платежі здійснив згідно визначеного паспортом кредиту графіку. В дальшому мав згідно графіку вносити в період з 12.05.2025р по 04.08.2025р. проценти загальною сумою 10500,00 грн. та платежем 18.08.2025р. мав закрити кредитні зобов`язання, шляхом внесення 1050,00 грн процентів та 15000,00 тіла кредиту. За таких умов суд дійшов висновку, що відповідач платежем від 03.04.2025р на суму 3525,00 грн здійснив переплату за черговим платежем в сумі 675,00 грн., тому сплачена ним переплата мали піти на зарахування наступного платежу. За таких умов подальші платежі по сплаті процентів мали скласти в період з 12.05.2025р по 18.05.2025р. загальною сумою 10825,00 грн. та 18.05.2025р. платіж тіла кредиту в сумі 15000,00 грн. Отже суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором складає 15000,00 грн. тіло кредиту та 10825,00 грн. процентів за користування кредитом. Позивач розрахунку нарахованої неустойки на суму 6825,00 грн. суду не надав, в позовній заяві як на підставу нарахування посилається на п. 6.1, 9.1, 7.6 договору. Зокрема п. 9.1. Договору передбачено, що у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії(ій) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором) у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії(ій) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором) до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. В п.7.1 Договору вказано, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником будь-яких грошових зобов`язань за Договором Кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом. В п.17 Заявки вказано, що неустойка: 225 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ст.549 ЦК України Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже неустойка має виступати у виді (штрафу та пені) В паспорті кредиту п.6 «Додаткова інформація» міститься умови: Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит де за пунктом штраф і пеня позначено прочерками. Із цього суд зробив висновок, що Паспортом кредиту не передбачено розмір неустойки ані у виді штрафу, ані у виді пені. За таких підстав суд вважає не доведеним правомірність нарахування відповідачу неустойки на суму 6825,00 грн., тому ця вимога не підлягає задоволенню. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі Закону) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію». Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» що заборгованість відповідача за кредитним договором складає 15000,00 грн. тіло кредиту та 10825,00 грн. процентів за користування кредитом тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. 25825/33375,00*100%=77,38%*2422,40=1874,45 грн.

Outcome: partial