Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

27 січня 2026 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача направ до суду позовну заяву з додатками через відділення укрпошти в грудні 2025 року, про що міститься відмітка на конверті. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 11 липня 2018 року [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір № R01.00405.004099397. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17112023 відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року укладеним між АТ «Ідея банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року в сумі 65960,33 грн., з яких: 36034,42 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 29925,91 грн. - сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн. заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбулись до дати отримання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги здійснювались АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року в сумі 65960,33 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 27 лютого 2026 року о 08-55 год. та 17 березня 2026 року о 08-15 год. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції за останньою відомою адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно зі ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 11 липня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R01.00405.004099397. Відповідно до п. 1.1 договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 38522,88 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. Позичальник укладення цього договору дає доручення банку, а банк за дорученням позичальника надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів в сумі 38522,88 грн. з позичкового рахунку позичальника на рахунок № [NUMBER] в ПАТ «Ідея Банк». Призначення платежу «погашення кредитної заборгованості договір № R01.00405.003564180 від 17.01.2018 р.». Банк надає кредит строком на 94 місяці. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника для зарахування за призначенням (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 1.3 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 23,51 % річних від залишку суми кредиту. Відповідно до п. 2.1 договору позичальник повертає кредит з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 94 щомісячних внесках включно до 11 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. В договорі наведений графік щомісячних платежів з 11 серпня 2018 року по 11 травня 2026 року. 11 липня 2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву, а також паспорт споживчого кредиту відповідно до якого сторони погодили основні умови договору: тип кредиту - кредит, мета отримання кредиту на поточні потреби, сума кредиту 38522,88 грн., спосіб надання кредиту безготівковий, процентна ставка та тип, % річних 23,51 фіксована, строк кредиту 94 місяці. Визначено графік повернення кредиту, відповідно до якого відповідач, з 11 серпня 2018 року по 11 травня 2026 року, повинен вносити щомісячний платіж в розмірі 900,46 грн., який складається з суми кредиту та відсотків. Кредитні кошти використані відповідачем на погашення кредитної заборгованості за договором № R01.00405.003564180 від 17.01.2018 р. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 11 липня 2018 року по 17 листопада 2023 року. [PERSON] частково виконував взяті на себе зобов`язання, що підтверджується випискою по особовому рахунку. Останній платіж здійснено позивачем 22 січня 2020 року. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК), договір є підставою для виникнення зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ідея Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом. Позивач вказує, що заборгованість відповідача за основним боргом становить 36034,42 грн., заборгованість за відсотками 29925,91 грн. Відповідачем не надано доказів щодо погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Заборгованість відповідача за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року складається з: 36034,42 грн. - суми заборгованості за основним боргом; 29925,91 грн. - суми заборгованості за відсотками, разом становить 65960,33 грн., а тому вказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17112023 відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року укладеним між АТ «Ідея банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно з п. 2.1. договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а останнє приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея банк» за плату на умовах, визначених договором. Пунктом 3.1 договору факторингу передбачено, що сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги, по реєстру боржників складає: 1) по реєстру боржників № 1 (лот № 2 ) 1110000,00 грн., 2) по реєстру боржників № 2 (лот № 6) 2723000,00 грн. Загальна сума фінансування фактором клієнту під відступлення прав вимоги становить 3833000,00 грн. та включає в себе фінансування відповідно до реєстру боржників № 1 та реєстру боржників № 2. При цьому сторони погодили, що сума гарантійного внеску в розмір 200000,00 сплачена фактором на рахунок клієнта на підставі договору про участь у торгах від 17 жовтня 2023 року, зараховується до суми фінансування, у зв`язку з чим загальна сума фінансування згідно договору, що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 3663000,00 грн. Згідно з п. 4.1. договору факторингу, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування в розмірі 3663000,00 грн. шляхом перерахування 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку та підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, друкованого реєстру боржників, договору за допомогою сервісу електронного документообігу «вчасно». Згідно з платіжною інструкцією від 20 листопада 2023 року №20494 ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило оплату в сумі 3633000,00 грн. за відступлення прав вимог згідно Договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року. ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року в сумі 65960,33 грн., а відповідач прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх, однак останній в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача, за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року в сумі 65960,33 грн. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року у відповідних сумах, які підтверджуються наявними у матеріалах справи документами. Відповідно до реєстру боржників № 2 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року в сумі 65960,33 грн., яка складається з: 36034,42 грн. - суми заборгованості за основним боргом; 29925,91 грн. - суми заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). Враховуючи критерії справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов до висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор (АТ «Ідея Банк»), тобто на суму заборгованості за кредитним договором № R01.00405.004099397 від 11 липня 2018 року в сумі 65960,33 грн., яка складається з: 36034,42 грн. - суми заборгованості за основним боргом; 29925,91 грн. - суми заборгованості за відсотками. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем на користь первісного кредитора матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного, вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved