Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

28.01.2026 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1427-6086 від 29.07.2024 у розмірі 50156 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 29.07.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1427-6086, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит у розмірі 14300 грн зі строком кредитування на 365 днів. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання. Відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 10.12.2025 заборгованість за кредитним договором становить 64927,80 грн. Враховуючи застосування кредитодавцем програми лояльності, а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 14771,90 грн, просить суд стягнути не повну суму заборгованості а лише її частину, а саме 50156 грн. Ухвалою судді від 02.02.2026 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідачки Хворост Д.М. зазначила, що у зв`язку з прийняттям 22.11.2023 Закону України № 3498-хІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, та яким були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме: згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, враховуючи, що кредитний договір № 1398-2028 укладено 21.05.2024, тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення, тобто денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1%. Водночас, позивач не привів умови договору позики до відповідності Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 1,5% (1,18%) в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Вважає, що слід застосувати ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Оскільки умова договору про розмір процентів від самого початку суперечила імперативним вимогам закону щодо максимальної ставки з 21 серпня 2024 року, вона є нікчемною в цілому, у зв`язку з цим вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1048, ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог позивача потрібно відмовити повністю. Представник відповідача наводить розрахунок нарахування та погашення заборгованості за кожен період з відповідними формулами, згідно з яким нараховані проценти за ставкою 1,5% в день (29.07.2024 20.08.2024) становлять 4933,50 грн, нараховані проценти за обліковою ставкою НБУ (21.08.2024 28.11.2025) 1295,51 грн, загальна сума законно нарахованих процентів 6229,01 грн, загальна сума внесених відповідачкою коштів 2 344 грн, погашено тіло кредиту 14300 грн, погашено процентів 6229,01 грн, переплата 813,38 грн. У зв`язку з цим зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії номер №1427-6086 від 29.07.2024 є повністю припиненими у зв`язку з їх належним виконанням. 10.02.2025 між [PERSON] та адвокатом Хворост Д.М. укладено договір № 14 про надання правової допомоги, у зв`язку з чим відповідачка орієнтовно планує понести витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Просить відмовити у позовних вимогах в повному обсязі за їх безпідставністю та необґрунтованістю та стягнути з позивача на її користь судові витрати. У поданих додаткових поясненнях представник позивача зазначає, що кредитний договір між позивачем та відповідачкою був укладений відповідно до Законів України «Про електронну комерцію», «Про споживче кредитування», підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2471, який надісланий останній на мобільний номер телефону вказаній нею у заявці. Зауважує, що відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними. Таким чином, враховуючи вищезазначене, у кредитному договорі №1427-6086 від 29.07.2024 сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і [PERSON] погодилась з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A2471. Відповідно до ч. 17 розділу 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (з 24.12.2023 по 22.04.2024 р. включно) протягом наступних 120 днів 1,5% (з 23.04.2024 по 20.08.2024 р. включно), тобто лише з 21.08.2024 р. максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%. Таким чином, станом на 29.07.2024 р. (день укладення кредитного договору № 1427-6086) законодавчо встановлено максимальний розмір денної процентної ставки 2,50%. У зв`язку з чим позивачем дотримано всіх вимог чинного законодавства та не допущено порушень до відповідача, а саме денна процентна ставка не перевищувала встановленого законодавством обмежень на момент укладення договору. Зазначає, що в розділі 8 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за неналежне виконання кредитного договору, однак позивач не нараховував відповідачу жодних процентів, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу вказала, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу складають 8500 грн. Проте на підтвердження вищевказаного не було надано договору про надання правової допомоги та не надано Акту надання послуг, а тому не зрозуміло, які саме адвокатські послуги були надані на таку суму відповідачу та протягом якого часу такі послуги надавались. Тому вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 8500 грн є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, враховуючи предмет спору. У зв`язку з цим просить прийняти додаткові письмові пояснення, повністю задовольнити позовні вимоги, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь відповідача відмовити в повному обсязі, судові витрати пов`язані з розглядом цієї справи покласти на відповідача та стягнути їх з нього в повному обсязі на користь позивача. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, до позовної заяви додане клопотання директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Резуєва Є.В., у якому він просить справу розглянути без участі представника позивача, та зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник Хворост Д.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідачки підтвердила укладення кредитного договору та не заперечила проти факту перерахування коштів відповідачці, проте зауважила, що позивач на надав цьому належних доказів. У зв`язку з неправильним нарахуванням позивачем відсотків за користування кредитом, адвокат просила повністю відмовити у задоволенні позову та заявила клопотання про надання передбаченого законодавством строку для подачі доказів понесених відповідачкою витрат на правову допомогу. Заслухавши пояснення представника відповідачки, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Щодо укладення договору: Судом встановлено, що 29.07.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1427-6086 продукту «CreditKasa» у вигляді електронного документа, який підписаний відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А2471, згідно з яким відповідачці був наданий кредит для задоволення її особистих потреб в розмірі 14300 грн шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних останнім реквізитів електронного платіжного засобу (п. 2.4, 4.1, 4.6 договору), строком кредитування 365 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення (виплати) кредиту 28.07.2025 (п. 4.13 договору), базовий період складає 30 календарних днів (п. 4.8 договору) (а.с. 13-23). Згідно з п. 4.10 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною стандартною процентною ставкою: - 1,50% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору; - 1.18% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше). Комісія за видачу кредиту становить 15.00 % від суми виданого кредиту (якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту вказано 0%, вказане означає, що комісія за видачу кредиту є відсутньою). Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого за цим договором кредиту у день видачі кредиту (п. 4.11 договору). Невід`ємною частиною цього договору є додатки: Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України (п. 12.22 договору). Електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А2471 відповідачкою був також підписаний додаток № 2 до вищевказаного договору - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1427-6086 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України (а.с. 32). Відповідно до п. 2.1 Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів продукту) продукту «Credit Kasa» (а.с. 24-31) договір або договір про відкриття кредитної лінії це електронний договір у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», який складається з договору про відкриття кредитної лінії, цих правил та інших додатків і становить домовленість кредитодавця та позичальника, спрямовану на встановлення, зміну або припинення взаємних прав і обов`язків щодо надання та обслуговування кредиту. Аналізуючи зміст договору про відкриття кредитної лінії № 1427-6086 від 29.07.2024, вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання кредиту. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Також судом встановлено, що згідно з укладеним договором [PERSON] отримала кредит у розмірі 14300 грн 29.07.2024 на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується квитанцією «LIQPAY» від 29.07.2024 (а.с. 33), довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту № 1427-6086 від 29.07.2024 (а.с. 34) та договором № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019 укладеним між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а.с. 98-102). Суд вважає, що зазначені документи є належним доказом перерахування коштів позивачем відповідачці на виконання умов кредитного договору, підтверджують реальність здійснення господарської операції, з огляду на інформацію, яка міститься у долученій квитанції, та яка відповідає даним, зазначеним у самому кредитному договорі, зокрема п. 13 договору, де міститься номер особистого електронного платіжного засобу [PERSON] . Таким чином є доведеним факт укладення 29.07.2024 кредитного договору між позивачем та відповідачем в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та виконання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 14300 грн. Факти укладення договору та перерахування відповідачці коштів згідно з договором не заперечувались стороною відповідача під час судового засідання. У наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором № 1427-6086 від 29.07.2024, зазначається, що станом на 10.12.2025 боржник має заборгованість перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у розмірі 64927,90 грн, а саме - основного боргу 9802 грн, відсотків - 52980,90 грн та комісії 2145 грн (а.с. 35-41). Матеріалами справи підтверджується, що позичальник [PERSON] допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка повністю не сплачена, але суд не погоджується зі здійсненим позивачем розрахунком заборгованості. Щодо умов договору про нарахування комісії за видачу кредиту: Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування. Пунктом 4.11 вищезазначеного договору про відкриття кредитної лінії № 1427-6086 від 29.07.2024 передбачено сплату комісії за видачу кредиту 15 % від суми виданого кредиту, що дорівнює 2145 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28)). Тому у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25)). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищезазначене, умови договору про відкриття кредитної лінії № 1427-6086 від 29.07.2024 щодо сплати комісії за видачу кредиту в розмірі 2145 грн є нікчемними. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Суд відхиляє здійснений позивачем у розрахунку заборгованості за договором № 1427-6086 від 29.07.2024 розрахунок заборгованості в частині нарахування комісії в сумі 2145 грн. Щодо тіла кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом: Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності 24.12.2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Із розрахунку заборгованості встановлено, що з 29.07.2024 до 28.07.2025 нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою 1,18 % в день, тобто у більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством. Відсоткова ставка позивачем встановлювалась та не змінювалася відповідно до змін у Законі, нарахування відсотків здійснювалося всупереч нормам законодавства. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023 року, а кредитний договір було укладено 29.07.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Суд вважає безпідставним позицію представника відповідачки щодо нарахування процентів з 21.08.2024 у розмірі облікової ставки Національного банку України та відхиляє контррозрахунок сторони відповідачки, здійсненний на підставі облікової ставки НБУ, оскільки нікчемність стосується тільки розміру процентної ставки, що перевищує встановлений законодавством розмір. Договір про відкриття кредитної лінії укладено після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення розміру процентної ставки на рівні 1,18% є нікчемними, згідно ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1% за період з 29.07.2024 до 28.07.2025, з урахуванням строку дії договору. За таких обставин суд здійснює перерахунок заборгованості відповідачки із врахуванням відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1%, у зв`язку з чим сума заборгованості за відсотками за користування кредитом з 29.07.2024 до 28.07.2025 буде становити 52195 грн (143 грн х 365 днів). Беручи до уваги, що відповідачкою за цей період сплачено 16846 грн, розмір заборгованості за відсотками буде становити 35349 грн (52195 16846). При здійсненні цього розрахунку суд враховує, що здійсненні відповідачкою платежі починаючи з 01.09.2024 не перевищували розміру заборгованості за відсотками, таким чином зарахування платежів відбувалось виключно на погашення заборгованості за відсотками та не змінювало тіло кредиту (основний борг). Суд погоджується із розрахунком позивача в частині розміру основного боргу, що не суперечить законодавству, а саме - сплачені відповідачкою кошти за період з 29.07.2025 до 28.11.2025 в сумі 4498 грн підлягають зарахуванню на сплату заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з чим розмір основного боргу становитиме 9802 грн (14300 4498). Таким чином загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором буде становити 45151 грн, з яких 9802 грн тіло кредиту та 35349 грн нараховані відсотки за користування кредитом. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, наявність очевидних ознак неспроможності позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов договору (що не були усунені позичальником) має наслідком виникнення у банку права вимагати повернення суми кредиту, що в т.ч. передбачено нормами ч. 2 ст. 1054 ЦК України. З урахуванням обставин та підтверджуючих ці обставини документів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за основним боргом та відсотками. Щодо розподілу судових витрат: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов частково, покладає судові витрати, які складаються із судового збору, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено на 90,02% (45151 х 100 : 50156), з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача частина сплаченого ним судового збору в розмірі 2396,69 грн (2662,40 грн х 90,02%). Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Під час судового засідання представник відповідачки заявила клопотання про надання строку для подання доказів щодо понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу. З метою надання можливості подати докази на підтвердження таких витрат та заперечення на такі докази, суд вважає за необхідне питання розподілу понесених сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу вирішити після надходження відповідних доказів у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial