Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Адвокат Касьяненко Д.Л. в інтересах [PERSON] звернувся з позовом, у якому просив визначити місце проживання дитини з матір`ю, в подальшому змінив предмет позову, просить надати дозвіл на виїзд з України неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька, [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, [PERSON] , [INFO] , на строк до 25.02.2027 року; надати [PERSON] та уповноваженим нею особам дозвіл на виготовлення всіх пов`язаних із перетином державного кордону України документів для виїзду за кордон її неповнолітньої дитини, [PERSON] без згоди та супроводу батька - [PERSON] . Позов обгрунтований тим, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка народилась у подружжя в шлюбі, згідно з рішенням суду від 26.02.2018 шлюб між сторонами розірваний, після розірвання шлюбу донька проживає з позивачкою. Після оголошення в Україні воєнного стану позивач з донькою виїхали до Республіки Польща, в подальшому переїхали на проживання до Республики Португалії. Неповнолітня [PERSON] навчається в 6-му класі освітнього центру «Перша Словянська школа» при Асоціації «Мир» в м. Лісабон, Португалія. [PERSON] повністю утримує доньку, забезпечує її всім необхідним, зв`язок з відповідачем втрачений, батько не цікавиться донькою, не бере участі у її вихованні та утриманні. Адвокат Касьяненко Д.Л. вказує, що у зв`язку з відсутністю згоди відповідача на виїзд доньки за кордон у супроводі її матері, [PERSON] разом з дитиною позбавлені можливості разом виїжджати за кордон та змінювати своє місце проживання у випадку, якщо така необхідність виникне, а тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом прав неповнолітньої дитини. ІІ. Процедура та позиції сторін Відповідно до ухвали суду від 20.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 12.08.2025 представник позивача - адвокат Касьяненко Д.Л. на стадії підготовчого провадження подав заяву про зміну предмета позову (а.с. 91-99). Відповідно до ухвали суду від 13.08.2025 витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Витяг з державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] (а.с. 104). 14.08.2025 на виконання вимог ухвали суду від13.08.2025 Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі направив відповідь про відсутність актового запису про смарть відповідача (а.с. 106). Відповідно до ухвали суду від 21.08.2025 заява про зміну предмета позову, подана представником позивача - адвокатом Касьяненком Д.Л. 12.08.2025, прийнята до розгляду (а.с. 109). Згідно з ухвалою суду, яка постановлена в підготовчому судовому засіданні 05.01.2026 і занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, розгляд справи призначений по суті. В судовому засіданні 16.03.2026 представник позивача - адвокат Ванжула Я.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в заяві про зміну предмета позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Додатково вказав, що позивачка разом з донькою мають тимчасове місце перебування в Республіці Португалія, [PERSON] відвідує місцевий навчальний заклад. Зі слів позивачки вони з донькою декілька разів приїздили до України. Адвокат Ванжула Я.В. вказав, що дійсно під час дії воєнного стану в Україні донька може виїжджати за межі України без дозволу батька, проте, якщо буде скасований воєнний стан, або будуть внесені зміни до законодавства, в майбутньому для перетину кордону потрібен буде дозвіл батька, з яким зв`язок втрачений, таким чином у доньки будуть перешкоди для вільного виїзду за кордон. Відповідач в судові засідання жодного разу не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, копії документів та судові виклики у справі надсилались та були доставлені до електронного кабінету відповідача, який зареєстрований в ЄСІТІС, що було з`ясовано судом, що підтверджується змістом довідок про доставку електронного листа, складеного відповідальним працівником суду (а. с. 113, 117, 126, 136, 165, 172). Документи та судові повідомлення направлялись відповідачу також засобами поштового зв`язку за останнім відомими зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 50), які повертались на адресу суду не врученими з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Баб`як М.М. подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 174). ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження (а.с. 24). Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26.02.2018 шлюб між сторонами розірваний (а.с. 149-151). 21.11.2023 [PERSON] змінила прізвище та ім`я на [PERSON] (а.с.27). Згідно з відповіддю Служби у справах іноземців та кордонів була здійснена попередня реєстрація запиту на тимчасовий захист на основі положень постанови Ради Міністрів Португалії стосовно [PERSON] , [INFO] , дата видачі 16.02.2022, дата закінчення строку відповіді 16.02.2026, підтвердження попередньої реєстрації від 11.03.2022 (а.с. 31). Зі змісту договору оренди житла від 25.10.2023 вбачається, що позивачка разом з донькою [PERSON] проживали в орендованому приміщенні за адресою Авеніда-де-Рома, номером 34 парафія Сан-Хорседе Арройос, муніципалітет Лісабона, Португалія, укладений строком на один рік по 31.10.2024, не продовжується автоматично після закінчення строку його дії, якщо в іншому випадку це не буде письмово погоджено між сторонами, то він вважається припиненим (а.с. 152-156). [PERSON] , [INFO] , навчалась у 2022/2023 роках у п`ятому класі початкової школи імені Альберта Ейнштейна у Варшаві воєводства Мазовецького, що підтверджено змістом шкільного атестату (на звороті а.с.151- 152). Відповідно до довідки, виданої 22.11.2023 директором ОЦ «Перша Слов`янська школа» [PERSON] , [INFO] , з 09.10.2023 зарахована до 6-го класу освітнього центру «Перша Слов`янська школа» при Асоціації «Мир» м. Лісабону, Португалія на 2023/2024 навальний рік (а.с. 45). Згідно з Актом обстеження умов проживання за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , складеним членами комісії Служби у справах дітей Житомирської міської ради 27.11.2025, двері в квартирі не відчинили, сусіди не надали інформацію з приводу проживання відповідача (а.с. 141). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, та мотиви суду Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з п. 4 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, серед іншого: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька без визначення відповідного часового проміжку перебування дитини в іншій державі, строку та мети виїзду, не свідчить про одноразовий виїзд, що призведе до порушення прав дитини, а також батьківських прав відповідача. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі 712/10623/17; в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 235/139/16-ц; від 31 травня 2023 року у справі №297/1949/21 В позовній заяві позивач просить надати дозвіл на виїзд з України [PERSON] в період з 01.09.2025 до 25.02.2027, тобто на той період, коли дитина вже перебувала за кордоном і до досягнення нею 16-річного віку, коли потреба в отриманні такого буде відсутня, без зазначення мети виїзду та країни перебування, фактично позивач просить надати дозвіл на виїзд за кордон безтерміново, на можливі багаторазові виїзди, для уникнення проблем з виїздом дитини за кордон в майбутньому при зміні законодавства, про що зазначив представник позивача. При цьому суд звертає увагу, що тимчасовий захист в Республіці Португалії наданий [PERSON] по 16.02.2026 (а.с. 31), будь-які докази про те, що термін перебування там продовжений в матеріалах справи відсутній; не надані докази, що дівчинка там продовжує навчання, на підставі доказів підтведжується період навчання 2023/2024 (а.с. 45); з долученої до позову копії договору оренди вбачається, що він укладений строком на один рік по 31.10.2024, не продовжується автоматично після закінчення строку його дії, якщо в іншому випадку це не буде письмово погоджено між сторонами, то він вважається припиненим (п. 1 четвертого пункту, а.с. 153), сторона позивача не надала письмових доказів, що строк договору продовжений і на який термін, що є її обов`язком; не надано також докази, що позивачка працевлаштована, має гарантоване працевлаштування по 25.02.2027 (термін, до якого просить надати такий дозвіл), здатна самостійно утримувати дитину і забезпечувати всі її потреби; на час ухвалення рішення в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, що позивач з донькою перебувають в Республіці Португалія. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вказав, що неповнолітня [PERSON] разом з позивачкою в 2022 році виїхали за межі території України, по теперішній час проживають в Республіці Португалія. У постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 131/926/14-ц, від 09 грудня 2021 року у справі № 359/1506/21, від 23 листопада 2022 року у справі №686/17187/21 зазначено про те, що обґрунтованими є висновки про відмову у задоволенні позову про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, у зв`язку із тим, що дитина, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а отже відсутня необхідність у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, у випадку коли дитина уже проживає за кордоном у визначеній країні. При цьому Верховний Суд вказував, що оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України. Крім того, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введений правовий режим воєнного стану, який триває дотепер. Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Звертаючись до суду з позовом, позивачка не зазначила причин неможливості перетину кордону України донькою без згоди відповідача на час звернення із позовом до суду. Про відсутність порушеного права дитини у зв`язку з тим, що законодавством передбачена можливість перетину кордону дитиною у супроводі лише одного з батьків у період дії в Україні правового режиму воєнного стану вказано в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №686/17187/21. Крім того, на підставі долучених матеріалів судом не встановлено, що позивач зверталась до відповідача для отримання такої згоди, але їй було відмовлено. Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що заявляючи вимогу про надання дозволу на виїзд дитини за межі України позивачка конкретно не вказала країну перебування та мету, позовні вимоги заявлені на майбутнє, до позову не долучені докази, які підтверджують неможливість неповнолітньої доньки перетинати кордон України без згоди батька, враховуючи, що під час дії в Україні воєнного стану нотаріально посвідчений дозвіл батька на виїзд дитини за кордон не потрібен. Крім того, представник позивача посилається на те, що з 2022 року [PERSON] фактично перебуває поза межами території України. Отже, судом не встановлено наявності правових підстав для надання позивачу дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України у супроводі матері без дозволу батька, вимога для надання дозволу для виготовлення документів без дозволу батька для виїзду за кордон є похідною від первісної, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Суд роз`яснює, що у разі зміни правового регулювання та виникнення спору, [PERSON] не позбавлена права на звернення до суду із відповідним позовом про надання [PERSON] дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків.

Outcome: dismissed