Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

В липні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, у якому, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 119 168,00 грн - матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири; 15 000,00 грн - моральна шкода та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказує, що 13 травня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , мало місце залиття квартири [ADDRESS] , в результаті чого була пошкоджена її квартира і їй завдано збитків, як власнику квартири. Згідно Акту про залиття житлового приміщення від 13 травня 2024 року, складеного представниками ОСББ «Степанівське», залиття квартири [ADDRESS] відбулося з вище розташованої квартири [ADDRESS] . В Акті комісія ОСББ «Степанівське» дійшла висновку, що відповідальною за завдані збитки особою є власник квартири [ADDRESS] , з якої відбулося залиття її квартири [ADDRESS] . Згідно відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Акту залиття , власницею квартири [ADDRESS] є [PERSON] . З метою визначення розміру завданого їй збитку, вона звернулась до незалежного оцінювача ПП [PERSON] . Звітом № 01/06/2024 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , встановлена вартість матеріального збитку через пошкодження майна складає 114 168,00 грн. Також, нею сплачені послуги оцінювача у розмірі 5000,00 грн. Враховуючи зазначене в результаті пошкодження її майна їй завдано матеріальних збитків на суму 119 168,00 грн. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінює у 15 000,00 грн, оскільки залиття її квартири призвело до непередбачуваних негативних змін в її житті, до зміни планів у житті в зв`язку із пошкодження її майна; вона зазнала душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням квартири, оскільки кошти на ремонт не відшкодовані по сьогоднішній день. Під час неодноразового спілкування із відповідачкою, остання та її чоловік відмовляються у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, чим також, завдають їй моральних та душевних страждань. У зв`язку із пошкодженням її квартири порушився нормальний спосіб її життя, оскільки проживання в цій квартирі, що потребує ремонту створює ряд незручностей. Після завдання їй шкоди минув вже значний проміжок часу і вона ще й досі не отримала відшкодування завданого збитку, що призводить до хвилювань та переживань. На підставі зазначеного позивачка просить про задоволення позову. У відзиві на позовну заяву представник позивача вказує, що відповідач визнає, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , а також, що 13.05.2024 року з її квартири відбулося залиття квартири позивача, внаслідок чого відповідачу була завдана матеріальна шкода. Однак, відповідач вважає, що позивачем не доведений розмір матеріальної та моральної шкоди. В акті наданому позивачем відсутнє прізвище, ім`я та по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття, але , що саме головне, не зазначена завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, орієнтовна вартість пошкоджених внаслідок залиття речей). Таким чином, зазначений доказ є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням зазначеного вище порядку, а тому не повинний братися судом до уваги. Також, суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] не має права здійснювати оцінку за напрямом «Оцінка у сфері визначення розміру збитків або шкоди», оскільки це потребує окремих знань та навичок, а згідно свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 30.06.2005 № 3361 [PERSON] має право здійснювати оцінку майна та майнових прав за такими напрямами: оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі експертна грошова оцінка земельних ділянок; оцінка машин і обладнання; оцінка дорожніх транспортних засобів; оцінка літальних апаратів; оцінка судноплавних засобів; оцінка рухомих речей, крім таких, що віднесені до машин, обладнання, дорожніх транспортних засобів, літальних апаратів,судноплавних засобів та тих, що становлять культурну цінність; оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі оцінка прав на об`єкти інтелектуальної власності; оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів (крім оцінки прав на об`єкти інтелектуальної власності; оцінка прав на об`єкти інтелектуальної власності. Оцінювач для визначення розміру завданого збитку взяв вихідні дані з дефектного акту, складеного ним же 01.06.2024 та доданого до звіту. Сам же дефектний акт передбачає присутність під час огляду, обстеження майна представника іншої сторони. Якщо особа відсутня під час складання дефектного акту необхідно вказати, що вона була належним чином повідомлена, але не з`явилась. Це необхідно для забезпечення об`єктивності оцінки та дотримання принципу змагальності. Відповідача ніхто не запрошував на огляд (обстеження) квартири оцінювачем. При цьому дефектний акт був складений через 2 тижні після події. За цей час могли виникнути інші пошкодження майна позивача, не пов`язані із залиття квартири,що дає підстави обґрунтовано сумніватися в достовірності дефектного акту. Також, згідно звіту вартість заміщення збитку завданого власнику через пошкодження майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає: 114 168,00 грн. Оскільки кошторис на будівельні роботи, пов`язані з ремонтом квартири та ремонтом меблі, зроблені оцінювачем на підставі вихідних даних, які містять дефектний акт, тому вважає, що визначений розмір завданої шкоди є необґрунтованим. Крім того, до кошторису включені витрати, які не є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. У зв`язку із цим, звіт № 01/06/2024 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] не може бути визнаний достовірним доказом, через що суд не повинен брати його до уваги, а тому витрати пов`язані із оплатою послуг оцінювача не можуть бути покладені на відповідача. Разом із цим, відповідач погоджується з тим, що внаслідок залиття квартири позивача їй була заподіяна шкода, та визнає позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40 827,00 грн. Розмір моральної шкоди визначений позивачем не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і є неадекватним, зазначеним нею в позові негативним явищам, що сталися в її житті. Позовні вимоги визначають частково в частині матеріальної шкоди у розмірі 40 827,00 грн, в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди просять відмовити, витрати по сплаті судового збору покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с.93-95). У відповіді на відзив позивач вказує, що відповідач не надала жодного доказу, який би підтверджував заперечення відповідача проти позову, що зазначені у відзиві. Відповідач стверджує, що Акт про залиття квартири, що складений 13 травня 2024 року є недопустим доказом, оскільки не відповідає формі, що йде як додаток до Наказу Державного комітету з питань ЖКГ від 17.05.2005 р. № 76. Дійсно в п. 2.3.6 вказаного вище Наказу зазначено, що у разі залиття , аварії квартир складається відповідний акт ( додаток 4), але даний пункт (2.3) стосується саме технічного обслуговування жилих будинків і стосується диспетчерських служб, що створюються для централізованого управління і контролю за технічним станом житлового фонду. Також , даний Наказ не забороняє використання інших форм Актів про залиття квартир. То ж посилання відповідача на вказаний наказ є безпідставним. Також, безпідставними є твердження відповідача, що Акт про залиття квартири є підставою для визначення розміру завданої матеріальної шкоди. Акт про залиття квартири встановлює лише факт самої події залиття квартири, що і підтверджено Актом від 13 травня 2024 року. Відповідач також не надає доказів оскарження цього Акту. Тож, враховуючи викладене, Акт про залиття квартири від 13 травня 2024 року є належним доказом, який підтверджує факт залиття належної їй квартири, а відповідач визнає цей факт. Відповідач безпідставно зазначає, що Звіт товарознавчого дослідження № 3361 є недостовірним доказом, оскільки в документах, що підтверджують кваліфікацію оцінювача не має зазначатися, що оцінювач має право проводити оцінку саме у сфері визначення розміру збитків. Визначення завданих збитків відноситься також до оцінки майна, а тому кваліфікація оцінювача в даному випадку підтверджена належним чином. Щодо присутності під час огляду пошкодженого майна представника іншої сторони, то це є обов`язковою умовою для проведення оцінки і не передбачено жодним нормативним документом. Відповідачем не надано жодного доказу, який би спростовував об`єктивність Звіту товарознавчого дослідження №3361 (а.с.107-109). Рух справи. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2024р. визначено суддю Лещенко О.В.. 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі. 30 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 29 вересня 2025 року. 12 січня 2026 року керівником апарату суду винесено розпорядження про здійснення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у зв`язку з закінченням строку відрядження судді Лещенко О.В. 12 січня 2026 року справу було перерозподілено на суддю Одарюка М.П. 19 січня 2026 року справу прийнято до свого провадження суддею Одарюком М.П., призначено розгляд справи на 12 лютого 2026 року та в подальшому за клопотанням представника відповідача на 12 березня 2026 року та 16 березня 2026 року. Позиція учасників цивільного процесу. В судове засідання позивач не прибула, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, згідно відзиву на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами пунктів 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Позивачка [PERSON] є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1250 (а.с.10-14). Згідно Акта про залиття житлового приміщення від 13 травня 2024 року (а.с.15), що в результаті обстеження 37 квартири вода потрапила до неї з вище розташованої квартири [ADDRESS] , доступ для огляду і встановлення причини затоплення власники квартири [ADDRESS] не надали, що унеможливило встановити точну причину затоплення квартири [ADDRESS] , а зі слів власників квартири [ADDRESS] причиною залиття нижче розташованої квартири є пошкодження котла опалення в квартирі [ADDRESS] , що спричинило витік великої кількості води і залиття нижче розташованої квартири [ADDRESS] . На день обстеження комісія встановила: під час залиття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , було пошкоджено водою: гібсокартону стелю в кухні квартири та частково в сусідній кімнаті, а саме: гібсокартоне покриття стелі, штукатурка стелі та фарбування стелі. Повністю залита та пошкоджена підлога кухні та коридору (ламінат). Частково пошкоджені водою шпалери в кухні та сусідній кімнаті. Під час залиття водою була замкнута електрика кухні, залиті водою побутові прилади (плита, духовка, холодильник, котел, витяжка, мікрохвильова піч), пошкоджені кухонні меблі. Отже, факт залиття належної позивачці квартири підтверджено наявними в матеріалах справи доказами і як вбачається зі змісту відзиву на позов, відповідач визнає, що залиття квартири позивачки відбулось внаслідок пошкодження котла опалення в квартирі [ADDRESS] , що спричинило витік великої кількості води і залиття нижче розташованої квартири [ADDRESS] . Згідно Звіту № 01/06/2024 від 01.06.2024 Про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ПП [PERSON] , здійсненого за замовленням позивачки, вартість збитку завданого власнику через пошкодження майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає: 114 168,00 грн (а.с.18-38). З матеріалів справи вбачається, що за послуги з оцінки вартості відновлювального ремонту позивачка сплатила на рахунок ПП [PERSON] 5 000,00 грн, що підтверджується копією акту № 03/06/2024 здачі приймання виконаних робіт, копією рахунку на оплату №03/06/2024 від 10.06.2024 та копією платіжної інструкції від 11 червня 2024 року. Відповідач заперечуючи проти суми матеріальної шкоди, яка була визначена ПП [PERSON] у Звіті № 01/06/2024 від 01.06.2024 Про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику майна, жодних доказів на спростування до суду не подав. Позивач надав фаховий звіт суб`єкта оціночної діяльності. Якщо відповідач вважає суму 114 168,00 грн завищеною, вона була зобов`язана клопотати проти призначення судової будівельно технічної експертизи, яка є основним засобом спростування розміру збитків у суді. Невикористання відповідачем свого права на експертизу покладає на нього ризик настання наслідків такої процесуальної бездіяльності ( правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.05.2021 у справі № 761/12945/19). Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч.1 ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Частиною 1 ст. 177 ЖК України встановлено обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання. При цьому, згідно з ч.1 ст. 179 ЖК України користування квартирами приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доводи відповідача про те, що Акт комісії від 13.05.2024 не є належним та допустимим доказом по справі відхиляється, з огляду на таке. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, у разі аварії чи залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму вищезазначеного акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної особи не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Таким чином, законодавством чітко визначено, що факт залиття, його причина та обсяг пошкоджень мають фіксуватись у складеному акті комісійного обстеження приміщення, у якому відбулось залиття. Саме такий акт і є відповідним (належним, допустимим, достовірним) доказом, на підставі якого відбувається розрахунок матеріальної шкоди вартості відновлювального ремонту. Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками залиття квартири позивачки 13.05.2024 було складено Акт про залиття у якому відображено причина та обсяг пошкоджень житла позивачки. Суд вважає, що у вказаному Акті зазначені всі обов`язкові реквізити, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже даний акт відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, і є належним та допустимим доказом. Та обставина, що відповідач не підписав даний акт, не свідчить про недостовірність вказаного Акта комісії, адже відповідач жодними належними та допустимими доказами не спростував факт залиття квартири позивачки внаслідок поломки котла. У постанові Верховного Суду від 12.11.2018 у справі №753/20314/15 зазначено, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи. З огляду на наведене, доводи відповідача про те, що позивачка не довела, що Акт про залиття підтверджує вину відповідача, оскільки складений без його участі, судом відхиляються. На спростування доводів позивачки щодо вини відповідача в залитті належної їй квартири відповідачем не надано жодного доказу, навпаки у відзиві на позовну заяву відповідач визнає, що залиття квартири сталося з її вини. Отже, суд вважає, що залиття сталося з вини відповідача. Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. В ході розгляду справи відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у залитті квартири позивачки, не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачці шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Згідно положень ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Якщо відповідач вважав суму 114 168,00 грн завищеною, то був зобов`язаний клопотати про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яка є основним засобом спростування розміру збитків у суді. Невикористання відповідачем свого права на експертизу покладає на нього ризик настання наслідків такої процесуальної бездіяльності (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.05.2021 у справі № 761/12945/19). Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги вищенаведені обставини та те, що позивачка зазнала матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири саме внаслідок неправомірних дій відповідача, враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачці внаслідок залиття квартири підтверджений Звітом № 01/06/2024 та становить 114 168,00 грн, суд вбачає необхідним стягнути вказані грошові кошти з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати понесені позивачкою у результаті проведення експертизи вартості завданого власнику збитку в сумі 5000,00 грн. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частинами 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3постанови № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до пункту 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивачки, з вини відповідача внаслідок якого було пошкоджено її майно, також це залиття очевидно спричинило у позивачки переживання, певні душевні та психологічні страждання, а також негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді. З огляду на те, що внаслідок залиття квартири, що сталося з вини відповідача, позивачка зазнала душевних страждань, суд, враховуючи принципи розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір у розмірі 1290,98 грн, що є пропорційною сумою розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial