Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позовна заява обгрунтована наступним. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.09.2009 у справі №2-1248/2009 з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2009 і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.10.2011 у справі №2-1523/11 їх шлюб із відповідачкою було розірвано. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №51933539, виданого Липовецьким відділом ДВС, станом на червень 2024 року становить 66855,08 грн. Починаючи з січня 2013 року позивач почав проживати разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] . За час їх спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження та актового запису про народження дитини. [INFO] [PERSON] померла. Її смерть стала трагедією як для дитини так і для нього. Наразі його сім`я складається із нього та його дочки [PERSON] , яка перебуває на його утриманні. Позивач працює у Фермерському господарстві «Україна» на посаді електрогазозварювальника та його дохід за шість місяців 2024 року становить: лютий 2024 9245,92 грн., з яких після відрахування всіх податків, аліментів в сумі 3721,48 грн., на руки він отримав 3721,28 грн.; березень 2024 9284,20 грн., з яких після відрахування всіх податків та 3736,89 грн. аліментів, на руки він отримав 3736,89 грн.; квітень 2024 10490,8 грн., з яких після відрахування всіх податків та 4222,54 грн. аліментів, на руки він отримав 4222,54 грн.; травень 2024 10085,05 грн., з яких після відрахування всіх податків та 4059,23 грн. аліментів, на руки він отримав 4059,23 грн.; червень 2024 8392,63 грн., з яких після відрахування всіх податків та 3378,04 грн. аліментів, на руки він отримав 3378,03 грн.; липень 2024 10284,41 грн., з яких після відрахування всіх податків та 4834,89 грн., на руки він отримав 5289,62 грн. Отримані суми доходу ним щомісячно витрачаються на утримання малолітньої дитини, харчування, придбання одягу, взуття, засобів гігієни, учнівського приладдя, а також на своє існування, утримання житла, оплату комунальних послуг. Так, за комунальні послуги ним сплачено: січень 2024 року - 3986,27 грн.; лютий 2024 року - 3086,33 грн.; березень 2024 року - 326,01 грн.; квітень 2024 року - 588,82 грн.; травень 2024 року 480,96 грн; червень 2024 року 403,39 грн.; липень 2024 року 224,18 грн.. Таким чином, здійснювати утримання дитини та сім`ї в цілому, він не має фінансової спроможності сплачувати заборгованість за аліментами. Наведені обставини, а саме: передчасна смерть матері дитини, яка залишилася виключно на його утриманні, його фінансова неспроможність сплати заборгованість за аліментами, після досягнення сином [PERSON] повноліття, мають для нього істотне значення, через що він вимушений звертатися до суду із даним позовом. На підставі викладеного просив зміни його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася під час примусового виконання виконавчого листі виданого Вінницьким районним судом Вінницької області. Ухвалою суду від 11.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 37). Ухвалою суду від 21.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 64). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Власюк А.В. не з`явилися, позивачем подано до суду заяву, в якій він просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення суду в разі неявки відповідачки в судове засідання (а.с. 62). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивач, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Направлена судом судова повістка повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачкою у визначений судом строк до суду не подано. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Липовецького відділу ДВС, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи по суті судом було встановлено наступні обставини. Відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] народився [INFO] в с. Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області (а.с. 4). З копії витягу з реєстру Вінницької теритоіральної громади №2023/010672706 від 28.12.2023 позивач [PERSON] з 21.05.1999 зареєстрвоаний за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-зворот). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.09.2009 у справі №2-1248/2009 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожитокового мінінуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.07.2009 (а.с. 5). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.10.2011 у справі №2-1532/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла у віці 48 років, [INFO] (а.с. 11). Відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 13.08.2024 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за вказаною адресою зареєстрована та проживає [PERSON] , 2014 року народження, з батьком [PERSON] з січня 2013 року. За результатами обстеження комісія дійшла висновку, що [PERSON] проживає та знаходиться на повному утриманні та забезпеченні батька і потребує постійної опіки (а.с. 9). Згідно копії довідки КЗ «Турбівський ліцей №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» №131 від 19.08.2024, [PERSON] навчається у 5-А класі КЗ «Турбівський ліцей №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» (а.с. 12). З копії довідки №97 від 23.08.2024 вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом в Турбівській ЗПСМ (а.с. 12-зворот). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №51933539 за період з 01.07.2018 по 04.07.2024, що здійснюється на підставі виконавчого листа №2-1248/09 виданого 10.10.2009 Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, загальна сума заборгованості за вказаний період становить 66855,08 грн. (а.с. 7-8). Із вказаного розрахунку вбачається, що нарахування заборгованості починається з липня 2018. З цього часу по березань 2023 року позивач періодчино сплачував аліменти та погашав заборгованість, а у період з квітня 2023 року по січень 2024 року регулярно стягувалися аліменти, у період з лютого 2024 по червень 2024 року сплачувалися кошти на погашення заборгованості по сплаті аліментів. Згідно копії довідки про доходи (а.с. 13) позивач [PERSON] працевлаштований у Фермерському господарстві «Україна» на посаді газоелектрозварювальника та його дохід у період з лютого 2024 року по липень 2024 року становив 59262,29 грн., при цьому сплачено: податок з доходів фізичних осіб в сумі 10667,22, грн., військовий зібр в сумі 866,75 грн., сплачено аліментів на загальну суму 23853,07 грн.. Таким чином, загальна сума доходу у вказаний період (лютий-липень 2024 року) після відрахування всіх податків та аліментів склала 23875,25 грн. На а.с. 14-27 містяться копії квитанції про оплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , у період з лютого 2024 року по серпень 2024 року де платником вказаний [PERSON] на загальну суму 8683,81 грн.. Інших доказів сторонами суд не надавалося. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аліменти мають цільовий характер і пов`язуються з певними обставинами особистого характеру як суб`єктивних цивільних прав, так і суб`єктивних цивільних обов`язків. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позивач вважає, що його слід звільнити від сплати заборгованості за аліментами, оскільки на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина, яку він виховує самостійно, та розмір його доходу не дозволяє на належному рівні утримувати як неповнолітню дитину так із забезпечувати свої власні потреби. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини. Доводів та доказів на підтвердження своїх вимог позивачем, які б слугували підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суду надано не було. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища, погіршення здоров`я, також не надано. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, дослідивши викладену позицію позивача в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Беручи до уваги те, що позивач працездатного віку, доказів того, що він має незадовільний стан здоров`я під час розгляду справи, суду не надано, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану також не надано, як і не надано доказів того, що у відповідача відсутні будь-які інші джерела доходу, окрім його заробітної плати, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достовірні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed