Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ПРАВОВІ ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Зміст позовних вимог, правова позиція позивача Позивач - [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Першого відповідача - Вигодської селищної ради Івано-Франківської області, та Другого відповідача - Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області, в якому просить суд про визнання за Позивачем права власності на спадкове майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку загальною площею 84,1 кв.м., житловою - 57,9 кв.м., підсобною - 26,2 кв.м. (літ.А-1), стайні (літ. Б), стодоли (літ. В), сараю (літ. Г), колодязя (літ. К), в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Правова позиція відповідачів Представник Першого Відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник Другого Відповідача, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ Родинні зв`язки Позивача Батьками Позивача - [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 15-16 - копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.1983). Батьками - [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 18 - копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00048180956 від 27.11.2024) Дід Позивача - [PERSON] , помер [INFO] в селі Максимівка Старосамбірського району Львівської області (а.с. 21 - копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ). Баба Позивача - [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 19 - копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ), до дня смерті була зареєстрована та фактично проживала одна за адресою: [ADDRESS] , від її імені виконкомом Терлівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області посвідчувався заповіт №2 від 24.07.1992 (а.с. 36 - копія довідки №634 від 23.10.2024 старости старостинського округу №7 сіл Терло, Лібухова Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області). Згідно погосподарської книги №1 Терлівської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області за [PERSON] рахувалось будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35 - копія довідки №24 від 13.01.2025 старости старостинського округу №7 сіл Терло, Лібухова Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області). [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все її майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось і все те, що належатиме їй на день смерті - заповіла її сину - [PERSON] , 1943 року народження (а.с. 39-40 - копія заповіту №2 від 24.07.1992, витяг про реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі). Батько Позивача - [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном - здійснював догляд за будинком а адресою: [ADDRESS] , проводив поточний ремонт, обробляв земельну ділянку, ремонтував паркан навколо будинку (а.с. 37 - копія довідки №689 від 29.11.2024 старости старостинського округу №7 сіл Терло, Лібухова Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області). Село Максимівка Терлівської сільської ради Старосамбірського району перейменовано на село Лібухова згідно з Постановою Верховної Ради "Про перейменування окремих населених пунктів та районів» №1377-VІІІ від 19.05.2016. Батько Позивача - [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 12 - копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2024), до дня смерті був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , на день смерті в даному будинку не було зареєстровано нікого (а.с. 22 - довідка №76 від 20.03.2025 старости Шевченківського старостинського округу Вигодської селищної ради Івано-Франківської області). Після смерті батька позивача - [PERSON] , приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Барабаш Русланою Степанівною заведена спадкова справа №36/2025 від 20.03.2025 (а.с. 116 - інформаційна довідка зі Спадкового реєстру). Вищевказана спадкова справа заяв інших ніж Позивач спадкоємців про прийняття спадщини не містить (а.с. 118 - 144 - матеріали спадкової справи №36/2025 від 20.03.2025). Будинковолодіння в [ADDRESS] , згідно записів у реєстрових книгах та матеріалах інвентаризаційних справ Самбірського бюро технічної інвентаризації Львівської області станом на 01.04.2008 року - не зареєстровано (а.с. 34 - копія довідки №2775 від 22.11.2024 Самбірського МБТІ Львівської області). Згідно відомостей технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] - загальна площа будинковолодіння складає 84,1 кв.м., із них: житлова 57,9 кв.м., підсобна 26,2 кв.м., рік побудови 1954 (а.с. 29-31 - копія технічного паспорту). Позивач 20.03.2025 звернулась до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Барабаш Руслани Степанівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] (а.с. 118), однак відповідно до інформаційного листа нотаріуса №197/01-16 від 22.07.2025 Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва з огляду на відсутність документів на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 28). ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА ТА СУДОВА ПРАКТИКА Положення про власність Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частини 1 та 2 статі 328 Цивільного кодексу України, далі за текстом - ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України). Житловий будинок та садиба є об`єктами права власності (статті 380, 390 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Підстави виникнення права власності Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 2 та 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР затверджено Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР. Інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56 (далі за текстом - Інструкція). Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності (пункт 4 Інструкції). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані (пункт 6 Інструкції). Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (абзац 2 пункту 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж). До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (постанова Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №623/214/17). Положення про спадкування Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини 1 та 2 статті 1220 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина 1 статті 1297 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абзац 3 пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19). МОТИВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Щодо позовних вимог до Першого відповідача Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі 742/2026/20). При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Отже, для встановлення кола спадкоємців необхідно перевірити матеріали спадкової справи та встановити, хто звертався із заявою про прийняття спадщини тощо (постанова Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №755/7730/16). Спадкова справа № 36/2025 до майна померлого [PERSON] заведена приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Барабаш Русланою Степанівною 20.03.2025 за заявою Позивача у справі та заяв інших спадкоємців про прийняття спадщини - не містить. Спірне нерухоме майно фактично заходиться в селі Лібухова Самбірського району Львівської області, що входить до складу Хирівської міської територіальної громади. Таким чином, у даному випадку лише Хирівська міська рада Самбірського району Львівської області є належним відповідачем у справі як орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням спірного нерухомого майна. В свою чергу Вигодська селищна рада Івано-Франківської області не є органом місцевого самоврядування за місцезнаходженням спірного нерухомого майна, а тому відповідно - не є належним відповідачем у справі. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частини 1 та 2 статті 51 ЦПК України). Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 75)). За наведених обставин, оскільки позовні вимоги у справі заявлені до неналежного відповідача - Вигодська селищна рада Івано-Франківської області, відсутність визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, оскільки з відповідним клопотанням Позивач до суду не звертався - суд відмовляє у задоволенні позову до Вигодської селищної ради Івано-Франківської області. Щодо позовних вимог до Другого відповідача При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно побудовано у 1954 році у сільському населеному пункті. Право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Чинні на момент побудови будинку нормативні акти не передбачали державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, розташованих в сільських населених пунктах. При цьому, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». За викладеного, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертав увагу на те, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. За наведених обставин Позивач як спадкоємець - фактично позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а тому його право власності має бути визнано в судовому порядку, у зв`язку з чим - суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача до Другого відповідача - Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав - відсутній. СУДОВЕ РІШЕННЯ Приймаючи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved