Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 177856972. За договором факторингу №28/1118-01, укладеним 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до останнього перейшло право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором № 177856972. У подальшому, між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем 03.01.2019 укладено Договір факторингу №20190103. Відповідно до Реєстру прав вимоги №7 від 26.12.2019 до Договору факторингу №20190103 позивач набув права грошової вимоги до відповідача у розмірі 11 814,50 грн, з яких 5 000,00 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 6 814,50 грн - розмір заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що відповідач була повідомлена про заміну кредиторів, однак не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. З огляду на викладене позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 177856972 у розмірі 11 814,50 грн, з яких 5 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 6 814,50 грн - заборгованість за відсотками. Також позивач просить стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не подала, проте звернулася до суду із заявою про часткове визнання позову, а саме визнала, що брала кредит у розмірі 5 000,00 грн, однак не визнає розмір процентів за користування кредитом, так як він є надмірним, бо більший за тіло кредиту. Відповідачка також просила розгляд справи проводити без її участі. Позивач свого представника у судове засідання не направив, у своїх заявах просив розгляд справи здійснювати без його представника. Дослідивши наявні у справі докази, суд установив такі обставини. Відповідно до алгоритму дій споживача в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, передбачено покрокові дії споживачів, які мають намір укласти електронний договір. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» затвердило алгоритм дій технологію (порядок) стосовно укладення кредитних договорів. 20.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір №177856972, за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності на 29 днів під щоденну процентну ставку 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Невід`ємною частиною договору є графік розрахункуів (Додаток №1 до Договору №№177856972. Відповідно до відомостей Графіку розрахунків сторони погодили такий графік розрахунків: термін платежу 18.06.2019, сума кредиту 5 000,00 грн, нарахований процент 14грн 50 коп., до сплати 5 014,50 грн. У матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт надання відповідачці кредиту за спірним кредитним договором у розмірі 5 000,00 грн, однак суд бере до уваги, що відповідачка у своїй письмовій заяві до суду визнала, що отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. Також у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 177856972 від 20.05.2019. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, визначені у відповідних Реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 03.01.2019 між ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено Договір факторингу № 20190103, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, визначені у відповідних Реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 4.1. Договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у додатку до цього Договору. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №7 від 26.12.2019 до Договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 до позивача від ТОВ«Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №177856972 на загальну суму 11 814,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 6 814,50 грн (а.с. 10). Розрахунок відсотків первісного кредитора у розмірі 6 814,50 грн у матеріалах справи відсутній. Позивач надав суду власний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 177856972 від 20.05.2019, за період з 26.12.2019 до 31.10.2025. Із цього розрахунку вбачається, що станом на 26.12.2019 відповідачу нараховано заборгованість за відсотками у розмірі 6 814,50 грн, яка у подальшому залишається сталою. Однак, яким чином утворилася заборгованість за відсотками у вказаному розмірі, який порядок її нарахування - вказаний розрахунок таких відомостей не містить. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Так, суд установив, що 20.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір № 177856972 у формі електронного документа. У цьому договорі сторони визначили істотні умови, зокрема, розмір кредиту - 5 000,00 грн, строк кредитування - 29 днів, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами 0,01 % від суми кредиту у день. У графіку розрахунків сторони визначили, що відповідачка повинна була сплатити за користування кредитом проценти у загальному розмірі 14 грн. 50 коп. (а.с. 6). Відповідачка визнала, що кредитні кошти вона отримала. На підставі Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», Договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем, право вимоги до відповідача за кредитним договором № 177856972 від 20.05.2019 переходило почергово від клієнта до фактора. Отже, на теперішній час право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором належить позивачу. У матеріалах справи міститься копія кредитного договору, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, тобто відповідач погодила умови отримання кредитних коштів на визначених в договорі умовах. Також відповідач підтвердила отримання нею кредитних коштів,та фактично визнала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 000,00 грн. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, то умовами кредитного договору відсотки передбачені у розмірі 0,01 % від суми кредиту у день, тобто 14,50 грн за весь період кредитування. Позивач просить суд стягнути з відповідачки відсотки за користування кредитом у розмірі 6 814,50 грн. Однак, позовна заява не містить обгрунтування саме такої суми відсотків. Досліджені судом матеріали справи також не дають суду підстав для стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 6 814,50 грн. Тому суд стягує з відповідачки на користь позивача відсотки у розмірі, який погоджений сторонами у кредитному договорі - 14 грн. 50 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив позовні вимоги у розмірі 11 814,50 грн, які судом задоволені частково на суму 5 014,50 грн, що складає 42,44 % від ціни позову. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 285,08 грн (42,44 % від сплаченого судового збору).

Outcome: partial