Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 67164,45 грн., з яких сума заборгованості за основним боргом (сума кредиту) 15000,00 грн., сума заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 48834,62 грн., нараховані позивачем проценти - 4229,96 грн., а також 2422,40 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також позивач просив в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». В обґрунтування позову вказав, що 28.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4771455 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сума кредиту складає 15000,00 грн., строк кредиту 360 днів з 28.06.2024 р. по 23.06.2025 р., періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладення договору. Відповідно до реквізитів Договору № 4771455 від 28.06.2024, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «71525». Зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача відбулося через платіжну систему, на підставі укладеного договору про переказ коштів між ТОВ « Лінеура Україна» та ТОВ « Пейтек Україна». За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, вбачається, що у період з дати укладання Договору, а саме: з 28.06.2024 по 02.06.2025, у відповідача перед Первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії Договору у розмірі 48834,62 грн. Станом на дату укладання Договору факторингу від 02.06.2025 №02-1/06/2025 між ТОВ « Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції», строк дії Договору № 4771455 від 28.06.2024 не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 02.06.2025 за 20 календарних днів здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 4229,96 грн. Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4771455 від 28.06.2024 загальною сумою 67164, 45 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 15000,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 48834,62 грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 20 календарних днів 4229,96 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Полтави від 12.11.2025 справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Полтави. Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 11.12.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» - Дідух Є.О. надіслав заяву про розгляд справи без його участі. У заяві просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце, у судове засідання не з`явилась. Надала заяву, у якій зазначила, що не може бути присутньою на судових засіданнях, просила направити їй рахунок, куди вона може сплачувати заборгованість. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.06.2024 року між ТОВ « Лінеура Україна» та [PERSON] укладений договір № 4771455 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сума кредиту складає 15000,00 грн., строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,50 % в день, знижена процентна ставка 0,01 % в день. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № [NUMBER] . [PERSON] додатково ознайомилася з умовами кредитного договору підписавши Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до Договору про споживчий (Стандартизована форма). Згідно повідомлення ТОВ «Пейтек» вбачається, що 28.06.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] відбулося зарахування кредитних коштів на суму 15000,00 грн. З повідомлення АТ «Ощадбанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 30.08.2024 відбулося зарахування коштів в сумі 15000,00 грн. Згідно Розрахунку заборгованості , наданого ТОВ «Лінеура Україна» за договором № 4771455 від 28.06.2024 р. заборгованість [PERSON] складає у розмірі 67621,99 грн., 14097,87 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 48834,62 грн. сума заборгованості за відсотками, 4687,50 грн. штрафні санкції. 02.06.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ « Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4771455 від 28.06.2024 року у загальній сумі 67621,99 грн., 14099,87 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 48834,62 грн. сума заборгованості за відсотками, 4032,56 грн. сума заборгованості за пенею та штрафами, що підтверджується витягом з реєстру боржників , який є додатком № 1 до договору факторингу №02-1/06/2025 від 02.06.2025. Крім того, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ « Українські фінансові операції» у період 03.06.2026 по 22.06.2025 за 20 календарних днів здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,5% у сумі 4229,96 грн. Таким чином, заборгованість перед позивачем за Договором № 4771455 від 28.06.2024 нараховано на загальну суму 67164,45 грн., з яких сума заборгованості за основним боргом (сума кредиту) 14099,87 грн., сума заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором 48834,62 грн., нараховані позивачем проценти 4229,96 грн.. Станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи,якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання відповідач [PERSON] за кредитним договором № 4771455 від 28.06.2024 року своєчасно не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 67164,45 грн., та складається з суми заборгованості з тіла кредиту 14099,87 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 48834,62 грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 20 календарних днів 4229,96 грн. Щодо нараховування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч.ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Суд зазначає, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні ч. 10 ст. 265 ЦПК України. Суд зауважує, що нарахування відсотків чи пені у порядку, передбаченому ч. 10 ст. 265 ЦПК України є правом суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України). Крім того у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу. Ураховуючи, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягнення трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України та відповідно суд не задовольняв такої вимоги, у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір № 01/08-2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 р, Акт № 4771455 прийому передачі виконаних робіт( наданих послуг) від 31.10.2025 згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 р., Детальний опис робіт (надання послуг) № 4771455 від 30.10.2025, заявку № 4771455 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 р. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (РішенняЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Враховуючи вищевикладене, складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів та те, що клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу до суду не надходило, а суд не вправі самостійно зменшувати їх розмір, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн., враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а саме задоволено одну з двох заявлених позовних вимог.

Outcome: partial