Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», Товариство) через підсистему «Електронний суд» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 72756 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна», первісний кредитор) та [PERSON] в електронній формі було укладено договір №7509056 про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 18000 грн строком на 360 днів, шляхом переказу коштів на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в АТ «КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день його користування. Крім того, 25.01.2024 між відповідачем та первісним кредитором було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якого сума кредиту була збільшена до 20000 грн. Вказував, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, але [PERSON] зі свого боку допустив порушення виконання умов кредитного договору. У зв`язку із чим, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2024 становить 72756 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000 грн та заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 52756 грн. Окрім того, 30.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу №30.09/24-Ф, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором №7509056 від 24.01.2024 про надання споживчого кредиту. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути отримані в кредит грошові кошти та сплатити відсотки за їхнє користування, то позивач з метою захисту свого порушеного права змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути з [PERSON] зазначену заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 для розгляду цивільної справи №752/15463/25 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Разом з тим, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року було задоволено клопотання ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», подане представником Руденком К.В., та витребувано від АТ КП «ПриватБанк» інформацію чи емітувалась на ім`я відповідача платіжна картка № [NUMBER] та інформацію про номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій за цією карткою у період з 24.01.2024 по 29.01.2024. Також, було витребувано виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до вказаної платіжної картки, що належить відповідачу за період з 24.01.2024 по 29.01.2024 з відображенням часу зарахування коштів. 20.08.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана судом інформація. Також, у серпні 2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON] , у якому останні визнали вимоги позову лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000 грн. При цьому, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим відсоткам у сумі 52756 грн заперечували у повному обсязі. Вказували, що відповідач з 23.05.2024 був мобілізований до лав Збройних Сил України та перебуває на військовій службі. Тому, на нього поширюються пільги у вигляді звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, що передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, звертали увагу й на те, що у пункті 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На переконання відповідача, за вказаною нормою до значення «інші платежі» відносяться також відсотки, а тому відсутні підстави для стягнення з нього нарахованих кредитором відсотків за користування кредитом. Надалі, позивач своїм процесуальним правом на подання до суду відповіді на відзив не скористався. У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс»підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 24.01.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №7509056 про надання споживчого кредиту (далі - кредитний договір), відповідно до пунктів 1.2, 1.3 якого на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Типом кредиту є кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 18000 грн. Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору його сторони визначили, що строк кредиту становить 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Відповідно до умов пункту 1.5 та його підпунктів 1.5.1, 1.5.2 кредитного договору тип процентної ставки за ним - фіксований. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 2,20% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору; знижена процентна ставка становить 0,77% в день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 23.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. У пунктах 2.1, 2.2 кредитного договору його сторони погодили, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору, дати надання кредиту 24.01.2024 або 25.01.2024. Окрім того, відповідно до пункту 1.1 кредитного договору було визначено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний застосунок «СreditPlus». Ідентифікація споживача в ІКС товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет/ мобільний застосунок «СreditPlus», в порядку передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході (в т.ч. через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно пароля входу до особистого кабінету/ мобільного застосунку «СreditPlus». При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ мобільного застосунку «СreditPlus». У розділі 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «Авентус Україна», з електронним підписом директора Довгаль В.В. , а також ідентифікуючі відомості позичальника [PERSON] , а саме: дані паспорту, РНОКПП, ПІП, місця проживання, номери телефонів, електронна пошта та електронний підпис клієнта одноразовим ідентифікатором « [NUMBER] ». Підписаним відповідачем та первісним кредитором Додатком №1 до кредитного договору було встановлено графік повернення кредитних коштів та щомісячної сплати відсотків за їхнє користування, де датою повернення кредиту визначено 18.01.2025. Також, 24.01.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було підписано одноразовим ідентифікатором «TG5272» паспорт споживчого кредиту, де міститься інформація, яка надавалася споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема, основні умови кредитування та інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Крім того встановлено, що 25.01.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено в електронній формі додаткову угоду до договору №7509056 про надання споживчого кредиту від 24.01.2024, відповідно до умов якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 2000 грн, у зв`язку з чим погодили внести відповідні зміни до основного договору, зокрема вказали, що сума кредиту складає 20000 грн. Вказана додаткова угода була підписана електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором «А9683». У наданій суду копії листа ТОВ «Пейтек Україна» від 14.10.2024 за №20241014-1/1 міститься інформація про те, ТОВ «Пейтек Україна» є фінансовою установою, що має право надання платіжних послуг. Відповідно до отриманої ліцензії від Національного банку України, що переоформлена Національним банком України 24.05.2024, Товариство надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Між Товариством та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №160222-1 від 16.02.2022. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 24.01.2024 14:21:08 на суму 18000 грн. Номер транзакції в системі ТОВ «Пайтек Україна» - c11243ab-a3e0-4124-b3b4-dfab7ff7d358, номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» - 42075682, Session ID - 022850388749, сайт торговця https://creditplus.ua, Банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Крім того, перераховано 28.02.2024 15: 40:09 на суму 2000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «Пайтек Україна» - 27006eed-ce16-4446-b341-8257787e8912, номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» - 42942721, Session ID - 023311876574, сайт торговця https://creditplus.ua, Банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Також, відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 07.08.2025 за вих.№20.1.0.0.0/7-250801/31058-БТ на ім`я відповідача емітовано платіжну картку № [NUMBER] . З долученої до листа виписки з банківського рахунку відповідача за період з 24.01.2024 по 29.01.2024 [PERSON] отримав 24.01.2024 на вказану картку грошові кошти в розмірі 18000 грн, а 25.01.2024 - 2000 грн. Крім того, у вказаному листі АТ КБ «ПриватБанк» засвідчило про зазначення його клієнтом [PERSON] в анкетних даних номеру мобільного телефону, що зазначений і в укладеній між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» кредитному договорі №7509056 від 24.01.2024. Таким чином, ТОВ «Авентус Україна» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 20000 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до складеного первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» розрахунку заборгованості за кредитним договором №7509056 від 24.01.2024 у відповідача за період з 24.01.2024 по 29.09.2024 та станом на 29.09.2024 наявна заборгованість у загальному розмірі 72756 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 52756 грн. У поданій до суду позовній заяві ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» посилалось на те, що до нього від первісного кредитора перейшло право вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором на підставі відповідного договору факторингу. Так, в матеріали справи надана копія договору факторингу №30.09/24-Ф від 30.09.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт), за яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціну продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 є невід`ємною частиною договору. Згідно наданих позивачем копій акту приймання-передачі реєстру боржників від 30.09.2024 та витягу з такого реєстру [PERSON] значиться в реєстрі боржників за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 7509056 від 24.01.2024 в сумі 72756 грн, з яких 20000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 52756 грн - сума заборгованості за відсотками. Так, положеннями пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями частини першої статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідності до вимог частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VIII. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до положень частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як убачається з матеріалів справи, договір №7509056 про надання споживчого кредиту від 24.01.2024 містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування. Умовами кредитного договору відповідач та первісний кредитор передбачили його укладання в електронній формі шляхом накладення електронних підписів, зокрема, зі сторони відповідачем одноразовим ідентифікатором. У реквізитах підписантів кредитного договору та додаткової угоди до нього зазначено, що позичальник підписав вказані договори електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А6786» та «А9683». Враховуючи умови та зміст кредитного договору, його було укладено на сайті кредитодавця та [PERSON] , який підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. При цьому, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства та ідентифікації позичальника, такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження №61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, провадження №61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, провадження №61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, провадження №61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20, провадження №61-2902св21. Договір містить паспортні дані, податковий номер, номер засобів зв`язку, поштову та електронну адресу, реквізити банківської картки відповідача. Ба більше, з поданого суду відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечує проти факту укладення ним із первісним кредитором вказаного вище кредитного договору в електронній формі та отримання при його підписанні одноразового ідентифікатора. Таким чином, суд уважає доведеним той факт, що кредитний договір був вчинений його сторонами в електронній формі, та яка відповідно до статті 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми та є обов`язковим до виконання сторонами. Окрім того, зазначений договір не визнаний судом недійсним, тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. З урахуванням викладеного укладення договору, наявність електронного підпису підтверджує волю сторін, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Щодо права позивача пред`являти свої вимоги до відповідача за цим договором, то суд керується такими положеннями норм матеріального права. Положеннями частини першої статті 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною першою статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за №361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за №278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за №667/11010/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України. Судовим розглядом установлено, що 30.09.2024 між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №30.09/24-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна». Згідно наданої позивачем копії витягу з реєстру боржників від 30.09.2024 до договору факторингу від 30.09.2024 за №30.09/24-Ф значиться інформація про передачу позивачеві права вимоги щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №7509056 від 24.01.2024, за яким наявна заборгованість у розмірі 72756 грн, з яких 20000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 52756 грн - сума заборгованості за відсотками. Отже, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №7509056 від 24.01.2024. Як було зазначено вище, згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами частини другої статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до вимог статтей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до наданого в матеріали справи розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором у відповідача за період з 24.01.2024 по 29.09.2024 та станом на 29.09.2024 наявна заборгованість у загальному розмірі 72756 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 52756 грн. В ході судового розгляду на підставі належних та допустимих доказів установлені факти укладення кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів відповідно до умов договору. Отже, оскільки відповідач допустив порушення умов укладеного із первісним кредитором договору, то у ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», як нового кредитора, станом на дату пред`явлення позову у цій справі наявне право вимагати у відповідача повернення кредиту та сплати процентів за фактичне користування кредитними коштами. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості за тілом кредиту, або ж підтверджували б факт повернення отриманих в кредит грошових коштів. Відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Також, при вирішенні спору в цій справі судом враховується і те, що відповідач у поданому відзиві на позовну заяву фактично визнав позовні вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000 грн. Тому, оскільки [PERSON] , допустивши порушення умов укладеного із первісним кредитором договору, не повернув кредитні кошти, то у даній справі наявні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 20000 грн. При вирішенні заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як убачається із позовної заяви, змісту договору №7509056 про надання споживчого кредиту від 24.01.2024 та розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитними коштами нараховувалися з 24.01.2024 по 23.05.2024 щоденно - 24.01.2024 у розмірі 396 грн, а з 25.01.2024 у розмірі 440 грн, виходячи з пункту 1.5.2 договору за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,20% на день. Усього кредитодавцем нарахована заборгованість за відсотками у загальному розмірі 52756 грн. При цьому за вказаний період відповідачем будь-яких платежів з повернення кредитних коштів та сплати відсотків не здійснювалося. Після 23.05.2024 первісний кредитор або позивач відсотки відповідачу не нараховували. Вище судом було зазначено, що відповідно до умов пункту 1.5 та його підпунктів 1.5.1, 1.5.2 кредитного договору тип процентної ставки за ним - фіксований. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 2,20% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору; знижена процентна ставка становить 0,77% в день та застосовується на таких умовах. Передбачалося, що якщо споживач до 23.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Таким чином, оскільки з наданого суду розрахунку заборгованості прослідковується те, що відповідач не здійснював будь-яких платежів згідно графіку та не здійснював часткового дострокового повернення кредиту, у кредитора за умовами спірного кредитного були відсутні підстави для застосування зниженої процентної ставки, та відповідно застосовувалася стандартна у розмірі 2,20% на день. Поряд з цим, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. При цьому, Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (тобто з 24.12.2023 по 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (тобто з 23.04.2024 по 20.08.2024) - 1,5 %. Пунктом 2 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Як зазначалося вище, позивач за весь період розрахунку заборгованості (з 24.01.2024 по 23.05.2024) застосовував процентну ставку в розмірі 2,20% на день, з чим суд не може погодитися у повній мірі. Відповідно до наведених вище приписів законодавства проценти за користування кредитними коштами в контексті законодавчого обмеження мають нараховуватися таким чином: - за період 24.01.2024 по 22.04.2024 за ставкою 2,2% на день, як було передбачено умовами договору та не перевищувало законодавчого обмеження в 2,5% на день, що у сукупності становило 39116 грн; - за період з 23.04.2024 по 23.05.2024 за ставкою 1,5%, з урахуванням законодавчого обмеження, що становить 9300 грн (20000 грн х 1,5% х 31 день). Всього прострочених процентів за вказаний вище період - 48416 грн. З огляду на зазначене, проценти за користування кредитними коштами можуть бути стягнуті з позичальника з урахуванням їх обмеження максимальним розміром денної процентної ставки, встановленим частиною п`ятою статті 8, а також пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», що становить 48416 грн. При цьому, суд відхиляє викладені позивачем у його позовній заяві посилання на лист Національного банку України від 19 лютого 2024 року щодо виконання окремих вимог Закону №3498-IX, а саме щодо максимального розміру денної процентної ставки, згідно з яким за договорами про споживчий кредит денна процентна ставка повинна розраховуватися саме на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених на дату укладання такого договору, колегія суддів до уваги не бере, оскільки він не є законодавчим актом, а містить лише рекомендаційний характер. Разом з тим, перевіряючи період здійснення первісним кредитором нарахування відсотків за користування відповідачем кредитним коштів, суд дійшов такого висновку. Зі змісту поданого відповідачем відзиву на позовну заяву та долучених до нього доказів убачається, що [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України з 23.05.2024. Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України», введено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині п`ятнадцятій статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до наданої в матеріали справи копії військового квитка відповідача вбачається, що він перебуває на військовій службі з 23.05.2024. Згідно довідки від 06.01.2025 року №1780/18, виданою військовою частиною [NUMBER] , [PERSON] у вказаний у довідці період брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надані відповідачем документи суд оцінює як такі, що підтверджують наявність у нього пільг щодо нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, починаючи з 23.05.2024 включно, за наявності документів, підтверджуючих факт перебування відповідача на військовій службі, кредитор не може вимагати сплати відповідачем відсотків за користування кредитними коштами по кредитному договору №7509056 від 24.01.2024 на час перебування [PERSON] на військовій службі. В той же час, з наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що первісним кредитором було нараховано відповідачу заборгованість за відсотками в період з 24.01.2024 по 23.05.2024 включно. Тобто, з дня зарахування відповідача до складу Збройних Сил України 23.05.2024 такі відсотки не можуть бути стягнуті судом, починаючи з вказаної дати, оскільки у даному випадку на [PERSON] поширюються вищевказані пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно у даному випадку з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами за період з 24.01.2024 по 22.05.2024. Тому, із загальної суми заборгованості по відсоткам, яка була перерахована судом з урахуванням законодавчого обмеження денної відсоткової ставки, підлягають вирахуванню відсотки, нараховані за 23.05.2024, де загальний розмір заборгованості по відсоткам складатиме 48116 грн (48416 грн (відсотки з урахуванням законодавчого обмеження денної відсоткової ставки за період з 24.01.2024 по 23.05.2024) - 300 грн (відсотки з урахуванням законодавчого обмеження денної відсоткової ставки за 23.05.2024)). При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо поширення на нього пільг у вигляді звільнення від нарахування відсотків за користування кредитними коштами згідно Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» протягом всього строку кредитування, з огляду на таке. Системний аналіз пункту 15 статті 14 згаданого Закону дає підстави для висновку, що пільги щодо звільнення від сплати процентів за користування кредитом діють у часі - тобто розповсюджуються на період перебування особи на військовій службі. Зазначена норма не має зворотної дії та не звільняє військовослужбовця від обов`язку сплати заборгованості (тіла кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій), яка виникла та сформувалася до моменту набуття особою такого статусу. Тому, оскільки спірна заборгованість по відсоткам виникла до початку особливого періоду для відповідача (до його мобілізації), у суду відсутні правові підстави для застосування вказаної пільги до зарахування відповідача до лав Збройних Сил України, тобто до 23.05.2024. Також, не знайшли свого обґрунтування викладені відповідачем у відзиві посилання щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитними коштами на підставі пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, оскільки дана норма передбачає звільнення позичальника від відповідальності, визначеною статтею 625 ЦК України, а також обов`язку сплати неустойки у разі прострочення грошового зобов`язання, а не звільнення від сплати відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування. В решті відповідач, всупереч вимогам частини першої статті 81 ЦПК України, не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів щодо наявного у нього розміру заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами в період з 24.01.2024 по 22.05.2024, в тому числі і таких доказів, що підтверджували б сплату заборгованості по нарахованим відсотками чи відсутність такої, або наявність заборгованості в іншому розмірі. Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відтак, враховуючи ту обставину, що за наслідками судового розгляду було установлено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №7509056 від 24.01.2024 про надання споживчого кредиту, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів з боку відповідача на спростування зазначених вище висновків, як і доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». А саме, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 68116 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000 грн, а також заборгованості по відсоткам у загальному розмірі 48116 грн, які були перераховані судом, виходячи з обмеження, встановленого статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування», та періоду, протягом якого відповідач має пільги згідно пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки за результатами розгляду суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову у цій справі, то відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 2267,85 грн, тобто пропорційно до загального розміру задоволених позовних вимог (93,62%). Також, позивачем у поданій до суду позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові від 22 березня 2023 року у справі №758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial