Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку 93 842,18 грн, що складається з 3% річних 27 380,00 грн, інфляційних втрат 66 462,18 грн, а також судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.06.2008 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» був укладений кредитний договір № ML-010/280/2008. Задля забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором із [PERSON] був укладений договір поруки. В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснював погашення кредиту та сплату відсотків у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 20 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-1777/10 за позовом до [PERSON] та [PERSON] ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 303 946 грн. 31 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою «Фінансова компанія «Довіра та Гаранті» код ЄДРПОУ: 38750239 (наступне найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС») було укладено договір факторингу № 1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № ML-010/280/2008 від 11 червня 2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (наступне найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеними Кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів. Позичальником належним чином не виконувались обов`язки щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 93 842,18 грн, з яких 27 380,00 грн 3% річних, 66 462,18 грн інфляційні втрати (нараховано в період з 23.02.2019 по 23.02.2022 р.). Ухвалою суду від 03.03.2025 року відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 26). Представником відповідачів 22.04.2025 подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позивач не долучив жодного доказу, який би підтверджував розмір заборгованості, відповідачам не надсилалися документи про заміну кредитора та сплив позовної давності. Представник позивача 03.07.2025 подала до суду додаткові пояснення з яких вбачається, що строки позовної давності на території України зупинені з 12.03.2020 у зв`язку із веденням карантину, в подальшому зупиненні у зв`язку із введенням на території держави військового стану та зазначає щодо наявності відкритого виконавчого провадження щодо відповідачів за № 59981313. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 20 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-1777/10 за позовом банку до [PERSON] та [PERSON] ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-010/280/2008 від 11.06.2008 року в розмірі 303 946 грн, з якої 222 177,76 грн заборгованість за основним боргом, 63 320,24 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 19 446 грн по пені. Суд не погоджується з доводами щодо неотримання документів про заміну кредитора виходячи з наступного. Заміна первісного кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди боржника і не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні лише створює ризик для нового кредитора настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (частини перша статті 610 ЦК). Статтею 625 ЦК встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу. Щодо твердження представника відповідачів щодо строків позовної давності суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальний строк позовної давності становить три роки. За ч. 5 ст. 21 ЦК За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Проте, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був запроваджений на території України постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 9.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який діяв до 04.09.2025, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, був зупинений на строк дії такого стану. Враховуючи наведене, перебіг строку позовної давності за вимогами за вищевказаним зобов`язанням був зупинений, і на момент звернення до суду із цим позовом цей строк пропущений не був. Таким чином, оскільки чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то правильними є висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для покладення обов`язку на відповідача сплатити на користь позивача три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення сплати відповідачем стягнутої за рішенням суду суми основного боргу. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16, постанові Верховного Суду від 24.06.2019 року по справі № 713/340/17. З огляду на викладене позивач має право на отримання 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 роки та інфляційні втрати. Представник позивача надав суду розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат розрахований з 23.02.2019 року тобто за рік до введення карантину на час дії такого та воєнного строку, строк позовної давності було продовжено (а.с. 5). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів слід стягнути в солідарному порядку на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» 3 % річних в розмірі 27 380,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 66 462,18 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved