Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Представник позивача АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 55643,22 грн, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у подальшому стало АТ «Сенс Банк», та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа банк». За умовами вказаної угоди [PERSON] був наданий кредит для особистих потреб. Найменування продукту «Кредитна картка «Вигода» в межах ліміту шляхом надання траншів. Максимальна сума кредиту 200 000,00 грн. Сума встановленої кредитної лінії на дату укладення договору 30 000,00 грн. Процентна ставка 39,99 % річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки. Порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Відповідач взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених вказаною угодою, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також комісії та інші, передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, які передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав зобов`язання і надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість в розмірі 55643,22 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Вказані обставини і слугували підставою для звернення представника позивача з вказаним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, раніше надав письмові пояснення, в яких зазначив, що дійсно уклав договір кредитування з АТ «Альфа банк» та отримав картку з кредитним лімітом 30 000,00 грн, у подальшому банк змінив кредитний ліміт на 19769,84 грн. З початком війни він втратив роботу, сплачувати кредит не мав можливості, оскільки в с. Стецьківка відділення банку не було, а в м. Суми всі відділення були зачинені. Також АТ «Альфа банк» порушив умови договору, оскільки не повідомив його про передачу прав кредитора новому кредитору, а саме АТ «Сенс банк». З позовом згоден частково, погоджується із заборгованістю в розмірі 19769,84 грн та просить сплачувати їх рівними частинами, оскільки проживає в зоні, наближеній до бойових дій, не має постійної роботи, є інвалідом. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Шаповал С. В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач дійсно отримав свого часу а АТ «Альфа банк» кредитну картку, однак умови користування вказаним картковим рахунком фактично не були узгоджені між ним та АТ «Альфа Банком». Відповідач не підписував жодного договору з банком, умови договору йому не доводились, було лише підписано анкету і оферту, тобто банком не надано повної та достовірної інформації про умови кредитування, в тому числі щодо застосування відсотків за користування кредитом, їх розміру, щодо додаткової комісії за обслуговування кредиту. В оферті, яку підписав відповідача, не погоджені відсотки за користування кредитом та комісія РКО. Нарахована комісія за РКО є безпідставною, оскільки такі послуги банком не надавалися, а усі платежі, які вносилися відповідачем йшли на погашення комісії, а не тіла кредиту, що є неправомірним. Також не погоджено умовами угоди і овердрафт та відсотки за прострочений овердрафт, які просить стягнути позивач. Такий розмір боргу та порядок його нарахування є незрозумілим та непрозорим, оскільки в складовій боргу в сумі 55643,22 грн не відображено розмір тіла кредиту, тобто коштів, які було знято відповідачем, та неможливо перевірити фактичну заборгованість та вірність позовних вимог. Як вбачається з розрахунку банку, відповідач зняв кошти на суму 21010,47 грн, а погасив 3817, тобто борг перед банком складає 17193,47 грн. Складовою розрахунку суми боргу є комісія РКО в сумі 2720 грн, однак в позовних вимогах дана сума не стягується, при цьому позивач враховує дану комісію РКО при розрахунку боргу, простроченого тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Відповідач не визнає нараховані у складовій боргу відсотки, комісію РКО та овердтрафт, оскільки їх розмір не погоджував, їх нарахування є необґрунтованим, а комісія РКО з огляду на вимоги чинного законодавства взагалі є безпідставною і такою, що свідчить про надприбуток банку. Банк безпідставно упродовж тривалого періоду безпідставно нараховував відповідачу комісію РКО, овердтрафт та відсотки за користування кредитом, розмір яких не погоджено та розмір яких у кілька разів перевищує суму самого тіла кредиту. Також позивачем пропущено строк позовної давності. Тому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу не визнає, просить з урахуванням ч. 5 ст. 137 ЦПК України або зменшити його розмір, враховуючи, що відповідач є інвалідом 3 групи і отримує дохід лише від пенсії по інвалідності, або відмовити в їх задоволенні. Від представника відповідача адвоката Шаповал С. В. надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року витребувано докази у справі. Від представника позивача АТ «Сенс Банк» на виконання ухвали суду від 13 жовтня 2025 року надано письмові пояснення, в яких зазначено, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем за період з 14 вересня 2021 року по 13 жовтня 2021 року знято кошти з рахунку в розмірі 7567,69 грн, внесено 0,00 грн. За період з 14 жовтня 2021 року по 13 листопада 2021 року знято коштів з рахунку 3281,91 грн, внесено 867,00 грн. За період з 14 листопада 2021 року по 13 грудня 2021 року знято 4217,65 грн, внесено коштів в розмірі 1900,00 грн. За період з 14 грудня 2021 року по 13 січня 2022 року знято 2437,60 грн, внесено 0,00 грн. За період з 14 січня 2022 року по 13 лютого 2022 року знято коштів з рахунку - 1797,87 грн, внесено 1050,00 грн. За період з 14 лютого 2022 року по 13 березня 2022 року знято з рахунку 1707,85 грн, внесено коштів 0,00 грн. Після 13 березня 2022 року внесення/зняття коштів з рахунку відсутні. Таким чином, інформація щодо загального розміру знятих сум та докази зняття коштів з кредитного рахунку із зазначенням суми, дати та місця зняття коштів за договором від 14 вересня 2021 року повністю міститься у виписці з рахунка, що було подано до суду разом з позовною заявою. 14 вересня 2021 року АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію та підписав акцепт на укладення угоди на умовах кредитування, зазначених в оферті. В матеріалах справи міститься Анкета - заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, підписана [PERSON] , яка свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з такими умовами. Згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] [PERSON] 24 лютого 2022 року банком було зменшено кредитний ліміт з 30 000,00 грн до 19 769,74 грн. У зв`язку з відсутністю своєчасного погашення за розрахунковий період з 14 травня 2022 року по 13 червня 2022 року заборгованість по тілу кредиту становила 20142,60 грн, що перевищило зменшений кредитний ліміт 19769,74 грн на суму 372,86 грн. Таке перевищення ліміту призвело до виникнення несанкціонованої заборгованості (овердрафту) у розмірі 372,86 грн, що підтверджується записами у банківській виписці та відображено у розрахунку заборгованості. Всі нараховування за договором вчиненні в межах укладеного кредитного договору. Заявлена до стягнення сума заборгованості є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, розрахованою відповідно до умов кредитного договору та підтвердженою банківськими виписками і розрахунком заборгованості. Від представника відповідача адвоката Шаповал С. в. надійшло заперечення на надані представником позивача пояснення, в яких вона зазначає, що суду не надано належного доказу укладення договору між позивачем та відповідачем в розумінні вказаних норм ЦПК. Посилання на публічний договір на сайті банку є неналежними доказами в силу того, що його редакція не є незмінною і може в односторонньому порядку змінюватися кредитором, разом з тим відповідач належним чином не був ознайомлений з вказаним текстом договору і до суду не надано такого доказу. Тобто порушено головну умову отримання кредиту - письмово узгоджена форма договору про всі істотні умови договору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 14 вересня 2021 року між АТ «Альфа Банк» та відповідачем у справі [PERSON] підписано оферту на укладання Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої банк надає позичальнику кредит в сумі 30 000,00 грн шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, а останній зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, повертати кредитні кошти, виплачувати відсотки. Максимальний ліміт відновлювальної кредитної лінії пропонується встановити 200 000 грн. Згідно з п. 3 Оферти відсоткова ставка за користування коштами становить 39,99% річних (а.с. 6). Також 14 вересня 2021 року відповідачем та АТ «Альфа банк» підписано Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підтвердивши таким чином свою згоду з акцептом публічної пропозиції та укладення договору з банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку (а.с. 6 зв.б., а.с. 7-9). 14 вересня 2021 року [PERSON] також підписав паспорт споживчого кредиту, в якому йому надано інформацію про кредит у вигляді кредитування рахунку та ліміт кредиту, який становить 30000,00 грн, максимальна сума ліміту - 200000 грн. Кредит безготівковий, наданий для споживчих цілей строком на 12 місяців з можливою пролонгацією дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору (а.с. 8 зв.б., а.с. 9). 14 вересня 2021 року [PERSON] підписав заяву (акцепт) № 248.631797185.111;227.631797185.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування з Приватним акціонерним товариством «СК Альфа Страхування», за умовами якої було застраховане здоров`я страхувальника на випадок хвороби та від нещасних випадків. Ліміт відшкодування становить 1000 грн, страховий періодичний платіж 30 грн (а.с. 7 зв.б.). Відповідачем у письмових поясненнях не заперечувалося, що кредитну картку він отримував, використовував кредитні кошти та вносив платежі на погашення кредитної заборгованості. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Альфа банк». Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 28 січня 2025 року загальна сума боргу становить 55643,22 грн та складається з тіла кредиту в розмірі 35780,15 грн, відсотків за користування кредитом в сумі 19813,45 грн та овердрафту (несанкціонованої заборгованості) в сумі 49,62 грн (а.с. 5) Представником позивача АТ «Сенс Банк» було направлено на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань упродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вказаної вимоги, усунення порушень умов кредитного договору та погашення заборгованості у розмірі простроченого боргу (а.с. 12 зв.б.). Користування кредитними коштами підтверджується випискою АТ «Сенс банк», яка розрахована за період з 14 вересня 2021 року по 28 січня 2025 року (а.с. 10-11). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Як встановлено судом, між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) 14 вересня 2021 року було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». В оферті від 14 вересня 2021 року, яка була акцептована банком того ж дня, сторонами погоджено умови кредитування, в тому числі і відсоткову ставку за користування кредитною лінією у розмірі 39,99%. У підписаній відповідачем оферті, акцептованій банком, викладені усі суттєві умови, притаманні кредитному договору, зокрема сума кредиту та розмір процентів за користування кредитними коштами, що виключає необхідність звертатися до інших документів банку (Публічної пропозиції тощо) для з`ясування змісту спірних правовідносин. З наданої позивачем виписки з карткового рахунку слідує, що банк виконав свої зобов`язання, відкрив [PERSON] картковий рахунок, видав кредитну картку та надав кредитні кошти. Відповідач не заперечує факту укладення договору та користування коштами. Як убачається із матеріалів справи та підтверджується випискою по рахунку і розрахунком заборгованості, [PERSON] за період з 14 вересня 2021 року по 13 березня 2022 року активно користувався коштами, знімав готівку, частково погашав заборгованість за кредитом. За весь період дії картки [PERSON] знято кредитних коштів на суму 21010,47 грн, а внесено на погашення 3817,00 грн, при цьому із письмовою заявою про незгоду із розмірами кредитного ліміту до банку не звертався, а відтак погодився з ними. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням вимог п.п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (зі змінами), надана позивачем виписка з особового рахунку відповідача та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, усі операції за кредитом із зазначенням суми, дати проведення операції та чіткою вказівкою призначення проведеної операції, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого основного боргу, процентів та овердрафту. Відповідачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на спростування заявленого банком розміру заборгованості за кредитом та власного контррозрахунку, клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи ними не заявлялося. Наведена у відзиві на позовну заяву сума фактичного погашення відповідачем перед банком заборгованості за кредитом у розмірі 3817,00 грн у розрахунку банку врахована. Суд зауважує, що неможливість сторони відповідача надати суду свій контррозрахунок щодо нарахованих процентів з підстави недостатності для нього наявних в матеріалах справи документів, про що було зазначалось представником відповідача у судовому засіданні, не є підставою для відмови у позові в частині нарахованих банком процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, оскільки відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість за кредитним договором. Звертаючись до суду із вказаним позовом, банк посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 28 січня 2025 року наявна заборгованість в сумі 55643,22 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 35780,15 грн, відсотків за користування кредитом в сумі 19813,45 грн та овердрафту (несанкціонованої заборгованості) в сумі 49,62 грн (а.с. 5) Разом з тим, з виписки по рахунку за кредитною карткою позичальника та з розрахунку слідує, що АТ «Альфа Банк» здійснювалося списання комісій за розрахунково-касове обслуговування, які в установленому порядку узгоджені з відповідачем не були, адже положення анкети-заяви, оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії і паспорту споживчого кредиту не містять домовленості сторін про сплату вказаних сум, порядку та розміру їх нарахування. Доказів на підтвердження правомірності нарахування кредитором комісії позивачем не надано. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Тобто Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Водночас у кредитному договорі, укладеному сторонами, відсутні умови про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки нарахування банком комісії за розрахунково-касове обслуговування здійснено у порушення Закону України «Про споживче кредитування», то сума боргу підлягає зменшенню на нараховану суму вказаної комісії у розмірі 2720,00 грн. Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню із [PERSON] на користь АТ «Сенс банк», становить 52923 грн 22 коп. (55643,22 грн 2720,00 грн). Інших належних та допустимих доказів на спростування розміру кредитної заборгованості суду не надано. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за угодою від 14 вересня 2021 року становить 52923,22 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З приводу доводів представника відповідача про сплив строків позовної давності суд зазначає, що постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України, були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24 лютого 2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк його дії (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 01 липня 2023 року завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27 червня 2023 року). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11 березня 2020 року, продовжувались до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Закон №4434-ІХ скасував призупинення цих строків та відновив дію строку позовної давності з 04 вересня 2025 року. Ураховуючи, що останній платіж було внесено відповідачем за період з 14 січня 2022 року по 13 лютого 2022 року, а з позовом позивач звернувся у червня 2025 року, суд не вбачає підстав для застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4967,99 грн, суд виходить з такого. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вказаних позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги позивачем надано до суду такі докази, а саме: копію договору №1006 про надання правової допомоги від 28 січня 2025 року (а.с. 15 зв.б., а.с. 16-17), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 18), довіреність (а.с. 17 зв.б.). Отже, дослідивши заяву про стягнення судових витрат та додані до неї документи, враховуючи складність справи, тривалість судових засідань та обсяг виконаної роботи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 4967,99 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспівмірні із виконаною роботою в суді. Враховуючи наведене, оцінивши подані докази на підтвердження понесених витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин вказаної справи, суд приходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи в суді, підлягають зменшенню до 3000,00 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 95,11 % (52923,22/55643,22*100), то з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в пропорційному розмірі. Тобто, підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог витрати на правничу допомогу у розмірі 2853,30 гривень (3000,00*95,11%) та судовий збір в сумі 2303,94 грн (2422,40*95,11 %).

Outcome: partial