Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 12 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4291596 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 10 000,00 грн шляхом зарахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком. Згідно з умовами договору строк кредитування становить 360 днів (з 12.01.2024 року по 06.01.2025 року), проценти за користування кредитом підлягають сплаті кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2,50 % на день, знижена процентна ставка 0,01 % на день. Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно розрахунку заборгованості за договором №4291596 від 12.01.2024 року за період з 12.01.2024 року по 23.09.2024 року первісним кредитором нараховано проценти за користування кредитними коштами у сумі 27 833,86 грн. 23 вересня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором №4291596 від 12.01.2024 року, укладеним із [PERSON] . Зазначає, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 32 759,86 грн, з яких: 4926,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 27 833,86 грн заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором. Крім того, позивачем додатково нараховано 12 807,60 грн процентів за користування кредитними коштами за 104 календарні дні, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості відповідача становить 45 567,46 грн. У зв`язку з наведеним представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 567,46 грн, а також судові витрати, понесені позивачем, зокрема судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Крім того, позивач просить застосувати положення ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зазначити у рішенні суду про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення, інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України до моменту фактичного виконання рішення суду. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача в позові просив проводити розгляд справи без виклику сторін за правилами спрощеного провадження. (а.с.27). Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. (а.с. 232, 234). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково зважаючи на наступне. Судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4291596 від 12.01.2024 року, відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав 10 000,00 грн строком на 360 днів, з 12.01.2024 року по 06.01.2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах всього строку, вказаного в п.1.3 цього Договору, знижена процентна ставка становить 0,01 % в день. Даний договір підписано відповідачем за допомогою ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 88812. (а.с. 40-59). Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором, укладеним в електронній формі. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як убачається із повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" від 03.12.2025 року, на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] на яку 12.01.2024 року було зарахування коштів на суму 10 000,00 грн. (а.с.222) Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. В подальшому, 23.09.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передає (відступає), а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 154-171). Отже, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в нього заборгованості, що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої заборгованості за Кредитним договором №4291596 від 12.01.2024, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заявленої заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 12.01.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» підлягають частковому задоволенню. Щодо понесених позивачем судових витрат, суд констатує наступне. За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог і розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до вищезгаданої норми Закону з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2422,40 грн судового збору за подачу позовної заяви. Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У позовній заяві наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести, у зв`язку з розглядом справи. До таких, окрім судового збору входять витрати на правничу допомогу на загальну суму 10000,00 грн. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано акт №4291596 прийому передачі виконаних робіт згідно догоовру №01/08/2024-А від 01.08.2024 року з детальним описом та вартістю наданих послуг на загальну суму 10 000,00 грн.; детальний опис робіт №4291596 від 03.11.2025 року; заявка на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року; договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с. 63-64, 65-66, 67-69,122-125). Велика Палата Верховного Суду у рішенні 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, зазначала про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За роз`ясненнями викладеними у постанові КЦС ВС від 18.03.2021 року у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 року у справі № 910/12591/18 при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial