Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

22 січня 2026 року через систему «Електронний суд» до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява обґрунтована тим, що 10.01.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 167090, відповідно до умов якого товариство надало останній кредит в розмірі 12000 грн., а та зобов`язалася повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 16.04.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 167090 від 10.01.2025 на загальну суму 20 276,10 грн., яка включає ще штрафні санкції. Відповідач користувалася кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконувала належним чином і станом на час подання позовної заяви має заборгованість у загальному розмірі 19526,10 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000,00 грн., заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 7025,10 грн., заборгованості по комісії в розмірі 501,00 грн. В зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вищенаведеному розмірі та понесені ним судові витрати у справі. Крім того, представником позивача подано до суду клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк», які становлять банківську таємницю, зокрема: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів на зазначену платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 9000 грн., інформацію щодо належності номера телефону [NUMBER] до фінансового номеру за картковим рахунком № [NUMBER] та відомостей щодо його знаходження в анкетних даних [PERSON] та надання первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують дану інформацію. Ухвалою суду від 29 січня 2026 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та роз`яснено останнім їх права, зокрема право відповідача на відзив. Крім того, цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі. У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128, п.5 ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена судом про справу з направленням їй за місцем реєстрації копії ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач направив відповідачу 18.11.2025 копію позовної заяви з додатками, що підтверджується описом до вкладення листа (а.с.46). У визначений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.01.2025 на підставі поданої заяви [PERSON] між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та останньою укладено договір про споживчий кредит № 167090 (а.с.33,42-45). Договір про надання кредиту підписаний відповідачем 10.01.2025 о 16:28:07 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора 47b257ас. Одночасно з підписанням договору відповідачем було підписано за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора й паспорт споживчого кредиту ( а.с.34-35). Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до пункту 2.2.1 Кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 12000.00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 9000.00 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 3000.00 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідно до пункту 2.3 Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних . Тип процентної ставки - фіксована . Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п.2.4 договору). Згідно з п. 2.5. Кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 3 000,00 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Згідно з п. 2.6. Кредитного договору, загальний строк кредитування за цим Договором складає 84 днів з 10.01.2025 р. (дата надання кредиту) по 04.04.2025. Судом достовірно встановлено, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останній 10.01.2025 кредит в сумі 12000,00 грн., зокрема, 9000,00 грн. шляхом перерахунку коштів на її банківську карту № [NUMBER] та у розмірі 3000,00 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. 17.02.2026 на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду надійшла відповідь щодо рахунків, відкритих у банку на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у якій підтверджено факт відкриття рахунку на її ім`я, належність останній картки [NUMBER], на яку 10.01.2025 здійснено переказ коштів на суму 9000 грн. та належність номера телефону [NUMBER] до фінансового номеру за зазначеним картковим рахунком. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало в повному обсязі, надавши останній кредит в сумі 12000 грн. шляхом зарахування коштів в розмірі 9000,00 грн. на зазначену нею платіжну картку, емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», та у розмірі 3000,00 грн. шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Разом з тим, [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 16.04.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 16042025 (а.с.9-11). Відповідно до п. 2 додатку № 1 до договору факторингу (реєстр прав вимог № 3), фінансування, тобто належна до сплати Клієнту за цим Реєстром прав вимог та визначена згідно п.3.1 договору, складає 1157926,48 грн. (а.с.60). З платіжної інструкції № 464 від 05.06.2025 вбачається, що на виконання умов договору ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «ФК «Кредіплюс» 1157926,48 грн. (а.с.58). Згідно з даним договором 04.06.2025 після підписання сторонами реєстру прав вимоги за № 3 відбулось відступлення прав вимоги до [PERSON] (під № 703 в реєстрі) за кредитним договором № 167090 від 10.01.2025 на загальну суму 20 276,10 грн., яка включає ще штрафні санкції (а.с.60). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за результатами дослідження та оцінки доказів у справі, суд вважає, що позивач отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в грошовому зобов`язанні, зазначені в договорі про споживчий кредит № 167090 від 10.01.2025. З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконував належним чином і у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 19526,10 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000,00 грн., заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 7025,10 грн., заборгованості по комісії в розмірі 501,00 грн. Зі змісту позовної заяви встановлено, що при поданні позову позивач виключив суму штрафних санкцій із розміру заборгованості відповідача, відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договори відступлення права вимоги, які дають право ТОВ «Юніт Капітал», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 167090 від 10.01.2025 у загальному розмірі 19526,10 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000,00 грн., заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 7025,10 грн., заборгованості по комісії в розмірі 501,00 грн. та виникла внаслідок неналежного виконання взятих [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат, то суд робить наступні висновки. Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно платіжної інструкції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги повністю задоволено судом, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вся сума судового збору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на правочинну допомогу в розмірі 7000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц. Так, у матеріалах справи міститься: копія ордеру, копія договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, копія протоколу погодження вартості послуг, копія акту прийому-передачі наданих послуг від 01.11.2025 на суму 7000 грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.16, 51-54). На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу є документально підтвердженими. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подавалося, хоча відповідно до положень частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності У своїй Постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) Верховний Суд висловив позицію про те, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Таким чином, суд позбавлений можливості зменшення заявлених судових витрат на правничу допомогу за власною ініціативою та вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь позивача в заявленому останнім розмірі (7000 грн.). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у загальному розмірі 9662,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved