Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У квітні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог зазначається, що 27 січня 2022 року між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] с укладено кредитний договір № 3484004234/766004 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів та комісії у встановленому договором розмірі. Даний кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 12.08.2022 ТОВ «Кредитна Установа «Європейська кредитна група» та ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу №12082022 за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема, й до [PERSON] за договором позики №3484004234/766004 від 27.01.2022. Відповідно до Реєстру боржників від 12.08.2022 року заборгованість [PERSON] за договором позики № 3484004234/766004 становить 23 784,00 грн., з яких: 8 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 784,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом та комісію. Однак, всупереч нормам закону та умовам договору [PERSON] , зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, тому має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у загальному розмірі 23 784,00 грн., яка складається з: 8 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 784,00 грн. сума заборгованості за відсотками. З огляду на викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у загальному розмірі 23 784,00 грн., а також судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. Заперечення відповідача 18 березня 2026 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій останній просить розгляд даної справи здійснювати в його відсутності, позовні вимоги щодо тіла кредиту визнає, та заперечує проти вимог в частині відсотків, комісії та штрафних санкцій. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М. від 02 травня 2023 року відкрито провадження в справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 17 жовтня 2025 року прийнято справу до свого провадження, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Подав заяву, в якій заперечував проти позову в частині відсотків, комісії та штрафу, однак визнав позов у частині тіла кредиту, просив розгляд справи проводити без його участі. Обставини справи, що встановлені судом Установлено, що 27 січня 2022 року між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] , укладено договір про надання фінансового кредиту № 3484004234/766004, за яким останній отримав кредит на суму 8000 грн, строком на 30 днів, з 27.01.2022 по 25.02.2022, зі сплатою процентної ставки у розмірі 2,5 % на добу, загальна вартість кредиту згідно Додатку № 1 до даного договору позики становить 14 000,00 грн. Товариство умови договору виконало, перерахувавши 27.01.2022 року відповідачу, номер транзакції 34328-15018-20464, на номер картки зазначену в кредитному договорі, суму кредиту у розмірі 8 000 грн за Договором № 3484004234/766004 від 27 січня 2022 року, що підтверджується інформаційною довідкою №941/04 від 20.04.2023. Отримання коштів також підтвердив сам відповідач в заяві від 18.03.2026 року, визнавши позовні вимоги в частині тіла кредиту. Проте, [PERSON] , умови договірних зобов`язань не виконав, про що свідчить з наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Також, 12 серпня 2022 року ТОВ «Кредитна Установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу №12082022 за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема, й до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №3484004234/766004 від 27.01.2022. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 12.08.2022р., до вищевказаного договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 3484004234/766004 від 27.01.2022, загальна заборгованість якого складає 23784,00 грн. У зв`язку з порушення умов договору, згідно розрахунку заборгованості позивача, станом на 31.03.2023 року у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість у загальному розмірі.23 784,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 15 784,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , уклав вищезазначений договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «R61721», який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача [PERSON] , « [NUMBER] ». Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір про надання фінансового кредиту № 3484004234/766004 від 27 січня 2022 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, відповідно до умов Договору про надання фінансового кредиту №3484004234/766004 від 27 січня 2022 року, [PERSON] одержав від ТОВ «Кредитна Установа «Європейська кредитна група» кредит у розмірі 8 000 грн., строком на 30 днів, тобто до 25 лютого 2022 року. У вищевказаному договорі визначена загальна вартість кредиту у розмірі 14 000,00 грн. З наявних в матеріалах справи доказів видно, що відповідач [PERSON] належним чином договірні зобов`язання за наведеним договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами поза визначеним договором строком суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду. Так, враховуючи те, що строк дії договору встановлено його умовами, проценти після закінчення строку його дії, тобто після 25.02.2022 року, нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення із відповідача заборгованості за даними договорами у розмірі загальної вартості кредиту. Таким чином, стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №3484004234/766004 від 27 січня 2022 року, у розмірі 14000,00 грн, з яких: 8 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 000,00 грн заборгованість за відсотками Щодо судових витрат Згідно платіжного доручення № 36186 від 11.04.2023, при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1 579,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial