Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що з 03 вересня 2014 року перебуває з відповідачем в шлюбі, дітей не має.Сімейне життя не склалося. Позивачка ніяких відносин з чоловіком не підтримує з квітня 2022 року. Через постійні непорозуміння, що виникали між подружжям, вони не проживають разом, оскільки це негативно впливає на атмосферу та емоційний стан сторін, часто виникають конфлікти та непорозуміння. Втратили почуття любові один до одного. Збереження сім`ї є неможливим, оскільки суперечить особистим інтересам позивачки. Спільне господарство не ведеться. Примирення між сторонами не можливе, тому позивач просила суд шлюб розірвати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 2014 року зареєстрували шлюб. Згідно з ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно статей 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Суд дійшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved