Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу в розмірі 144 000 грн., та сплачені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.06.2021 року між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204427515 згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля «HONDA ACCORD», д/н. [NUMBER] . 29.08.2021 року в м. Запоріжжя, вул. буд. Відпочинку, 33 сталася ДТП за участю автомобіля «HONDA ACCORD», д/н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , внаслідок чого пішоходи отримали тяжкі тілесні ушкодженні, а [PERSON] померла у лікарні. Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «HONDA ACCORD», д/н. [NUMBER] [PERSON] ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», виплатили на рахунок [PERSON] , (Мати померлої) відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди в розмірі 144000 грн., з розрахунку: 72000 грн. - моральної шкоди (згідно ст. 27.3 Закону України «Про ОСЦПВ»); 29815 грн. згідно акту №015 від 08.09.2021 р., ФОП [PERSON] (згідно ст. . 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»); 50776 грн. за спорудження надгробного пам`ятника, (згідно ст. 27.4 Закону, України «Про ОСЦПВ»); 72000 грн.+ 29815,00 грн. = 101815,00 грн. (згідно ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»); 72000,00 грн. - 29815,00 грн. = 42185,00 грн. (згідно ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»); 101815,00 грн. + 42185,00 грн. = 144000,00 грн. (згідно ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»). Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції. Факт алкогольного сп`яніння Відповідача встановлений у довідці НПУ та у Вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/11455/21 від 05.10.2022р. 20.09.2021 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» для досудового врегулювання спору направив Відповідачу на адресу проживання, претензію з вимогою сплатити страхове відшкодування. Дану претензію Відповідач залишив без уваги. 24.05.2023 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» для досудового врегулювання спору направив Відповідачу на адресу проживання доповнення до претензії від 20.09.2021 р. Дане доповнення до претензії Відповідач залишив без уваги. Станом на дату подання позовної заяви, Відповідачем не було сплачено відшкодування. 20.09.2024 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу, передано на розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. 14.10.2024 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 28.10.2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Збільшення позовних вимог мотивоване тим, що внаслідок ДТП пішохід, [PERSON] , відповідно до Акту дослідження медичних документів «СК «Арсенал Страхування» від 15.12.2021 р., зазнала значних травм, лікування яких коштувало 16 635 грн 96 коп. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, [PERSON] , встановлено 2 (другу) групу інвалідності, а тому відшкодуванню підлягають 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Відповідно до умов договору страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, Страхового акту № 109.03052421-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 30.12.2021 р. сплатило страхове відшкодування у розмірі 130 867 грн. 76 коп. Просить суд стягнути з відповідача 274867,76 грн. як відшкодування витрат. Ухвалами суду від 14.10.2024 року, 29.11.2024 року, 09.01.2025 року витребувано з Ритуального бюро ФОП [PERSON] копію платіжного доручення, що підтверджує оплату наданих ФОП [PERSON] послуг замовником в розмірі 29 815 грн., згідно Акту виконаних робіт № 015 від 08.09.2021 року ФОП [PERSON] . Ухвалою суду від 11.02.2025 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду по суті. 17.02.2025 року, до суду від ФОП [PERSON] надійшла довідка про надані послуги на суму 29815,00 грн. відповідно акту виконаних робіт № 015 від 08.09.2021 року, документи оплати не може надати у зв`язку з тим, що вони були знищені за строком давності. 01.12.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що позивач просить стягнути з Відповідача 72000 грн., які були виплачені потерпілій [PERSON] як страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її доньки, [PERSON] , відповідно до ст. 27.3 Закону України «Про ОСЦПВ». Відповідач категорично заперечує проти цієї частини позовних вимог, оскільки питання відшкодування моральної шкоди потерпілій вже було остаточно вирішено судом у кримінальному провадженні. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2022 року у справі № 335/11455/21 було розглянуто цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Суд, дослідивши всі обставини справи, встановив розмір моральної шкоди та ухвалив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500000 грн. Таким чином, судовим рішенням на Відповідача покладено обов`язок відшкодувати повний обсяг моральної шкоди безпосередньо потерпілій. На виконання Вироку відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER]. Згідно з Постановою приватного виконавця Проценка Д.Ю. від 05.03.2024 року про звернення стягнення на доходи боржника, з заробітної плати Відповідача в ДУ «Машівська виправна колонія №9» здійснюються відрахування для погашення боргу перед [PERSON] . На даний момент [PERSON] за двома виконавчими документами сплачено більше 700000 грн. Задоволення вимоги Позивача про стягнення 72000 грн. призведе до подвійного стягнення за одну й ту саму шкоду. Відповідач вже сплачує цю суму у складі 500 000 грн за виконавчим листом. Стягнення цієї суми повторно в порядку регресу суперечить ст. 61 Конституції України (ніхто не може бути двічі притягнений до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення) та загальним засадам цивільного права. Слід зазначити, що позивач знав або повинен був знати про наявність Вироку, оскільки самостійно долучив його копію до позовної заяви. Таким чином у задоволені позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 72 000 грн. просить відмовити. Позивач просить стягнути матеріальну шкоду (витрати на поховання та спорудження пам`ятника) у загальному розмірі 80591 грн. (29 815 грн. + 50 776 грн.). При цьому Позивач приховує або ігнорує факт добровільного відшкодування шкоди Відповідачем. Безпосередньо після ДТП [PERSON] відшкодував потерпілій близько 90000 грн. На даний момент усі чеки та квитанції не збереглися у зв`язку із сплином значного часу. Однак, відповідач беззаперечно може підтвердити відшкодування шкоди у період з 30.08.2021 по 08.09.2021, оскільки Відповідач здійснив серію платежів на банківську картку потерпілої [PERSON] на загальну суму 49999 грн., квитанції на підтвердження чого збереглися у відповідача. Позивач посилається на Акт виконаних робіт ФОП [PERSON] № 015 від 08.09.2021 року на суму 29 815 грн як на підставу виплати відшкодування. Однак, саме в цей день та попередні дні Відповідач перерахував потерпілій суму, що значно перевищує вартість ритуальних послуг. За таких обставин, сума вимог Позивача в частині матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Акт виконаних робіт підтверджує факт надання послуг, але не підтверджує факт їх оплати конкретною особою. За відсутності фіскального чека або квитанції про оплату такі витрати вважаються не обґрунтованими. Таким чином у задоволені позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди (витрати на поховання та спорудження пам`ятника) у загальному розмірі 80 591 грн. (29 815 грн. + 50 776 грн.) просить відмовити. Страховик вимагає стягнути з Відповідача кошти у розмірі 130867 грн. 76 коп., які були сплачені як страхове відшкодування за встановлення потерпілій II групи інвалідності, відповідно до пунктів 26.2 та 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач вважає, що ця частина регресних вимог є необґрунтованою та безпідставною. Страховиком не доведено наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою (ДТП), що сталася 29.08.2021 року, та встановленням [PERSON] стійкої втрати працездатності (інвалідності) Більше того, заявлена вимога прямо суперечить фактичним обставинам, які були вже встановлені та мають преюдиційне значення, зокрема ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, визначених у кримінальному провадженні. Просить відмовити позивачу у частині стягнення страхового відшкодування у зв`язку із встановленням інвалідності, у розмірі 130 867 грн. 76 коп., як необґрунтованої та недоведеної у частині прямого причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та стійкою втратою працездатності. 08.12.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що Позивач, здійснював страхове відшкодування по даній справі відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204427515, який в свою чергу підпорядковується Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (діючий на момент ДТП). З наданих відповідачем квитанцій не можливо встановити, за що платив [PERSON] . Також, не можливо підтвердити оплату [PERSON] , коштів в розмірі 90000,00 грн., потерпілій. 17.02.2025 року, [PERSON] , надав в судовому провадженні № 335/10388/24 на вимогу ухвали суду, відповідь в якій [PERSON] , підтвердив, що його агенцією були надані послуги відповідно вище згаданого акту виконаних робіт та сума яка була оплачена згідно акту виконаних робіт № 015 від 08.09.2021, становить 29815,00 грн, проте [PERSON] , позбавлений можливості надати запитувані судом документи оплати, у зв`язку з тим, що вони були знищені за строком давності. Внаслідок ДТП, померла [PERSON] та [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у зв`язку зі смертю [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід, [PERSON] , відповідно до Акту дослідження медичних документів «СК «Арсенал Страхування» від 15.12.2021 р., зазнала значних травм, лікування яких коштувало 16 635 грн 96 коп. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, [PERSON] , встановлено 2 (другу) групу інвалідності, а тому відшкодуванню підлягають 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Відповідно до умов договору страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, Страхового акту № 109.03052421-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 30.12.2021 р. сплатило страхове відшкодування у розмірі 130 867 грн. 76 коп. Стосовно зазначеного представником Відповідача, висновку судово-медичної експертизи № 1812/п від 21.09.2021, що була проведена в кримінальному провадженні №335/11455/21, варто зазначити, що у Висновку не ставилося питання, чи могли отримані під час ДТП травми [PERSON] , викликати другу стадію інвалідності. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а доводи Відповідача не заслуговують на увагу і є такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві України і спростовуються викладеними твердженнями Позивача. 10.12.2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких вказано, що Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2022 року у справі № 335/11455/21, на який посилається сам Позивач, чітко встановлено та зафіксовано на підставі висновку судово-медичної експертизи № 1812/п від 21.09.2021 року, що тілесні ушкодження [PERSON] кваліфікуються як середньої тяжкості. Суд у кримінальному провадженні встановив: "закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку середнього ступеня... кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя". Твердження Позивача про «тяжкі тілесні ушкодження» є спробою ввести суд в оману та штучно підвищити ступінь наслідків ДТП для виправдання безпідставної виплати страхового відшкодування. Правова кваліфікація "середньої тяжкості" має чіткі медичні межі і, як правило, закінчується одужанням без встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) II групи, яка зазвичай є наслідком саме тяжких ушкоджень або хронічних захворювань. Сам факт наявності Довідки МСЕК про інвалідність через кілька місяців після ДТП не є автоматичним доказом того, що ця інвалідність настала внаслідок травм середньої тяжкості, отриманих у ДТП. Інвалідність могла бути наслідком сукупності факторів, попередніх захворювань потерпілої або ускладнень, не пов`язаних з травмою. Право регресної вимоги до винної особи є похідним від зобов`язання відшкодування шкоди. Обсяг відповідальності Відповідача в порядку регресу не може перевищувати обсягу реальної шкоди, що знаходиться у причинному зв`язку з його діями. Оскільки вироком суду встановлено, що дії Відповідача призвели до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а не тяжких, стягнення коштів за наслідки, які притаманні тяжким травмам, без належного доказування причинного зв`язку, є порушенням прав Відповідача. Таким чином, вимога про стягнення 130 867,76 грн є необґрунтованою та недоведеною. Позиція Позивача зводиться до того, що страхова виплата моральної шкоди є якимось окремим видом відповідальності, незалежним від цивільного позову у кримінальному провадженні. Ця позиція позивача є помилковою. Моральна шкода, завдана злочином (ДТП), є єдиною. Вона не ділиться на "страхову моральну шкоду" та "судову моральну шкоду". Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 500 000 грн моральної шкоди. Це судове рішення охоплює весь обсяг моральних страждань потерпілої. Якщо Страхова компанія виплачує потерпілій 72 000 грн в рахунок моральної шкоди, то ця сума повинна зменшувати борг Відповідача перед потерпілою, а не створювати новий борг перед Страховою компанією при збереженні старого боргу перед потерпілою. Страховик, виплативши відшкодування, набуває права регресу. Однак, реалізація цього права не повинна порушувати права боржника. Позивач знав про наявність вироку суду про стягнення повної суми моральної шкоди безпосередньо з винуватця, оскільки сам і долучив копію Вироку до матеріалів даної справи. Здійснюючи виплату "поверх" рішення суду, Страховик діяв на свій ризик. Правильним алгоритмом дій мало б бути врахування страхової виплати при ухваленні вироку суду (зменшення суми стягнення з обвинуваченого на суму страхового ліміту), але цього зроблено не було. Тепер перекладання цього тягаря на Відповідача у вигляді додаткового стягнення є незаконним. Позивач вимагає стягнення витрат на поховання (29 815 грн) та пам`ятник (50 776 грн). У своїй відповіді Позивач відкидає надані Відповідачем докази добровільного відшкодування шкоди на суму 49 999 грн, аргументуючи це тим, що у квитанціях призначення платежу вказано як "Внесення готівкою коштів через ПКТС" і "не можливо встановити, за що платив [PERSON] ". Щодо призначення платежів та добросовісності. Аргументація Позивача щодо відсутності слів "на поховання" у призначенні платежу є проявом надмірного формалізму та суперечить засадам розумності. Суду слід врахувати часовий контекст та обставини: 29.08.2021 - стається трагічна ДТП. 30.08.2021 (наступний день!) - [PERSON] починає перераховувати значні суми (по 5000 грн) на картку потерпілої [PERSON] .. Платежі тривають серією до 08.09.2021 включно. 08.09.2021 - саме в цей день (день останнього платежу Відповідача) ФОП [PERSON] видає Акт виконаних робіт № 015 на суму 29 815 грн за ритуальні послуги. Збіг дати закінчення виплат Відповідачем та дати оплати ритуальних послуг не є випадковим. Очевидним є факт, що Відповідач, негайно почав надавати фінансову допомогу саме на нагальні потреби - організацію поховання та лікування. Твердження Позивача, що "не можливо встановити, за що платив [PERSON] ", є маніпулятивним. У цивільних правовідносинах діє презумпція добросовісності. Перерахування 50 000 грн (що на той час становило значну суму, майже 8,5 мінімальних зарплат) на картку потерпілої не може трактуватися інакше, як відшкодування матеріальної шкоди та витрат на поховання. Якщо Відповідач добровільно надав потерпілій кошти в сумі 49 999 грн до моменту поховання, то фактичні витрати потерпілої з власної кишені на оплату послуг ФОП [PERSON] (29 815 грн) були покриті саме за рахунок коштів Відповідача. Тобто, у цій частині майнова сфера потерпілої не зменшилася, оскільки витрати були компенсовані винуватцем. Коли Страхова компанія виплачує потерпілій ще 29 815 грн "відшкодування витрат на поховання", вона фактично компенсує витрати, які вже були покриті винуватцем. Це є безпідставним збагаченням потерпілої. А вимога до Відповідача повернути ці кошти в порядку регресу означає вимогу заплатити двічі: перший раз - добровільно готівкою на картку, другий раз - примусово на користь страхової. Позивач визнає, що документів про оплату послуг ФОП [PERSON] немає (знищені). Акт виконаних робіт підтверджує лише факт надання послуг, а не те, чиїми коштами вони були оплачені. Враховуючи синхронність переказів від [PERSON] та дату Акту, найбільш вірогідним є те, що оплата здійснювалася саме за рахунок коштів, наданих Відповідачем. По вимозі 130 867,76 грн (інвалідність): Позивач вдається до викривлення фактів, називаючи травми "тяжкими" всупереч Вироку суду ("середньої тяжкості"). Причинно-наслідковий зв`язок між травмами середньої тяжкості та інвалідністю II групи не доведений жодним належним медичним документом, окрім самої наявності інвалідності, що є недостатнім для покладання майнової відповідальності в такому розмірі. По вимозі 72 000 грн (моральна шкода): Позивач ігнорує принцип неподільності юридичної відповідальності. Відповідач вже несе повну відповідальність за моральну шкоду згідно з вироком суду. Регрес у даному випадку створює подвійне стягнення. По вимозі 80 591 грн (поховання): Позивач безпідставно відкидає докази добровільного відшкодування шкоди Відповідачем на суму 49 999 грн, яке було здійснено безпосередньо перед похованням. Стягнення цієї суми повторно суперечить принципам справедливості. Відповідач не відмовляється від відповідальності за свої дії, що підтверджується його добровільними виплатами одразу після ДТП та відрахуваннями за виконавчими листами. 12.12.2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі у яких окрім раніше наведеного, зазначено, що для встановлення інвалідності в Україні 2022 року процес включав проходження ЛЛК/ВЛК, підготовку документів та розгляд МСЕК, що займало від кількох тижнів до 1-2 місяців, але терміни залежали від складності випадку, наявності всіх документів та швидкості роботи комісій, але в 2022 році головне було зібрати документи і пройти оцінювання, що могло тривати від 10 до 30 днів після подачі всіх паперів, іноді довше, враховуючи військові реалії та особливості медичних установ. Ключові етапи та приблизні терміни (2022 р.): Направлення: Після тривалої непрацездатності (120-150 днів) лікуючий лікар направляв на МСЕК (форма 088/о). Розгляд МСЕК: Сама медико-соціально-експертна комісія (МСЕК) мала розглянути справу зазвичай до 30 днів з моменту отримання документів. Фактичний час: Загальний термін міг бути довшим через черги, віддаленість, необхідність додаткових обстежень, особливості роботи військових комісій (ВЛК), що могло затягнути процес до 1-2 місяців (або більше). Ось, і відповідь чому, інвалідність була встановлена після Вироку та висновку судових експертиз. Матеріали справи містять клопотання представників позивача про проведення судових засідань без присутності представника позивача, на підставі поданих доказів, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач і представник відповідача не заперечували проти розгляду справи за відсутності позивача. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, та за відсутності сторони позивача. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, щзо за вироком суду сплачує моральну шкоду потерпілим, та сплатив вже більше 800 тисяч грн., всі присуджені йому виплати сплачує по можливості. У судовому засіданні представник відповідача просив у позові відмовити з мотивів викладених у відзиві, запереченнях відповіді на відзив. Також вказав, що вимоги позивача стягнення коштів у зв`язку зі встановленням потерпілій інвалідності 2 групи безпідставне, так як інвалідність не була встановлена у кримінальному провадженні, а встановлена лише тяжкість ушкоджень, та інвалідність встановлена за загальним захворюванням не пов`язаним з ДТП. Моральна шкода стягнення вироком суду і відповідач її виплачує, та вимоги позивача в цій частині являються намаганням подвійного стягнення. Матеріальну шкоду на поховання відповідач добровільно сплатив потерпілій особі в розмірі біля 90 тисяч грн. з яких документально підтверджено 50 тисяч грн. Зазначив, що витрати на пам`ятник документально не підтверджені. Вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, суд проходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень. Судом встановлено, що Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України і призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 10 років. Цивільні позови [PERSON] та [PERSON] задоволено частково та стягнуто, зокрема, на користь [PERSON] заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Після набрання вироком законної сили суму застави в розмірі 181600 грн., звернути на виконання майнових стягнень на користь потерпілих збитки, а саме на користь [PERSON] - 90800 гривень. У зв`язку із недостатністю суми застави на відшкодування збитків, підлягають стягненню у примусовому порядку на користь [PERSON] - 409200 гривень. Відповідно до тексту вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2022 року, встановлено, що 29 серпня 2021 року, близько 20 години 00 хвилин, водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині автомобільної дороги, яка з`єднує вул. Будинок відпочинку та вул. Таганську на о. Хортиця в м. Запоріжжя. В цей час, вздовж правого краю проїзної частини зазначеної автомобільної дороги, зі сторону вул. Будинок відпочинку в напрямку вул. Таганської, в попутному з водієм [PERSON] напрямку, попереду нього, рухались пішоходи [PERSON] , [PERSON] та малолітня [PERSON] . Під час подальшого руху, поблизу опори ліній електропередач № 4, водій [PERSON] маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїзній частині пішоходів [PERSON] , [PERSON] , малолітню [PERSON] , та маючи технічну можливість уникнути наїзду на них шляхом негайного вжиття заходів направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, належних заходів до зупинки керованого транспортного засобу не вжив, внаслідок чого скоїв на них наїзд. В результаті ДТП пішоходи [PERSON] , [PERSON] , малолітня [PERSON] , отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні. При цьому, 04.09.2021 року від отриманих тілесних ушкоджень малолітня [PERSON] померла в лікарні. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14.03.2023 року апеляційні скарги обвинуваченого [PERSON] , захисника-адвоката Балюти В.В., представника потерпілих - адвоката Балабка А.В. залишено без задоволення, а Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року, залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 11.09.2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого [PERSON] на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 березня 2023 року. Судом встановлено, що 10.06.2021 року між [PERSON] в ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», оформлено ПОЛІС № 204427515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком до 09.06.2022 включно. Забезпеченим транспортним засобом вказано: Honda Accord, AP0057CB. Страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн., на одного потерпілого. Розмір франшизи - 2600 грн.(т.1 а.с.7). 10.09.2021 року до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернувся потерпілий [PERSON] із повідомленням про ДТП, що має ознаки страхового випадку яке сталось 29.08.2021 року(т.1 а.с.9). 10.09.2021 року до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулась потерпіла [PERSON] із заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування витрат на поховання, моральної шкоди, лікування(т.1 а.с.10). 19.05.2023 року до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулась потерпіла [PERSON] із заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування витрат на встановлення пам`ятника(т.1 а.с.11). Відповідно до Страхового акту №109.02067721-1 від 13.09.2021 року, сума страхового відшкодування [PERSON] визначена у розмірі 101815 грн. за шкоду життю та здоров`ю(т.1 а.с.24). Відповідно розрахунку суми страхового відшкодування від 13.09.2021 року, визначена сума моральної шкоди в 72000 грн. та витрат на поховання 29815 грн., а разом 101815 грн.(т.1 а.с.25). Відповідно до платіжного доручення № 52893080 від 15.09.2021 року ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» перерахувало [PERSON] грошову суму у розмірі 101815 грн. страхової виплати(т.1 а.с.28). Відповідно до Страхового акту №109.02067721-2 від 22.05.2023 року, сума страхового відшкодування [PERSON] визначена у розмірі 42185 грн. за шкоду життю та здоров`ю(т.1 а.с.26). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 22.05.2023 року, визначена сума збитку(доплати) у розмірі 42185 грн. з розрахунку сплачених втрат на поховання 29815 грн., і спорудження надгробного пам`ятника 50776 грн. (72000 грн.(максимальне) - 29815 грн.(сплачених)(т.1 а.с.27). Відповідно до платіжної інструкції № 25151383 від 23.05.2023 року ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» перерахувало [PERSON] грошову суму у розмірі 42185 грн. страхової виплати(т.1 а.с.29). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.09.2021 року [PERSON] померла [INFO] у віці 4 років (т.1 а.с. 30). Згідно до Договору - Замовлення Агентства ритуальних послуг ФОП [PERSON] від 08.09.2021 року з приміткою «Сплачено», вартість сплачених послуг склала 29815 грн. (т.1 а.с.31). Згідно з актом ПП [PERSON] виконаних робіт №015 від 08.09.2021 року, надано ритуальні послуги по похованню [PERSON] на суму 29815 грн.(т.1 а.с.32). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 17.02.2025 року, агенція надавала послуги з організації похорон. Згідно з актом виконаних робіт №015 від 08.09.2021р, підтвержує суму послуг яка була надана замовнику становить 29815 грн. Копіі документів що підтвержують оплату послуг надати не взмозі, через те що документи були знищенні за строком давнності.(т. 1 а.с. 147). Згідно до договору № 003-Л на виготовлення пам`ятника від 01.03.2023 року, [PERSON] уклала договір з ПП [PERSON] . Вартість робіт за договором встановлена в 50776 грн.(т.1 а.с.37-39). Згідно з актом прийому передачі виконаних робіт від 10.05.2023 року за договором №003-Л від 01.03.2023 року, замовник претензій не має та сплатив залишок платежу(т.1 а.с.40). Відповідно до товарного чеку від 19.05.2023 року, сплата згідно договору 003-Л від 01.03.2023 року складає 50776 грн.(т.1 а.с.41). 20.09.2021 року, 24.05.2023 року ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» зверталось з претензіями до [PERSON] на суми 101815 грн. і 42185 грн.(т.1 а.с.42-43). 15.12.2021 року до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулась потерпіла [PERSON] із заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування витрат на лікування та інвалідність 2 групи(т.1 а.с.72). Відповідно до Акту дослідження медичних документів від 15.12.2021 року, підтверджені витрати на лікування на суму 16635,96 грн.(т.1 а.с.73-100). Відповідно до Акту дослідження медичних документів від 15.12.2021 року, [PERSON] 1993 р.н. постраждала в ДТП будучи пішоходом 29.08.2021. 3 29.08.2021 по 10.09.2021р. перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР, з діагнозом: Поєднанна травма. ТЧМТ. Забій головного мозку середньої важкості. Вогнище забою лобної частці по ходу серпа великого мозку. Забійні рани м`яких тканин голови. Закрита травма грудної клітини без пошкодження внутрішніх органів. Закрита травма черевної порожнини без пошкодження внутрішних органів. Закрита травма правого гомілковостопного суглобу, пошкодження капсульно-зв`язкового правого гомілковостопного суглобу. Забійна садна м`яких тканин кінцівок і тулуба. 14.12.2021 КУ "Обласний центр медико-санитарної експертизи" Запорізької обласної ради видав Довідку до акту огляду нейроофтальмологічною медикосоціальною експертною комісією КУ "ОЦМСЕ"ЗОР про призначення 2 групи інвалідності, Індівідуальну програму реабілітації інваліда №69. Згідно вищеперелічених документів причина інвалідності "загальне захворювання, діагноз МСЕК, за класифікацією МКХ-10, Т-90.5 - наслідки внутрішньочерепної травми. Копії довідки та Індивідуальної програми реабілітації інваліда МСЕК КУ "Обласний центр медико-санітарної експертизи" Запорізької обласної ради звірені з оригіналом - легітивні (т.1 а.с.101-106). Відповідно до Страхового акту №109.03052421-1 від 30.12.2021 року, сума страхового відшкодування [PERSON] визначена у розмірі 130867,76 грн. за шкоду життю та здоров`ю(т.1 а.с.108). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 30.12.2021 року, визначена сума збитку у розмірі 130867,76 грн. з розрахунку втрат на лікування 16635,96 грн., за шкоду пов?язану із стійкою втратою працездатності 108000 грн., моральна шкода 6231,8 грн.(т.1 а.с.109). Відповідно до платіжного доручення № 76386079 від 30.12.2021 року ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» перерахувало [PERSON] грошову суму у розмірі 130867,76 грн. страхової виплати(т.1 а.с.110). 05.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа № 335/11455/21 (ВП № [NUMBER]) виданого 11.04.2023 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 409 200 гривень, ухвалена ПОСТАНОВА про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена до ДУ «МАШІВСЬКА ВИПРАВНА КОЛОНІЯ №9» (т. 2 а.с. 11-12). 05.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа № 335/11455/21 (ВП [NUMBER]) виданого 11.04.2023 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 409 200 гривень, ухвалена ПОСТАНОВА про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена до ДУ «МАШІВСЬКА ВИПРАВНА КОЛОНІЯ №9» (т. 2 а.с. 13-14). Відповідно до довідки № 393 від 21.11.2025 року бухгалтерії державної установи «Машівська виправна колонія (№9)», засуджений [PERSON] відбуває покарання в установі з 22.03.2024 року. 12 березня 2024 року надійшла Постанова [NUMBER] від 05.03.2024 року про відшкодування збитків на користь [PERSON] в сумі 135085,12 грн. Постанова ВП № [NUMBER] від 05.03.2024 року про відшкодування збитків [PERSON] в сумі 135085,12 грн. Утримано за час перебування в установі із заробітної плати по позову в сумі 152,18 грн. Достроково погашено по позову в сумі 1600,00 грн. Заборгованість по позову становить 268418,06 грн.(т.2 а.с.14). Відповідно до наданих квитанцій, 30.08.2021 року внесено готівкових коштів через ПТКС отримувачу: [PERSON] два платежі по 4999 грн.; 01.09.2021 року внесено готівкових коштів через ПТКС отримувачу: [PERSON] два платежі по 4999 грн.; 02.09.2021 року внесено готівкових коштів через ПТКС отримувачу: [PERSON] платіж 4999 грн.; 04.09.2021 року через термінал самообслуговування, [PERSON] платіж 4999 грн.; 06.09.2021 року внесено готівкових коштів через ПТКС отримувачу: [PERSON] два платежі по 4999 грн.; 08.09.2021 року внесено готівкових коштів через ПТКС отримувачу: [PERSON] два платежі по 4999 грн.; 04.10.2023 року перераховано готівкою від [PERSON] отримувач: [PERSON] , грошову суму в 148500 грн.; 03.11.2023 року перераховано 25000 грн. від [PERSON] , Отримувач: Проценко Дмитро Юрійович, Призначення платежу: ЗВП [NUMBER], [PERSON] ; 04.12.2023 року перераховано 34000 грн. платником [PERSON] , Отримувач: Проценко Дмитро Юрійович, Призначення платежу: ЗВП [NUMBER], [PERSON] через [PERSON] (т. 2 а.с. 15-18). Таким чином матеріали справи свідчать про те, що за зведеним виконавчим провадженням (ЗВП)№ [NUMBER] за [PERSON] було перераховано [PERSON] (приватний виконавець), грошову суму в загальному розмірі 207500 грн. без зазначення призначення платежу, визначення потерпілих, так як надані суду документи стосуються виконавчих проваджень [NUMBER] та № [NUMBER]. У період з 30.08.2021 року по 08.09.2021 року [PERSON] була перераховані грошові кошти у загальному розмірі 49990 грн. без зазначення платника. Згідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, стаття 27 п. 27.3., Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, стаття 27 п. 27.4., Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18) зазначено: «У цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати. При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження. У випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем у пункті 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, стаття 26 п. 26.1. Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. 26.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. 26.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті. Згідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, стаття 26-1, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Згідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, стаття 24.1, У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. З огляду на наведене суд висновує, що обчислення позивачем і виплата потерпілій особі [PERSON] суми страхового відшкодування моральної шкоди в 72000 грн. у зв`язку зі смертю доньки проведена у відповідності до п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1961-IV); суми страхового відшкодування витрат на поховання в 29815 грн. і 42185 грн. на спорудження надгробного пам`ятника, проведена у відповідності до п. 27.4 статті 27 Закону № 1961-IV; суми страхового відшкодування витрат на лікування в 16635,96 грн., проведена у відповідності до статті 24 Закону № 1961-IV; суми страхового відшкодування за шкоду пов?язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 108000 грн., у відповідності до статті 26 Закону № 1961-IV; суми страхового відшкодування моральної шкоди в 6231,8 грн. у відповідності до статті 26-1Закону № 1961-IV, та у відповідності до Полісу № 204427515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.06.2021 року. Посилання сторони відповідача на не підтвердження причинно наслідкового зв`язку встановленої потерпілій [PERSON] 2 групи інвалідності з подією ДТП, суд відхиляє з огляду на те, що матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії довідки серії 12 ААВ № 505918 від 14.12.2021 року до акту огляду нейроофтальмологічної медикосоціальної експертної комісії(т.1 а.с.102), копії Індивідуальної програми реабілітації інваліда №69 від 14.12.2021 року(т.1 а.с. 103-106), яка визначена за довідкою серії 12 ААВ № 505918, кліко - функціональний діагноз за кодом МКХ-10 вказаний як Т90.5 - наслідки внутрішньочерепної травми. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2022 року зазначено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1812/п від 21.09.2021 року, закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку середнього ступеня з утворенням вогнища локального забою з крововиливом по ходу передньої третини серпоподібного відростка; рани потиличної і виличної ділянок; гематоми і садна в ділянці обличчя та голови у [PERSON] в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. Гематоми в області кінцівок, садна в ділянці кінцівок, тулуба у [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Таким чином судом встановлено, що 2 група інвалідності яка встановлена [PERSON] 14.12.2021 року пов`язана з тілесними ушкодженнями отриманими при ДТП 29.08.2021 року. Відповідно до п.п. 38.1.1 а), п. 38.1, статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1961-IV), Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно з до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1 п. 1 а) ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 року № 3720-IX, Страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 4123,02 грн. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Outcome: approved