Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на таке. Між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 27.08.2021 було укладено договір №4175588, відповідно до вимог якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 8000грн., а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом. Відповідач договір не виконав та кредитні кошти разом з відсотками не повернув. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал»було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал»перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал»та ТОВ «Коллект центр»було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем 11.08.2021р. було укладено договір №4175588, відповідно до вимог якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3050грн., а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом. Відповідач договір не виконав та кредитні кошти разом з відсотками не повернув. 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт капітал»було укладено договір факторингу № 10-01/2023, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал»перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр»було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. У зв`язку із порушенням зобов`язань за вказаним договорами відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 64874,82 грн. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача вказаний борг та судові витрати, які складаються з сплаченого при зверненні до суду судового збору та витрати на правничу допомогу. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою від 19.11.2025р. відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, в особі свого представника надав письмові пояснення, в яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Щодо договору №4175588 зазначив таке. 27.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір №4175588. 15.12.2021 року було укладено договір №15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №4175588. 10.03.2023 року було укладено Договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за Договором №4175588. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №4175588 від 27.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 50400,00грн., з яких 8000,00 заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 41600,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 800,00грн. заборгованість за комісіями. Згідно п.1.3 договору строк кредитування 30 днів, отже підстави для нарахування процентів за більший строк відсутні. Тобто, згідно договору, він був укладений на строк з 27 серпня 2021 року по 26 вересня 2021 року, зі сплатою комісії за надання кредиту 800 грн. (нараховується одноразово) та процентів за користування кредитом 1,5% від фактичного залишку кредиту. У п.2.2.2 вказаного договору заначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих Документ сформований в системі «Електронний суд» 12.01.2026 2 пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Згідно з п.2.2.3 після спливу строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Виходячи з п.2.3.1.1 та 2.3.1.2 для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, але загалом строк кредитування не може перевищувати 60 днів. У п.6.1 договору вказано, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України . Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, з огляду на наступне. З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк позики 30 днів з 27.08.2021 року по 26.09.2021 року, проценти за користування кредитом за вказаний період нараховуються за ставкою 1,5%. Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по день формування позовної заяви. Даних про застосування процедури пролонгації матеріали справи не містять. Враховуючи, що договором про споживчий кредит №4175588 від 27 серпня 2021 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, тому саме протягом даного строку ТОВ «МІЛОАН» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.5.2 цього договору становлять 1,5%. Тобто обрахунок повинен бути в такій формулі: за період з 27.08.2021 року по 26.09.2021 року, з розрахунку 1,5% за день користування кредитом (1,5 % х 30 днів = 45 %), 8000,00 грн х 45 % = 3600 грн. Відповідно до Перехідних положень ЦПК нарахування 3% річних заборонено. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (26 вересня 2021 року) є необґрунтованими, а тому не можуть підлягати задоволенню. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума відсотків у межах строку кредитування по 26 вересня 2021 року включно, що становить 3600 грн. Враховуючи вищевикладене та наявністю правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000 грн., суми заборгованості за відсотками у розмірі 3600 грн. та заборгованість по комісії у розмірі 800 грн. Виходячи з викладеного, відповідач вважає, що загальна сума яка підлягає стягненню по кредитному Договору №4175588 від 27.08.2021 року становить 12400грн. Щодо договору №75324656. 11.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір №75324656. 22.02.2022 року було укладено Договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №75324656. 10.01.2023 року було укладено Договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №75324656. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №75324656 від 11.08.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 14474,82грн., з яких 4912,44 заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 9561,48 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 0,80 грн. нараховані 3% річних. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України , яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до Договору позики сума позики складає 3050 грн. 00 коп., строк позики 30 днів, процентна ставка/день 1,99% (фіксована). При цьому, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути з відповідача проценти на дату відступлення права вимоги на день формування позовної заяви в розмірі 9561,58грн. Даних про застосування процедури пролонгації матеріали справи не містять. Враховуючи, що Договором №75324656 від 11 серпня 2021 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк становлять 1,99%. Тобто розрахунок заборгованості має здійснюватись по такій формулі: за період з 11.08.2021 року по 09.09.2021 року, з розрахунку 1,99% за день користування кредитом (1,99 % х 30 днів = 59,7 %), 3050,00 грн х 59,7 % = 1820 грн. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення із відпоаідача процентів за договором, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування є необґрунтованими, а тому не можуть підлягати задоволенню. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума відсотків у межах строку кредитування по 09 вересня 2021 року включно, що становить 1820 грн. Враховуючи вищевикладене та наявністю правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3050 грн., суми заборгованості за відсотками у розмірі 1820 грн. Загальна сума яка підлягає стягненню за Договору №75324656 від 11.08.2021 року становить 4870грн. На думку Позивача, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з [PERSON] станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 64874,82грн., з яких 12912,44 заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 51161,58 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 0,80 грн. нараховані 3% річних, 800,00грн. заборгованість за комісіями. Дані розрахунки Позивача є неправильними та не обґрунтованими і такі, що нараховані з порушенням норм чинного законодавства. Отже, сума заборгованості Відповідача та така що підлягає сплаті за Договорами становить 17270 грн. В позові позивач на виконання ст. 175 ЦПК України повідомляє, що ним не вчинялися заходи досудового врегулювання спору. Не виконання даної норми, тягнуть за собою стягнення додаткових витрат зі сторони Відповідача, а саме судового збору та витрат на правничу допомогу. Вважаю, що у Позивача були всі можливості для врегулювання спору в досудовому порядку, а тому стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу з Відповідача є нікчемним. Позивач у просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в Документ сформований в системі «Електронний суд» 12.01.2026 6 договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Беручи до уваги неспівмірні витрати на правову допомогу, складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу доходжу висновку про зменшення витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції у розмірі 2000 грн. За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Позивач надав відзив на позов, в якому зазначив, що борг та відсотки нараховані у відповідності до вимог законодавства. Розрахунки заборгованості відповідають умовам договорів. Щодо договору №75324656 зазначив таке. Відповідно до п.2 Договору сума позики 5000 грн. Строк позики 30 днів. Знижена процентна ставка 0,7%, базова процентна ставка 1,99 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7 % за день. До позову додано Правила від 11.02.2021, з п.6.5 яких вбачається, що позивальнику нараховується проценти в передбаченому договором розмірі з першого дня понадстрокового користування позикою, але не більше 90 календарних днів. Відповідно до п.7.8 Правил пролонгація договору здійснюється внаслідок внесення позичальником грошових коштів по договору. Відповідно до п.7.12, якщо позичальник під час здійснення платежу не бажає оформити пролонгацію, то він має про це повідомити. З вказаного випливає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування коштами відповідачу впродовж всього строку користування коштами. Щодо договору №4175588 позивач зазначив таке. Згідно п.1 6 договору ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Відповідно до п.4.2 договору, у випадку прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитор з дня наступного за днем спливу строку кредитування має право нараховувати проценти згідно з п.1.6 Договору. Вказане означає, що сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості. Тому заборгованість нараховано у відповідності до умов укладеного договору. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідач, заявляючи про неспівмірність витрат на правову допомогу, не наводить обгрунтування неспівмірності витрат зі складністю справи. Виходячи з викладеного, позивач вважає заперечення проти позову, викладені у відзиві, - безпідставними. Просить позов задовольнити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису за відсутності учасників справи - не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 27.08.2021 було укладено договір №4175588. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн. Згідно з п.1.4 термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за надання кредиту 26.09.2021, тому що згідно з п.1.3 кредит надається строком на 30 днів з 27.08.2021. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 3600 грн, які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно із п.1.5.1 комісія за надання кредиту становить 800 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Згідно з п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. У відповідності до п.2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не може перевищувати 60 днів. Згідно з п. 6.4. Договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. 27.08.2021 відповідачем створено анкету-заяву на кредит 4175588, в якій погоджені умови кредитування по заяві (а.с.102). В матеріалах справи містяться правила надання фінансових кредитів ТзОВ «Мілоан» (а.с.116-120). З довідки від 24.04.2025 ТОВ «ФК» «Елаєнс» вбачається, що 27.01.2021 на карту № [NUMBER] , згідно договору №4175588 було здійснено зарахування коштів в сумі 8000 грн. (а.с.123). 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал», було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал»перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Вказане підтверджується копією договору факторингу. З розрахунку заборгованості від 10.03.2023 вбачається, що станом на 10.03.2023 заборгованість [PERSON] по кредитному договору №4175588 становить 50400 грн., з яких 8000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 13200 грн. заборгованість про відсотках на дату відступлення права вимоги, 800 грн. борг по комісії, 28400 грн. заборгованість по відсотках за період часу з 15.12.2021 по 23.02.2022. (а.с.27) 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал»та ТОВ «Коллект центр» , було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Вказане підтверджується копією договору відступлення прав вимоги. За таких обставин до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору. Крім того, між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем 11.08.2021 було укладено договір позики №75324656. (а.с.11) 20.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду до договору від 11.08.2021 №75324656, згідно якої ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало відповідачу додатково кошти. Згідно п.1. договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Відповідно до п. 2 договору про надання позики : - сума позики становить 3050 грн.; - базова процентна ставка (фіксована) 1,99 %, які нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.4) строк позики 30 днів. 20.08.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду до договору від 11.08.2021 №75324656, згідно якої ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало відповідачу додатково кошти в сумі 1950 грн. В загально му сума кредиту становить 5000 грн. Відповідно до п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (п.7.16). В матеріалах справи містяться правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів». З довідок від 06.03.2025 ТзОВ «ФК «Фінекспрес» вбачається здійснення переказу грошових коштів на суми 1950 грн. та 3050грн. отримувачу [PERSON] на карту № [NUMBER] , дата платежу 20.08.2021 та 11.08.2021 відповідно. З розрахунку заборгованості від 10.01.2023 вбачається, що станом на 10.01.2023 заборгованість [PERSON] по кредитному договору №75324656 становить 14474,82 грн., з яких 4912,44 грн. заборгованість по тілу кредиту, 9561,58 грн. заборгованість про відсотках на дату відступлення права вимоги, 0,80 грн. борг по 625 ЦК України,. 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт капітал»було укладено договір факторингу № 10-01/2023, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал»перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Вказане підтверджується копією договору від 22.02.2022 р. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр»було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Вказане підтверджується копією договору від 10.01.2023р. Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договорами не виконав та кошти не повернув, внаслідок чого, згідно розрахунку заборгованості станом на 25.09.2025 р. заборгованість відповідача за договорами становить 64874,82 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач має зобов`язання за договором №75324656 від 11.08.2021 про надання коштів на умовах договору позики з ТзОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та за договором № 4175588 від 27.08.2021 укладеним з ТзОВ «Мілоан». У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З огляду на викладене, факт підписання [PERSON] електронних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також ним і не заперечується. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності укладених кредитних договорів, зазначені договори недійсними не визнано. В ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). Наявність у позивача Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту разом з усіма додатками, з урахуванням наданих договорів факторингу та реєстрів права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем виконали в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» не виконав у повному обсязі та у належному розмірі, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитних договорів, та проценти за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача, утворилась заборгованість. ТОВ "Коллект Центр" є новим кредитором з договором №75324656 від 11.08.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним з ТзОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», а також договором №4175588 від 27.08.2021, укладеним 27.08.2021 із ТзОВ «Мілоан» на підставі укладеного між ними договорів факторингу. Відтак, у нього виникло право вимоги до відповідача. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, як заявлено самим позивачем становить 64874,82 гривень. Дослідивши розрахунок заборгованості на умови кредитних договорів суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Суд приймає до уваги розрахунки заборгованості, проведені ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які проведені до відчуження права вимоги та які узгоджуються з розміром заборгованості, які зазначені в реєстрах боржників на час відчуження таких боргів. ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача у розмірах, визначених розрахунками заборгованості. Відповідно до п.6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Відповідно до п. 6.8 Правил Позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики. У розділі 7 Правил визначено порядок продовження строку користування позикою. Так, згідно п. 7.1 Правил позичальник має право продовжити строк користування позикою (далі - Пролонгація). За продовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Тобто в даному випадку, згідно з умовами кредитного договору, нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але не більше 90 календарних днів (п.7.16 правил). Отже, враховуючи строк кредитування 30 днів та подовження строку позики на умовах авто пролонгації на строк 90 днів, загальна кількість днів, на які товариство мало право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами становить 120 днів з дня отримання кредитних коштів, а саме з 11.08.2021 по 20.08.2021 на суму 3050 грн. по основному договору з базовою процентною ставкою за користування кредитом 1.99 %, та з пільговою процентною ставкою за користування кредитом 0,7% за кожен день користування коштами, згідно п.2.3 Договору (а.с. 10), та з 21.08.2021 по 10.09.2021 на суму 5000 грн. з базовою процентною ставкою за користування кредитом 1.99 %, та з пільговою процентною ставкою за користування кредитом 0,7% за кожен день користування коштами згідно п.2.3 Договору. Та з 11.09.2021 по 10.12.2021 включно по основному договору з додатковою угодою (а.с.11) на суму 5000 грн.. з процентною ставкою за користування кредитом 2,7 % згідно п.2.3 Договору на всю суму непогашеного кредиту тривалістю 90 днів. Отже, загальний розмір заборгованості по вказаному догору [PERSON] складає, 5000 грн. заборгованість по тілу, 210,5 грн. заборгованість по процентах (0,7% за кожен день користування кредитними коштами) на суму 3050 отриманих коштів, за період з 11.08.2021 по 20.08.2021, та заборгованість 700 грн. по процентах (0,7% за кожен день користування кредитними коштами) на суму 5000 грн. отриманих коштів, за період з 21.08.2021 по 10.09.2021. Та заборгованість по відсотках за 90 днів користування кредитними коштами після прострочення строк що повернення кредитних коштів по процентах 2,7% за кожен день користування кредитними коштами, що становить 12150 грн. Тобто, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 75324656 від 11.08.2021 становить 18060,50 грн.. Щодо кредитного договору № 4175588, укладеного 27.08.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] , то суд зазначає наступне. Згідно умов договору про споживчий кредит № 4175588 у п.1.5.1 визначено, що комісія за надання кредиту становить 770,00 гривень, яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Тобто, комісія за надання кредиту була відображена в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії за надання кредиту до загальних витрат за кредитним договором. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Щодо заборгованості нарахування відсотків за користування кредитними коштами, до у відповідності до вимог п.2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п 1.6 договору. Оже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами умовами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, тому нарахування відсотків за користування ним кредитних коштів слід здійснювати із розрахунку 90 днів (30 днів строк кредитування та пролонгація договору на 60 днів) календарних днів. З п.1.5 Договору (а.с.17) вбачається, що строк кредитування 30 днів, завершується 27.08.2021. Проценти за користування кредитом за вказаний час становлять 4400 грн. З п.16 Договору вбачається, що процентна ставка за користування кредитом становить 5% на суму залишку в межах строку дії кредитного договору, що становить 8000грн./100%х5%х60 днів=24000 грн. Тобто, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4175588, укладеного 27.08.2021 становить 8000 грн. +4400 грн. +24000 грн.=36400 грн. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що інші розрахунки здійснені та поза межами строків кредитування та після відступлення права вимоги, є неправомірними а тому судом до уваги не приймаються, та задоволенню не підлягають. Аналогічні правові висновки викладені у справі №724/2583/25 від 04.06.2025 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» необхідно стягнути заборгованість за Договорами №4175588 від 27.08,2021 та № 75324656 від 11.08.2021 у розмірі 54460,50 задовольнивши частково позовні вимоги. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Згідно з ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved