Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що Головним спеціалістом відділу мисливського господарства, охорони та захисту лісів Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Яциком М.О., 09.01.2025 складено протокол № 05 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 85 КУпАП за фактом порушення правил використання об`єктів тваринного світу. Відповідно до вказаного протоколу, [PERSON] перебуваючи в межах 79 кварталу Малинського лісництва Березнівського надлісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України», 09.01.2025 порушив правила використання об`єктів тваринного світу шляхом здійснення незаконного полювання на козулю із використанням заборонених знарядь за допомогою металевих саморобних петель, внаслідок чого мисливська тварина (козуля) загинула. Протокол про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП складено уповноваженою особою в присутності правопорушника [PERSON] , що підтверджується його власним підписом про отримання примірника протоколу, мисливствознавця ТзОВ «Урсус К» [PERSON] та єгеря ТзОВ «Урсус К» [PERSON] . Відповідно до листа Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №2 від 15.01.2015, вартість незаконно добутої мисливської (дикої) козулі складає 32 000,00 гривень, яка розрахована відповідно такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України), затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства екології та природних ресурсів України № 301/222 від 19.06.2017. У подальшому, постановою Березнівського районного суду Рівненської області у справі № 555/152/25 від 06.02.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 1020 гривень. Постанова Березнівського районного суду у справі №555/152/25 від 06.02.2025 набрала законної сили 18.03.2025. Адміністративне стягнення у виді штрафу [PERSON] у добровільному порядку не виконано та перебуває на виконанні у Березнівському районному відділі державної виконавчої служби у Рівненському району (виконавче провадження [NUMBER]). Відповідно до листа Малинської сільської ради № 51 від 03.06.2025, шкода у розмірі 32 000,00 гривень до місцевого бюджету Малинської сільської ради не відшкодована. Наведене свідчить про те, що до теперішнього часу [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного полювання, у зв`язку із чим завдано шкоду державним інтересам, яка підлягає стягненню за рішенням суду. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 19 січня 2026 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів у справі, учасниками справи не заявлялися. У судовому засіданні представник позивача, прокурор Дячук Ю.О. позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити позов, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення . Представник позивача- Малинської сільської ради в судове засідання не з"явився- повідомлений належним чином. Представник позивача- Державної екологічної інспекції Поліського округу в судове засідання не з`явився - повідомлений належним чином. Представник третьої особи , яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Філія "Поліський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в судове засідання не з`явився- подав до суду заяву , в якій просить розглядати справу без його участі , позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується поштовим повідомленням. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ч.2 ст.191, ч.3 ст.223 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи, при цьому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, в т.ч. якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Головним спеціалістом відділу мисливського господарства, охорони та захисту лісів Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Яциком М.О., 09.01.2025 складено протокол № 05 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 85 КУпАП за фактом порушення правил використання об`єктів тваринного світу. Відповідно до вказаного протоколу, [PERSON] перебуваючи в межах 79 кварталу Малинського лісництва Березнівського надлісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України», 09.01.2025 порушив правила використання об`єктів тваринного світу шляхом здійснення незаконного полювання на козулю із використанням заборонених знарядь за допомогою металевих саморобних петель, внаслідок чого мисливська тварина (козуля) загинула. Протокол про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП складено уповноваженою особою в присутності правопорушника [PERSON] , що підтверджується його власним підписом про отримання примірника протоколу, мисливствознавця ТзОВ «Урсус К» [PERSON] та єгеря ТзОВ «Урсус К» [PERSON] . Відповідно до листа Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №2 від 15.01.2015, вартість незаконно добутої мисливської (дикої) козулі складає 32 000,00 гривень, яка розрахована відповідно такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України), затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства екології та природних ресурсів України № 301/222 від 19.06.2017. У подальшому, постановою Березнівського районного суду Рівненської області у справі № 555/152/25 від 06.02.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 1020 гривень. Постанова Березнівського районного суду у справі №555/152/25 від 06.02.2025 набрала законної сили 18.03.2025. Адміністративне стягнення у виді штрафу [PERSON] у добровільному порядку не виконано та перебуває на виконанні у Березнівському районному відділі державної виконавчої служби у Рівненському району (виконавче провадження [NUMBER]). Відповідно до листа Малинської сільської ради № 51 від 03.06.2025, шкода у розмірі 32 000,00 гривень до місцевого бюджету Малинської сільської ради не відшкодована. Наведене свідчить про те, що до теперішнього часу [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного полювання, у зв`язку із чим завдано шкоду державним інтересам, яка підлягає стягненню за рішенням суду. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, в тому числі, відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, причетність [PERSON] до порушення правил використання об`єктів тваринного світу шляхом здійснення незаконного полювання та заподіяння збитків державі підтверджується судовим рішенням у справі №555/152/25, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, звільняє від необхідності повторного доказування обставин, що встановлені вищевказаними рішеннями. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється: полювати без належного на те дозволу; полювання в заборонених для цього місцях; полювання у заборонений час; полювання із застосуванням або використанням заборонених знарядь та забороненими способами; полювання на заборонених для добування тварин. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що до полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня); перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю. Пунктом 5 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», забороняється транспортування або перенесення добутих тварин чи їх частин без відмітки цього факту у щорічній контрольній картці обліку добутої дичини і порушень правил полювання, а також у дозволі на їх добування. Згідно ч. 2, 3 ст. 12 даного Закону, особи, винні у незаконному полюванні, несуть відповідальність згідно із законами. Виявлені тварини (або їх частини) та знаряддя добування таких тварин, законність набуття яких не підтверджена відповідними документами, вважаються незаконно добутими. Згідно ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1.6 роз`яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2000, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. Зокрема, Вищий господарський суд України за результатами вивчення та узагальнення судової практики вирішення господарськими судами спорів, пов`язаних з охороною навколишнього природного середовища від 01.01.2009 звернув увагу судів, зокрема, на наступне. Вирішуючи спір та задовольняючи позов щодо покладення на відповідача відповідальності за збитки, судові інстанції не врахували повною мірою положення законодавства, на підставі з яким закон пов`язує відшкодування шкоди, а саме - наявність повного складу правопорушення як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Колегія погоджується з судами в тому, що при вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Отже, позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що виключає такі елементи, як: а) протиправність поведінки; б) шкода; в) причинний зв`язок між ними; г) вини заподіювача шкоди. Зазначені підстави визначаються загальними, оскільки для вирішення деліктного зобов`язання їх існування потрібне в усіх випадках, якщо інше не обумовлено законом. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ході виявлення та фіксації правопорушення представником Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, а також при складанні адміністративних матеріалів відносно [PERSON] , зібрано достатньо доказів, які свідчать про наявність протиправних дій вказаної особи, що мало наслідком незаконне полювання на парнокопитних, зокрема, у 79 кварталі Малинського лісництва Березнівського надлісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» в межах мисливських угідь ТзОВ «Урсус К», що в адміністративних межах Малинської територіальної громади Рівненського району Рівненської області, де здійснено незаконне полювання на козулю із використанням заборонених знарядь за допомогою металевих саморобних петель, внаслідок чого мисливська тварина (козуля) загинула. Враховуючи той факт, що збитки, заподіяні [PERSON] добровільно не відшкодовано, наявні підстави для їх стягнення у судовому порядку. Згідно до ч. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді. Згідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження або у разі відсутності такого органу. «Нездійснення захисту» проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Аналогічна позиція щодо виключних випадків представництва прокурором інтересів держави в суді викладена Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 № 906/240/18, від 31.10.2018 № 910/6814/17, від 21.12.2018 №922/901/17 та інших. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 АПК України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноажень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17). Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. 2, 3 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі або утримуються у напіввільних умовах, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення та є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника мисливських тварин здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Поряд із цим, відповідно до приписів ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Згідно з вимогами п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів у розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно. У главі 4 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 р. № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік розподіляються між державним та місцевими бюджетами головними управліннями Державного казначейства України за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами. Зазначені норми означають, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються наєдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні. Підпунктом 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до делегованих повноважень місцевих рад у сфері охорони навколишнього природного середовища належить здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Бюджетна система України, згідно ст. 7 Бюджетного кодексу України, ґрунтується на таких принципах: збалансованості, повноти, обґрунтованості, цільового використання бюджетних коштів, відповідальності учасників бюджетного процесу тощо. Одним із принципів, на яких ґрунтується бюджетна система України, є принцип цільового використання бюджетних коштів, який полягає в тому, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Відтак, у зв`язку з грубим порушенням [PERSON] вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди державі, порушено права та інтереси держави в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу та Малинської сілської ради Рівненського району Рівненської області. Зокрема, до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування, згідно з вимогами п. б, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Враховуючи те, що правопорушення вчинено на території Здолбунівської міської ради Рівненської області, платежі щодо відшкодування завданої навколишньому природному середовищу шкоди зараховуються на спеціальний рахунок міської ради, а тому їх несвоєчасна сплата призводить до дефіциту місцевого бюджету. Невідшкодування [PERSON] шкоди, завданої порушенням правил використання об`єктів тваринного світу є порушенням вимог цивільного законодавства України, що у свою чергу призводить до порушення інтересів держави, яке виявляється у недоотриманні коштів Здолбунівською міською радою Рівненської області. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межа території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно- соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, вода, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси Відповідно до п. 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 визначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Також, відповідно до п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Зважаючи на викладене, прокуратурою у повній мірі виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідних суб`єктів владних повноважень про звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва. Даний позов заявлений Здолбунівською окружною прокуратурою в інтересах Малинської сільської ради Рівненського району Рівненської області оскільки порушення вчинено на її території та вказаний платіж зараховуються на спеціальний бюджетний рахунок сільської ради, а тому несвоєчасна сплата їх відповідачем може призвести до ненадходжень до місцевого бюджету. Так, адміністративне правопорушення щодо незаконного полювання вчинено 09.01.2025 на території Малинської територіальної громади, проте посадові особи органу місцевого самоврядування не вжили заходів щодо відшкодування шкоди заподіяної правопорушенням, що підтверджується листом Малинської сільської ради № 579/05-35/25 від 09.09.2025 у відповідь на повідомлення окружної прокуратури щодо встановлених порушень (лист № 54/5-769вих-23 від 02.09.2025). Таким чином, суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо звернення з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної державі злочином не здійснив захисту інтересів держави - не вжив заходів до стягнення шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, що є підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом. Крім того, Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, визначено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України і який реалізовує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Відповідно до п. 3 Положення, Основними завданнями Держекоінспекції є реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо ведення мисливського господарства та здійснення полювання. Пунктом 4 Положення передбачено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: 2) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: ї) під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання. Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України №32 від 20.02.2023, Державна екологічна інспекція Поліського округу, відповідно до пункту 13 частини 2 розділу ІІ здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання Також, відповідно до пункту 10 розділу ІІ Положення, Держекоінспекція наділена правом досудового врегулювання спору, виступати позивачем та відповідачем у судах. Враховуючи наведене, Держеекоінспекція, як уповноважений орган має здійснювати захист порушених інтересів держави, у вказаних правовідносинах. У зв`язку з викладеним, Здолбунівською окружною прокуратурою листом № 54/5- 768вих-25 від 02.09.2025 повідомлено Державну екологічну інспекцію Поліського округу про факт невідшкодування відповідачами шкоди, заподіяної державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в галузі мисливського господарства та полювання у сумі 32 000,00 грн. та необхідність вжиття відповідних заходів. Разом з тим, Державна екологічна інспекція Поліського округу листом від 08.09.2025 № 5453/1-05 повідомила окружну прокуратуру, про те, що заходи до стягнення із [PERSON] збитків в сумі 32 000,00 грн. контролюючим органом не вживались. За таких обставин, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявні підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення до суду цього позову в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Малинської сільської ради Рівненського району Рівненської області та Державної екологічної інспекції Поліського округу про стягнення з [PERSON] шкоди, завданої порушенням правил використання об`єктів тваринного світу шляхом здійснення незаконного полювання. Докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є підставними, обґрунтованими, такими, що відповідають дійсним обставинам справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Outcome: approved