Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за ними права власності. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 24.06.1997 року [PERSON] , [PERSON] , від імені якої по довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Одеською товарною біржою 24.06.1997 року, реєстрований № 1996, право власності на підставі якого зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ» 26.06.1997 року в реєстровій книзі за №50в-83. Відповідно до пункту 5 Договору житловий будинок з надвірними будівлями проданий за 9 127 гривень, які отримані продавцями до підписання Договору. Позивачі отримали технічну документацію, ключі від будинку та почали з 1997 року проживати у ньому, про що також свідчить реєстрація місця проживання, тобто відкрито володіли майном. Про те, що укладений договір потребував нотаріального посвідчення позивачам стало відомо лише тепер. Оскільки договір, на підставі якого вони придбали будинок, нотаріально не посвідчений, позивачі позбавлені можливості розпоряджатися ним. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 25.07.2025 року, справа № 946/5760/25 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.20) Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.07.2025 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.22). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.09.2025 року витребувано докази від КП «Ізмаїльське МБТІ» (а.с.30). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.81). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2026 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів звернулася із заявою про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність; проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі причини неявки не повідомили, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у їх відсутність не зверталися, відзив на позовну заяву не надіслали. Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. У відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що 24.06.1997 року [PERSON] , [PERSON] , від імені якої по довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Одеською товарною біржою 24.06.1997 року, реєстрований №1996, право власності на підставі якого зареєстровано 26.06.1997 року комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за №50в-83 (а.с.13-14; 60-61). Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання: до підписання договору купівлі-продажу відповідачі одержали від позивачів грошові кошти в сумі 9 127 гривень, а останні вселився у придбаний будинок і відкрито користуються ним по даний час. 04.11.1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис № 503, прізвище нареченої після одруження [PERSON] (а.с.8, 12). Як вбачається з відповіді комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 05 від 14.01.2026 року, згідно матеріалів реєстраційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року власниками зареєстровані: « [PERSON] » (російською мовою) (1/2 частка), « [PERSON] » (російською мовою) (1/2 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, реєстр № 1996 від 24.06.1997 року, посвідчений Одеською товарною біржою, зареєстрований Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 50в-83 від 26.06.1997 року (а.с.59). На час розгляду справи зазначений договір не оскаржений і не скасований. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, суд при розгляді справи керується положеннями ЦК УРСР 1963 року. Так, нормами ст.47 ЦК УРСР, діючими на момент укладення договору купівлі - продажу, встановлювалося, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, передбачених законом та недотримання в цих випадках нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність, але якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року за №1956-ХІІ угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зі змісту ч.2 ст.11 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року за №697-ХІІ, який діяв на час укладення угоди, слідує, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. На час укладення угоди діючим законодавством не була встановлена заборона укладати договори купівлі-продажу квартир на біржі. Це також підтверджується положеннями Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за №121, де в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, зазначені договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою. Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (15.12.1999 року), договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується. Приймаючи до уваги, що обидві сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу будинку, зареєстрували його на товарній біржі і відразу ж в КП «Ізмаїльське МБТІ», що не суперечило ч.3 ст.9 ЖК УРСР, суд доходить висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним відповідно до ст.47 ЦК УРСР і визнання за позивачами права власності на придбаний об`єкт нерухомості.

Outcome: approved