Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

29.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] згідно вимог якого просила розірвати шлюб укладений та зареєстрований 21.04.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №09. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З перших днів подружнього життя у них була дружня сім`я, але з часом почуття любові та розуміння згасли, стосунки зіпсувались. На даний час вони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних відносин. Спори щодо розподілу майна та виховання дитини між ними відсутні. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, тому наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 30.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання візиву не скористався. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Зважаючи на те, що у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, вирішено розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 21 квітня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №09, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.2012 (а. с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено випискою з книги реєстрації народжень (у перекладі з чорногорської мови) №260188 від 30.08.2013 (а. с.9-11). Довідкою Посольства України в Чорногорії про реєстрацію особи громадянином України № [NUMBER] від 10.09.2013 підтверджено, шо [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянином України (а.с.11 на звороті). Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Доводи позивача вказують на те, що у зв`язку з погіршенням взаємовідносин, подружжя остаточно припинили сімейні та подружні стосунки, тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базуються на неможливості подальшого спільного життя і збереження сім`ї. За таких обставин, у суду складається достатня переконаність у наявності стійкого волевиявлення позивача, спрямованого на припинення сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що згідно до ст.112 СК України є підставою для задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач [PERSON] під час державної реєстрації шлюбу прізвище не змінювала, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved