Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

03 вересня 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення сплати додаткових витрат на дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2020 року з [PERSON] на її користь стягнуто 41250 грн додаткових витрат на дитину. Водночас після набрання зазначеним рішенням законної сили відповідач покладений на нього обов`язок не виконав. Виконавчий лист до виконання у встановлений законом строк пред`явлений не був, у зв`язку з чим рішення суду фактично залишилося невиконаним. За таких обставин позивачка вказує, що відповідач з 2020 року ухиляється від виконання судового рішення, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, позивачка вважає, що має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з серпня 2022 року по серпень 2025 року, що, на її думку, узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 602/140/23. Крім того, позивачка [PERSON] подала розрахунок заявлених вимог, відповідно до якого: основний борг становить 41250 грн, інфляційні втрати за вказаний період 13976,33 грн, три відсотки річних 3715,89 грн. Також просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 15 грудня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2026 року було закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, проте 20 березня 2026 року подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, позов просили задовольнити. Під час розгляду справи в судовому засіданні 19 лютого 2026 року, позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, додаткових поясненнях та відповіді на відзив. Крім того, 13 січня 2026 року (Вх. № 129/26/вх) позивачка подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що строк пред`явлення виконавчого листа був пропущений, однак ухвалою суду від 16 січня 2025 року його поновлено, після чого 24 лютого 2025 року відкрито виконавче провадження про стягнення 41250 грн. Вказує, що відповідач, маючи офіційний дохід, рішення суду не виконав. Виконавчий лист у подальшому повернуто у зв`язку зі скасуванням ухвали про поновлення строку, однак факт перебування рішення на примусовому виконанні та його невиконання відповідачем підтверджений. Також зазначає про системне ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо утримання дітей. А також 15 січня 2026 року (Вх. № 142/26/вх) надала відповідь на відзив, де вказала, що предметом спору є стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання рішення суду, а доводи відповідача іншого характеру значення для справи не мають. Вказує, що відкриття виконавчого провадження підтверджує наявність заборгованості та невиконання рішення відповідачем. Також зазначає, що інфляційні втрати та 3 % річних є мірою цивільно-правової відповідальності, яка нараховується незалежно від пред`явлення виконавчого листа. Доводи відповідача щодо судової практики та обставин особистого характеру вважає безпідставними. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу від 20 лютого 2026 року, однак 15 січня 2025 року (Вх. № 141/26/вх) подав до суду відзив, в якому вказав, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Зазначив, що виконавчий лист позивачкою своєчасно не пред`являвся до виконання, а ухвала про поновлення строку в подальшому була скасована апеляційним судом. Вважає, що інфляційні втрати та 3 % річних можуть нараховуватись лише з моменту пред`явлення виконавчого документа до виконання. Також посилався на відсутність підстав для стягнення, оскільки виконавче провадження фактично не здійснювалося. Інші доводи зводив до заперечення обставин, викладених позивачкою. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року у справі № 686/25400/18 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття, а також 500 грн на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Також, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2020 року у справі № 686/30079/19, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 41250 грн. Постановою державного виконавця Юрія Ліщука від 16 липня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року у справі № 686/25400/18. Водночас, згідно з поданням органу ДВС від 22 травня 2025 року, аліменти сплачувалися не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на цю дату становить 34645,63 грн. Судом також встановлено, що у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 квітня 2020 року у справі № 686/30079/19, [PERSON] звернулася до цього ж суду із заявою про його поновлення, посилаючись на пізнє отримання виконавчого листа, яку ухвалою від 16 січня 2025 року задоволено та поновлено відповідний строк на три місяці. На підставі вказаного виконавчого листа постановою державного виконавця від 24 лютого 2025 року відкрито виконавче провадження ВП № 77286724 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на дитину, [INFO] , у розмірі 41250 грн. Разом з тим, постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року у справі № 686/30079/19 ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву [PERSON] про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишено без задоволення. Як слідує з пояснень [PERSON] , 23 вересня 2025 року виконавчий лист був їй повернутий, в зв`язку з ухваленням Хмельницьким апеляційним судом постанови про скасування ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 431 ЦПК України, звернення судових рішень до виконання здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зазначено, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Згідно ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 30 вказаного Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом; державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, зокрема, до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону. Відповідно до частини четвертої статті 196 СК України, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Як слідує з практики Верховного Суду, зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21, день прострочення виконання рішення суду про стягнення коштів слід рахувати з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 41250 грн позивачкою, протягом визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічного строку, не був пред`явлений до примусового виконання, а ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, скасована постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, в зв`язку з чим виконавчий лист було повернуто стягувачці. У зв`язку із зазначеним, позивачка пропустила строк для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання рішення суду і такий строк їй не було поновлено. Таким чином, відсутні підстави для пред`явлення вимог до відповідача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення сплати додаткових витрат на дитину, а тому в задоволення позовних вимог слід відмовити. Питання понесених судових витрат залишити за позивачем у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed