Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому вказує, що 09.04.2024 року було розірвано шлюб між ним та [PERSON] . Після розірвання шлюбу, згідно із судовим наказом Садгірського районного суду м. Чернівці, із позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Вказує, що з 2011 року він перебував у трудових відносинах із ГУ ДСНС України у Чернівецькій області, де отримував стабільну заробітну плату. Однак 26.02.2025 року, його було звільнено із служби у зв`язку із скороченням штату. Після звільнення, з квітня по червень 2025 року, отримував допомогу по безробіттю. У даний час є безробітнім та не отримує будь-якого доходу. Крім того, він також сплачує аліменти на утримання доньки від першого шлюбу, розмір яких складає також 1/4 частину. Переконує, що у зв`язку із звільненням, його матеріальний стан значно погіршився, внаслідок чого він більше не може сплачувати аліменти у визначеному раніше розмірі, адже це стало для нього надмірним тягарем. Крім того, в даний час стан його здоровя погіршився, йому встановлено діагноз: двобічний коліт, дивертикули оборової кишки, доліхосигма. Також зазначає, що його батько є інвалідом 2 групи та потребує догляду і додаткових витрат. Враховуючи викладене, просить суд змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати із нього на користь відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно до повноліття дитини. Відповідач надіслала відзив на позов у якому не погоджується із доводами позивача. Зазначає, що їхня спільна донька [PERSON] часто хворіє та потребує періодичного та ситуативного лікування у зв`язку із встановленим діагнозом бронхіальна астма. Крім того, донька відвідує приватний ліцей «Юнік», вартість навчання у якому складає 105 000,00 гривень на рік. Також мати придбавала меблі для облаштування дитячої кімнати та створення умов для навчання дитини. Наголошує, що стягуваний розмір аліментів не забезпечує навіть половини витрат на дитину, а їх зменшення погіршить ситуацію ще суттєвіше. Натомість позивач вводить у оману суд щодо стану свого здоровя, адже хвороба на яку він посилається не є серйозною чи хронічною. Крім того, сам факт, що батько позивача є інвалідом 2 групи не є підставою для зменшення розміру аліментів, адже він перебував у такому статусі і на час їх призначення. Наголошує і на тому, що після звільнення із служби у ДСНС, розмір стягуваних аліментів зменшився. Незважаючи на втрату роботи, позивач є дорослим дієздатним чоловіком, який має обовязок утримувати свою дитину. Натомість, декларуючи про свій поганий майновий стан, позивач відпочиває на курортах за кордоном та надсилає їй фото із відпочинку. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. У відповіді на відзив позивач наголошує, що окрім сплачуваних аліментів, він несе і інші витрати по утриманню доньки, періодично надсилає половину вартості тієї чи іншої речі, придбаної для дитини. Зокрема він ніс витрати і на підготовчі курси до школи, і на придбання меблів, одягу, тощо. Що стосується влаштування дитини до приватного ліцею, позивач наголошує, що був проти такого рішення, адже вартість навчання там занадто висока. Таке рішення прийнято без його згоди та без врахування його платоспроможності. Наголошує, що стан здоровя дитини добрий, а відповідач не додає доказів на підтвердження додаткових витрат на лікування. Загалом зазначає, що коли він був працевлаштований, розмір стягуваних аліментів сягав 9 000, 00 гривень на місяць, що у повній мірі покривало його частину витрат на дитину. Однак у сьогоднішньому стані, враховуючи його безробіття, позивач не здатний сплачувати такі кошти. Враховуючи присуд суду про аліменти на двох його дітей, із нього фактично стягується половину доходу, що є непомірним тягарем. У своїх запереченнях, відповідач наголошує про обов`язок батька утримувати неповнолітню дитину, незважаючи на наявність у нього інших дітей від попереднього шлюбу. Вказує також, що сам по собі факт безробіття позивача, наявність у нього батька-інваліда не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Просить відмовити у задоволенні позову. 15.12.2025 року позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про зміну розміру аліментів надійшов до Шевченківського районного суду м. Чернівці та містив три позовних вимоги, зокрема: - змінити розмір стягуваних аліментів; - стягнути із позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку); - стягнути із позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.01.2026 року було роз`єднано позовні вимоги про стягнення аліментів на користь різних відповідачів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.01.2026 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів передано на розгляд Садгірського районного суду м. Чернівці. 30.01.2026 року суддею Садгірського районного суду м. Чернівці було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.03.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним у заявах по суті справи, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Позивач у судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, заперечує проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Суд, вислухавши пояснення адвоката Бабічук А.С., дослідивши письмові докази, доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв`язку із таким. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.04.2024 року. Як встановлено із даного рішення, у сторін є спільна дитина [PERSON] [INFO] . Судовим наказом Садгірського районного суду м. Чернвіці від 01.04.2024 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, його розмір, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів або зміною його сімейного стану, стану здоровя платника або одержувача аліментів, платник може звернутись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не відноситься до тих обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Що стосується матеріального становища позивача, варто вказати таке. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14 червня 2017 року у справі №726/2210/16 було зменшено розмір стягуваних із позивача нього аліментів на утримання дитини з 1/3 на 1/4 частку. Таким чином встановлено, що позивач також сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу у вказаному розмірі. Як вбачається із копії витягу з наказу № 68 від 26.02.2025 року, [PERSON] було звільнено із ГУ ДСНС України у Чернівецькій області у зв`язку із скороченням штату. Як встановлено із відомостей пенсійного фонду, за формою ОК-7, сума фактичного заробітку [PERSON] за 2020 рік 189 498,00 гривень, за 2021 рік 197 310,00 гривень, за 2022 рік 518 284,64 гривень, за 2023 рік 542 076,58 гривень, за 2024 рік 5000 610,60 гривень, за 2025 рік 200768,35 гривень. Встановлено також, що на виконання вищевказаних судових рішень про стягнення із [PERSON] аліментів, було відкрито два виконавчих провадження, одне із яких, а саме ВП № 77485099, спрямоване на виконання судового наказу № 726/621/24 від 01.04.2024 року щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання їхньої доньки [PERSON] . Як встановлено із листа третього відділу ДВС у м. Чернівці № 97522 від 11.12.2025 року, заборгованості по сплаті аліментів у виконавчих провадженнях № 51485806 та 77485099 відсутня. Згідно з довідкою про здійснені відрахування та виплати, під час роботи у ДСНС, із заробітної плати [PERSON] утримували грошові кошти на виконання судового наказу 726/621/24 від 01.04.2024 року щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання їхньої доньки [PERSON] . Так, у період із березня 2024 року по березень 2025 року, утримувана сума складала в середньому близько 11 000,00 гривень на місцяць. Утримувана сума відраховувалась як 25 % від нарахованої заробітної платні. Натомість, із довідки Чернівецького обласного центру зайнятості встановлено, що у період із 18.03.2025 року по 30.06.2025 року, [PERSON] отримав допомогу по безробіттю у розмірі 23 733,33 гривень. У зв`язку із втратою роботи, змінився і підхід до обрахування розміру аліментів, які позивач повинен сплачувати на утримання доньки [PERSON] . Як встановлено із розрахунку заборгованості, станом на 09.12.2025 року у ВП № 77485099, розмір стягуваних аліментів обраховується виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для певної місцевості, який у 2025 році складав 18 841,00 гривень. Стягувана сума відраховується як 25 % від розміру середньої заробітної плати працівника для певної місцевості, що складає 4 710,25 гривень. Таким чином різниця між стягуваним розміром аліментів під час служби [PERSON] у ДСНС та під час його безробіття, складає більш ніж 6 тисяч гривень у бік зменшення. Разом із тим, відповідач зазначає, що позивач приховує свої дійсні доходи, адже у період безробіття відпочивав закордоном на морі, про що додає фотознімок. Разом із тим, суд не оцінює такий доказ як належний, достовірний чи достатній, оскільки з одного тільки фотознімку неможливо встановити дійсні обставини та констатувати про доведеність тих обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень. Натомість позивач також додає фотознімки переписки із відповідачем у одному із месенджерів та копії квитанцій про купівлю товарів. Із змісту переписки встановлено, що окрім сплати аліментів, позивач несе також частину додаткових витрат на дитину, зокрема на продукти харчування, одяг, тощо. При цьому він заперечував проти влаштування дитини до приватного ліцею, адже вважав, що вартість навчання, яка складає 105 000,00 гривень на рік, є занадто великою, та він не зможе у повному обсязі забезпечити оплату навчання. Таким чином відповідач одноосібно та без згоди на те батька влаштувала дитину на навчання до вказаного освітнього закладу. Оплата здійснена від імені відповідача. Що стосується стану здоровя платника аліментів та дитини, суд зазначає про таке. Як встановлено із протоколу колоноскопії та езофагогастродуоденоскопії від 11.03.2025 року, [PERSON] встановлено діагноз: двобічний коліт, дивертикули оборової кишки, доліхосигма, ерозивна гастропатія, еритематозна дуоденопатія. Оцінюючи стан здоровя позивача, враховуючи інформацію про вказані хвороби із відкритих джерел, вони не відносяться до категорії тяжких або таких, що безпосередньо загрожують життю та мають переважно хронічний або рецидивуючий характер, потребують нагляду і ситуативного лікування, а за умови належного лікування є контрольованими та не спричиняють істотного обмеження життєдіяльності особи. Відтак позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що наявність захворювання, позбавляє його можливості працювати та отримувати заробітну плату, як і доказів, що ступінь захворювання позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому позивач не стверджує про те, що він несе будь-які витрати на лікування, які обґрунтовують необхідність зменшення стягуваних аліментів. Відповідач у свою чергу стверджує також про незадовільний стан здоровя дитини, зокрема долучає медичні довідки, де зазначено діагнози Каміли: гострий риносинусит, гіпертрофія аденоїдів, алергічний риніт, гострий бронхіт, гострий аденоїд, гострий двобічний конюктивіт. Дитині також встановлено діагноз бронхіальна астма, атонічна форма, алергічний цілорічний риніт, алергія на пилові кліщі. Лікарями неодноразово призначалось лікування, яке потребувало придбання ліків. Таким чином встановлено, що стан здоровя позивача відносно добрий, за виключенням наявності певного обсягу хвороб, які не виключають працездатність. У свою чергу дитина час від часу хворіє та потребує витрат на лікування. Що стосується перебування на утриманні позивача батька- інваліда, суд вказує про таке. Як встановлено із пенсійного посвідчення № [NUMBER] та довідки серії 12 ААГ № 579804, батько позивача [PERSON] , [INFO] є інвалідом 2 групи загального захворювання. Місце проживанна позивача та його батька зареєстровано по [ADDRESS] . Разом із тим, сам по собі факт наявності у позивача батька з інвалідністю, ще не означає, що батько перебуває на утриманні сина або те, що син несе додаткові витрати по його утриманню. Позивачем не надано будь-яких доказів, які в стверджували про його додаткові витрати на утримання батька. До того ж варто зауважити, що на час призначення аліментів на утримання дитини, батько позивача уже мав інвалідність, а тому така обставина не виникла з плином часу та не може вважатись істотною у даному випадку. Таким чином, оцінюючи пояснення позивача про наявність підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів, судом може бути констатовано, що наявність у позивача батька з інвалідністю, який перебував у такому статусі на час призначення аліментів, наявність у позивача іншої дитини (адже діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через наявність у платника інших дітей, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою), а також захворювання позивача, які не є критичними для життєдіяльності, не можуть слугувати самостійними підставами для зменшення розміру стягуваних аліментів. На переконання суду, єдиною істотною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів у даному випадку, може бути зміна матеріального стану позивача у зв`язку із втратою роботи. Оцінюючи таку підставу для зменшення розміру аліментів, суд вважає за необхідне вказати, що будучи працевлаштованим, розмір сплачуваних аліментів на дитину складав більш ніж 11 тисяч гривень. У зв`язку із втратою роботи, суттєво зменшився і розмір стягуваних аліментів. Законодавцем було передбачена такий пропорційний механізм, за якого, у випадку неможливості встановлення доходу боржника, аліменти обраховуються із розміру середньої заробітної плати для працівника для цієї місцевості. Отже після звільнення позивача із роботи, розмір аліментів, які підлягають стягненню із нього, знизився на більш ніж 40 %, до 4710,25 гривень. Відтак, розмір аліментів, визначений у частці від доходу, не є сталим, і у даному випадку динамічно змінився, відштовхуючись від доходів батька. Отже звільнення з роботи, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину незалежно від свого працевлаштування. Таким чином, судом може бути констатовано, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, зокрема стан його здоровя, наявність іншої дитини та батька з інвалідністю не є істотними, ані окремо ані у їх сукупності. Стосовно втрати роботи, а як наслідок і заробітної платні, тобто погіршення матеріального стану позивача, що є істотною обставиною для вирішення даної справи, може бути констатовано, що після звільнення, розмір стягуваних аліментів знизився майже вдвічі, що є справедливим та пропорційним стосовно позивача. Окремо, суд звертає увагу, що зменшення розміру аліментів, які стягуються на утриманні доньки [PERSON] , за умови, що розмір аліментів, які стягуються на утримання доньки [PERSON] , який є аналогічним розміру аліментів, що стягуються на утримання доньки [PERSON] , призведе до дисбалансу інтересів вказаних дітей, оскільки останні опиняться у нерівному матеріальному становищі, в частині його забезпечення зі сторони позивача. Також суд звертає увагу на те, що сукупний розмір аліментів, які стягуються на дітей, не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із доходу позивача, встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження». Аліменти є основним джерелом утримання дітей. Зменшення їхнього розміру без належного обґрунтування та доведення суттєвого погіршення матеріального становища позивача може негативно вплинути на рівень утримання дитини, що суперечить її інтересам та вимогам сімейного законодавства. Отримувати розмір аліментів, який складає часту від доходу його платника - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем підстави для зміни розміру аліментів не є достатніми та належно доведеними. Наведені обставини щодо стану здоров`я позивача не свідчать про істотне обмеження його працездатності, неможливість отримання доходу чи здійснення суттєвих витрат на лікування, а тому не можуть бути підставою для зменшення аліментних зобов`язань. Посилання на наявність на утриманні батька з інвалідністю та іншої дитини також не є новими обставинами або такими, що істотно змінюють його матеріальний стан у порівнянні з моментом визначення аліментів. Водночас доказів фактичного здійснення додаткових витрат на утримання батька суду не надано. Що стосується втрати роботи, суд враховує, що чинним законодавством уже передбачено механізм коригування розміру аліментів у разі відсутності офіційного доходу платника, внаслідок чого фактичний розмір платежів був суттєво зменшений і є пропорційним його поточному становищу. Отже, сама по собі відсутність роботи не свідчить про необхідність додаткового перегляду встановленого судом способу стягнення аліментів. Разом із тим встановлено, що дитина потребує належного матеріального забезпечення, зокрема з огляду на стан здоров`я та витрати на її розвиток і навчання. Зменшення розміру аліментів за відсутності переконливих підстав призвело б до порушення балансу інтересів сторін та не відповідало б принципу пріоритетності найкращих інтересів дитини. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що правові підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні вимог про зміну розміру аліментів слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed