Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1296913 від 29.11.2020 у розмірі 7805,50 грн, в якому також просить стягнути з відповідача судові витрати у справі - сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що 29.11.2020 між ТОВ Лінеура Україна та [PERSON] в електронній формі укладено договір № 1296913 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит на суму 4000,00 грн., строком на 30 днів. Відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання за договором. 07.09.2021 між ТОВ Лінеура Україна та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідачки [PERSON] 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2-07/09/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» права вимоги, зокрема до [PERSON] за договором № 1296913 від 29.11.2020. 03.02.2026 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачка [PERSON] подала заяву, що за своєю суттю є відзивом на позовну заяву, якою, посилаючись на ст. 267 ЦК України, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав заперечення на вказану заяву, вказавши, що відповідно до пп. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк позовної давності не підлягає застосуванню до позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1296913 від 29.11.2020. Також подав заяву про розподіл судових витрат, якою просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила застосувати строки позовної давності, зазначила, що борг по кредиту сплачувала, проте докази такої сплати не надала, також вказала, що вона є членом багатодітної сім`ї та законним представником дитини з інвалідністю. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.11.2020 між ТОВ Лінеура Україна та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 1296913, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 договору кредит надається на строк 30 днів, до 29.12.2020, тип процентної ставки фіксована, процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору: п. 1.4.1 знижена процентна ставка становить 0,57 % від суми кредиту за кожен день користування та застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.3 договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, п. 1.4.2 стандартна процентна ставка складає 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п. 1.3 договору, якщо клієнт не виконав умови, зазначені у п. 1.4.1. (а.с. 7-10). Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.07.2025 вих № 2643_250702150713 за допомогою платіжного сервісу "iPay.ua" 29.11.2020 проведена успішна транзакція на суму 4000 грн. на картковий рахунок [NUMBER] (а.с. 26). 07.09.2021 між ТОВ Лінеура Україна та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» передає грошові кошти у розпорядження ТОВ Лінеура Україна за плату, а останнє відступає ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 20-23). Відповідно до витягу з реєстру боржників до вищезгаданого Договору факторингу в реєстрі міститься інформація про передачу ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» прав грошової вимоги за кредитним договором № 1296913 до відповідачки [PERSON] у загальній сумі 7805,50 грн., з яких 3955,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 3850,50 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 14). В подальшому, 07.09.2021 між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2-07/09/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступає за плату ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» належні йому права вимоги за кредитним договором, яке заміняє ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» як сторону кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором (а.с. 16-17). Згідно витягу з реєстру боржників до вищезгаданого договору в реєстрі міститься інформація про передачу ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» прав грошової вимоги за кредитним договором № 1296913 до відповідачки [PERSON] у загальній сумі 7805,50 грн., з яких 3955,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 3850,50 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 13). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується ЗУ "Про електронну комерцію" (далі - Закон). Згідно зі ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позики) ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 (кредит) і не впливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, згідно зі ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак, позивачем всупереч положенням договорів факторингу №1-07/092021 від 07.09.2021 та відступлення прав вимоги №2-07/09/2021 від 07.09.2021 не надано Актів приймання-передачі реєстрів боржників, що є невід`ємними додатками до вказаних договорів. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою, оскільки при зверненні до суду позивач не надав документації, визначеної договорами факторингу та відступлення прав вимоги, укладеними між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» і між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн». Крім того, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором. Так, позивач зазначає, що розмір заборгованості відповідачки за спірним кредитним договором становить 7805,5 грн., з яких 3955 грн. за тілом кредиту, 3850,5 грн. за процентами, та на підтвердження вказаного надає виписку, складену ТОВ "ФК Айкон Дебт Коллекшн", з особового рахунку за кредитним договором № 1296913. Водночас, відповідно до витягів з реєстру боржників вбачається, що залишок по відсотках у розмірі 3850,5 грн. нараховано за 190 днів, в той час, як договір укладено строком на 30 днів, проте доказів пролонгації кредитного договору позивачем не надано. За відсутності детального розрахунку з інформацією про період нарахування боргу; процентну ставку, яка застосовувалася; про здійснення чи не здійснення відповідачкою будь-яких оплат за кредитним договором суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування суми боргу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.07.2021 в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Відсутність в матеріалах справи детального розрахунку заборгованості позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором та правильності проведеного позивачем розрахунку боргу. Щодо заяви відповідачки про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, позовна давність починає обчислюватися з моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.12.2018 (справа 910/18560/16). Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекш» не підлягають задоволенню у зв`язку із тим, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем та наявність права звернення до суду, судом не вирішується питання позовної давності у даному спорі. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed