Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

У грудні 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 14 листопада 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір кредитної лінії №672916443. Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відкрити на користь [PERSON] кредитну лінію з лімітом до 50 000 грн (кредит надається повністю або окремими траншами) з правом користування коштами в межах строку дії кредитного договору (5 років з моменту підписання за умови належного виконання позичальником умов договору, з правом неодноразового продовження вказаного строку), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 0,49 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується протягом першого місяця користування першим траншем); дисконтна процентна ставка 0,99 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в межах встановленого строку кредитування за умови належного виконання позичальником зобов`язань); базова процентна ставка 2 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в інших випадках). 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №28/1118-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор за окремим Реєстром прав вимоги від 27 червня 2023 року №237 відступив ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №672916443 від 14 листопада 2021 року. 02 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «Свеа Фінанс» Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №672916443 від 14 листопада 2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 51 597,48 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 9 996,05 грн; - заборгованість за процентами за користування кредитом 41 601,43 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте в окремому клопотанні просила про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремому клопотанні не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 14 листопада 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір кредитної лінії №672916443. Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відкрити на користь [PERSON] кредитну лінію з лімітом до 50 000 грн (кредит надається повністю або окремими траншами) з правом користування коштами в межах строку дії кредитного договору (5 років з моменту підписання за умови належного виконання позичальником умов договору, з правом неодноразового продовження вказаного строку), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 0,49 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується протягом першого місяця користування першим траншем); дисконтна процентна ставка 0,99 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в межах встановленого строку кредитування за умови належного виконання позичальником зобов`язань); базова процентна ставка 2 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується в інших випадках). 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №28/1118-01 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор за окремим Реєстром прав вимоги від 27 червня 2023 року №237 відступив ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №672916443 від 14 листопада 2021 року. 02 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «Свеа Фінанс» Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступило позивачу право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №672916443 від 14 листопада 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України (в редакції на час укладення договору) якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був вчинений в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорі усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник погодився з ними та підписав правочин за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, на підставі вказаного договору [PERSON] набув відповідні права та обов`язки позичальника. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором на користь первісного кредитора або його правонаступників. За встановленого, до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшли всі права кредитора, що виникли з кредитного договору №672916443 від 14 листопада 2021 року. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 27 грудня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 51 597,48 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 9 996,05 грн; -заборгованість за процентами (нарахованими за період з 01 грудня 2021 року до 25 червня 2023 року) 41 601,43 грн. Суд констатує, що заборгованість за процентами нарахована у повній відповідності з умовами кредитного договору. Зокрема, проценти за користування кредитом нараховані в межах узгодженого строку кредитування та за встановленими процентними ставками. Однак, суд не погоджується з розрахунком в частині заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у зв`язку з наступним. Як вбачається з кредитного договору (п. 1.7 договору), сторони узгодили умову про повне повернення позичальником кредиту протягом 5 років з моменту укладення договору, тобто до 13 листопада 2026 року. Таким чином, встановлений у кредитному договорі строк кредитування на час розгляду справи не сплив. Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, обов`язковою умовою для дострокового стягнення споживчого кредиту є направлення кредитодавцем позичальнику у порядку, визначеному ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги про усунення порушення (дострокове виконання зобов`язань) протягом 30 календарних днів. За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав - ні. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він містить умову щодо права кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі у разі порушення позичальником взятих на себе зобов?язань, шляхом дострокового припинення дії договору в порядку, передбаченому п. 2.1.1.7 договору (п. 1.9 Договору). При цьому, у п. 2.1.1.7 кредитного договору встановлений обов?язок кредитодавця попередньо повідомити позичальника про дострокове припинення дії кредитного договору шляхом направлення відповідного повідомлення. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що кредитодавець або його правонаступник пред?являли позичальнику вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, зокрема надсилали [PERSON] таку вимогу в передбаченому порядку. За встановленого, вимога про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), термін повернення якого станом на 27 грудня 2025 року не настав, є передчасною до виконання позивачем вимог, передбачених ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», п. 2.1.1.7 кредитного договору, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 1 953,18 грн судового збору.

Outcome: partial