Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Процесуальні дії по справі: Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без пов ідомленням (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 22 січня 2026 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Зміст позовних вимог та позиції сторін. Свої позовні вимогм [PERSON] обґрунтовує тим, що 09.10.2021 дав у борг відповідачу грошові кошти з строком повернення до 09.10.2023. [PERSON] у визначений строк борг не повернув, тому [PERSON] звернувся з позовом до суду. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29.01.2024 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 586281,28грн. Позивач вказує, що [PERSON] станом на дату повернення боргу визнав борг, але повертати не бажав. Зазначає, що 10.11.2023 [PERSON] борг у розмірі 586281,28грн. не сплатив, прострочив виконання зобов`язання, тому зобов`язаний сплатити 3% річних та інфляційні витрати за період з 10.10.2023 по 31.12.2025. Також [PERSON] і після відкриття 05.07.2024 виконавчого провадження № 75469319 не сплатив цей борг. Надав розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за період з 10.10.2023 по 31.12.2025 на суму 175938,76грн. з яких 136762,32грн. інфляційне збільшення та 39176,44грн. 3% річних, період прострочення грошового зобов`язання: 814 днів. Тому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 175938,76грн., судовий збір у розмірі 1759,39грн. та 40000,00грн. витрат на правову допомогу. Від представника відповідача [PERSON] 10.02.2026 за вх. № 913/26-Вх до суду надійшов відзив, у якому відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволення. Вказав, що 09.10.2021 між сторонами було укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно з яким відповідач отримав у борг від позивача кошти у розмірі 16120,00 євро, що на момент отримання боргу еквівалентно 491000,00 грн. за офіційним курсом НБУ. Зазначені обставини було встановлено та описано у рішенні Драбівського районного суду Черкаської області від 29.01.2024 по справі № 692/1109/23. У вказаному рішенні позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за розпискою задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] кошти у сумі 586281,28грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 09.10.2021. Вказав, що постановою Черкаського апеляційного суду від. 02.05.2024 рішення Драбівського районного суду від 29.01.2024 в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про солідарне стягнення боргу за розпискою скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено, у решті рішення залишено без змін. Вказав, що рішенням судів першої та апеляційної інстанції у цивільній справі встановлено, що згідно з розпискою грошові кошти отримані відповідачем мають бути повернуті до 09.10.2023 в еквіваленті до курсу Євро, встановленому НБУ на момент їх повернення. У в своїх розрахунках суд першої інстанції зазначив, що з відповідача має бути стягнуто кошти в розмірі 15236,00 Євро, та зазначив розрахунок відповідності цієї суми в національній валюті України - гривнях. Вказав, що це не змінює факту того, що валютою виконання зобов`язання між позивачем та відповідачем було визначено саме євро. Якщо умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент Євро) - нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Тому вважав, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 136762,32грн. є безпідставною та не підлягає до задоволення. Звернув увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором і у позовній заяві не зазначено, яких саме збитків зазнав позивач та внаслідок чого у позивача виникло право на заявлення вимоги про відшкодування збитків, не наведено та ніяким чином не підтверджено розрахунок збитків. Період протягом якого позивач нараховує заявлені грошові зобов`язання: з 10.10.2023 по 31.12.2025 повністю охоплюється періодом дії воєнного стану. Вважав, що до спірних правовідносин, які виникли між сторонами по справі, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а заявлена до стягнення з відповідача сума підлягає списанню позивачем. Щодо суми боргу вказав, що 30.12.2025 приватним виконавцем Чупис Т.П. надано відповідь [PERSON] про стан заборгованості, відповідно до якої заборгованість [PERSON] становить 577001,30грн., а не 586281,28грн. Також відповідачем в межах виконавчого провадження додатково погашено заборгованість у розмірі 411000,00грн. Також вважав, що позивач неправильно обрахував суму судового збору при подачі позовної заяви, оскільки вона подана через систему «Електронний суд», тому становить 1407,51грн. та вважав завищеним розмір витрат на правову допомогу. Вказав попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи: 25000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу. Докази витрат зобов`язався надати протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Тому просив відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 175938,76грн., відмовити у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат. У разі задоволення позову просить зменшити судовий збір до 1407,51грн., витрати на правничу допомогу до 5000,00грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00грн. 02.03.2026 від представника позивача [PERSON] адвоката Весеньова Є.В. надійшло заперечення (відповідь на відзив). У запереченні представник вказав, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року у справі № 692/1109/23 було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти (борг) у сумі 586 281,28грн. Як під час розгляду справи № 692/1109/23 в Драбівському районному суді Черкаської області, так і в апеляційній інстанції [PERSON] не заперечував даного факту та визнавав позовні вимоги [PERSON] до нього. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом і не оскаржив до суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції враховуючи стягнення судом боргу саме в сумі 586 281,28грн., не оскаржував рішення суду першої та апеляційної інстанції як в цілому, так і в частині стягнення боргу без визначення еквіваленту в євро. Відповідач, визнаючи цей борг, не повернув його ні в строк визначений розпискою, ні після пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, ні на даний час. Представник вказав, що твердження [PERSON] про протиправність нарахування йому протягом тривалого строку грошових коштів як міру відповідальності за неповернення позики враховуючи строк після набрання рішенням суду законної сили не мають під собою правового підґрунтя. Зазначив про настання цивільної відповідальність [PERSON] , визначеної законом та те, що [PERSON] мав право в будь який час припинити нарахування за ст.625 ЦК України шляхом належного виконання своїх зобов`язань, однак цього не зробив. Також зазначив, що ототожнення [PERSON] щодо нарахування 3% річних та інфляційних збитків за ст.625 ЦК України після настання строку виконання зобов`язання, з нарахуванням процентів за користування коштами отриманими в позику є помилковим. Оскільки [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, то за змістом ч.2 ст.625 ЦК України на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, які є цивільно-правовою відповідальністю [PERSON] та має компенсаторний характер. Від представника відповідача [PERSON] 10.03.2026 до суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив), у якому сторона відповідача проти задоволення позову заперечувала. Зазначено, що рішенням Драбівського районного суду від 29.01.2024 встановлено, що згідно розписки необхідно повернути борг у еквіваленті до курсу євро, встановленому НБУ на момент повернення. Тому посилання на необхідність оскаржувати таке рішення щодо визначення еквіваленту в євро, не є необхідним, оскільки рішенням суду встановлено, що до стягнення підлягає борг у євро. Наголошено, що разом із відзивом на позовну заяву було долучено копії квитанцій до платіжних інструкцій, згідно з якими відповідачем додатково до стягнутих 9279,98грн. на користь позивача в межах виконавчого провадження № 75469319 погашено заборгованість і розмірі 411 000,00грн. Зазначено, що навіть попри сплачену майже всю суму боргу, сторона позивача, намагаючись стягнути з відповідача якомога більшу суму коштів, продовжує зазначати недостовірну інформацію, яка спростовується належними та допустимими доказами. Посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та практику Верховного Суду зазначено про звільнення боржника від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказано, що заперечення представника позивача подано з пропуском строку, визначеного судом, тому вони не мають бути прийняті судом до розгляду. Сторони з заявами із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертались. Вивчивши матеріали справи, викладені в заявах по суті справи аргументи та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволення з наступних підстав. Встановлені судом фактичні обставини. Згідно паспорту серія [NUMBER] , він виданий 11.02.1999 Чигиринським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я [PERSON] , [INFO] . Згідно копії картки платника податків від 17.03.2017, [PERSON] має РНОКПП: [NUMBER] . Згідно копії відзиву, він надійшов до Драбівського районного суду Черкаської області 05.12.2023 у цивільній справі № 692/1109/2023, де позивачем вказаний [PERSON] , а відповідачами [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2). Згідно копії рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29.01.2024 у цивільній справі № 692/1109/2023, яке є знеособленим, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за розпискою задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти (борг) у сумі 586281,28грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 09.10.2021р. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], судовий збір в сумі 5861,82 грн., по 2930,91грн. з кожного. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2024, ВП № 75469319, приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 692/1109/23, виданого 22.05.2024 Черкаським апеляційним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів (борг) у сумі 586281,28грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 09.10.2021, стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 58628,13грн. Інших доказів стороною позивача [PERSON] не надано. Згідно копії повідомлення № 75625 від 30.12.2025 приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни, адресованого [PERSON] , приватний виконавець повідомляє, що в ході примусового виконання судового рішення в межах процедури виконавчого провадження № 75469319 від 05.07.2024 з виконання виконавчого листа Черкаського апеляційного суду № 692/1109/23 від 22.05.2024 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів (борг) у сумі 586281,28грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 09.10.2021, станом на 30.12.2025 було стягнуто кошти в загальній сумі 10707,97грн., які були розділені та перераховані у відповідності до вимог ст. 45-47 ЗУ «Про виконавче провадження наступним чином: 500,00грн. - витрати виконавчого провадження, 927,99 грн. основна винагорода приватного виконавця, 9279,98грн. - борг на користь стягувача. Загальний розмір заборгованості у виконавчому провадженні № 75469319 станом на 30.12.2025 становить 634701,44 грн., з яких 577001,30грн. борг на користь стягувача та 57700,14 грн. основної винагороди приватного виконавця. Згідно копій квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки Приватбанк Ричка Василь Михайлович сплачував кошти приватному виконавцю Черкаської області Чупис Тетяні Петрівні з призначеннями платежів: борг у ВП № 75469319 за рахунок власних коштів: квитанція № 1.487635061.1 від 13.01.2026 у розмірі 50000,00грн.; квитанція № 1.488971863.1 від 14.01.2026 у розмірі 70000,00грн.; квитанція № 1.490921043.1 від 15.01.2026 у розмірі 48000,00грн.; квитанція № 1.496102929.1 від 19.01.2026 у розмірі 43000,00грн.; квитанція № 1.506001447.1 від 26.01.2026 у розмірі 33000,00грн.; квитанція № 2.496722897.1 від 20.01.2026 у розмірі 43000,00грн. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29.01.2024 по справі № 692/1109/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти (борг) у сумі 586281,28грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 09.10.2021. Відтак обставина наявності договірних відносин щодо договору позики між сторонами, що спричинило виникнення заборгованості відповідача, доказуванню не підлягає в силу ч.4 ст.82 ЦПК України. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів у загальному розмірі 175938,76грн., що складаються з інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 586281,28грн. за період з 10.10.2023 по 31.12.2025 у розмірі 136762,32грн. та 3% річних, нарахованих за вказаний період у розмірі 39176,44грн. Суд звертає увагу, що позивачем розрахунок заборгованості проведено з суми заборгованості 586281,28грн., яку позивач вказує як незмінну протягом усього періоду заборгованості, проте з відповіді приватного виконавця Чупис Т.П. вбачається, що з відповідача було стягнуто кошти у розмірі 10707,97грн., внаслідок чого станом на 30.12.2025 розмір заборгованості зменшився, а отже позивачем не підтверджено незмінність суми заборгованості протягом усього розрахункового періоду. Що ж до аргументів сторони відповідача про погашення заборгованості у виконавчому провадженні у загальному розмірі 411000,00грн., то суд не може взяти даний аргумент до уваги, оскільки вказане погашення було здійснено у січні 2026 року, тобто після відкриття провадження в справі у період, що не охоплюється розрахунком позивача, тобто поза межами позовних вимог. Суд зазначає, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення змісту пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець передбачив особливості регулювання наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Такі особливості виявляються: 1) в період існування особливих правових наслідків дія воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. До них належать договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Вони полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошових зобов`язань за такими договорами, то вони підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до цивільного законодавства та усталеної практики Верховного Суду індекс інфляції це не частина суми боргу, а компенсаційна складова, яка є додатковою виплатою до основної суми боргу. Тому пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України законодавець передбачив звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, зокрема, і від стягнення інфляційних втрат на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не може розглядатись як порушення права кредитора на мирне володіння майном, оскільки такі заходи мають тимчасовий характер та спрямовані на захист інтересів боржника в умовах воєнного стану. В Україні воєнний стан, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ, введений із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та неодноразово продовжено, станом на даний час воєнний стан триває. Враховуючи викладене, той факт, що позивач просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за період з 10.10.2023 по 31.12.2025, у суду відсутні підстави для стягнення вказаної заборгованості. Судова практика з вказаного питання є незмінною та подібні висновки було неодноразово викладено у рішеннях Верховного Суду - постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23; ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 червня 2024 року у справі № 910/13689/23; постанова Пленуму Верховного Суду від 07 лютого 2025 року №6. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому суд покладає судові витрати на позивача. Відповідачем заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 25000,00грн., докази чого відповідач зобов`язався надати протягом 5 днів з дня ухвалення рішення, тому суд у цьому рішенні не вирішує вказану вимогу.

Outcome: dismissed