Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та [PERSON] укладено договір № 3647559. 07.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та [PERSON] укладено Договір №555157501000. 28.12.2021 було укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3647559. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3647559. 28.08.2025 було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3647559. Позивач вважає, що наділено правом вимоги до відповідача за договором №3647559. 18.12.2023 було укладено договір № 18/12-2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555157501000. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 555157501000. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3647559 від 04.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 30560,00 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 26560,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 гривень, заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 гривень, заборгованість за комісіями 0,00 гривень, інфляційні збитки 0,00 гривень, нараховані 3% річних 0,00 гривень. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №555157501000 від 07.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 2561,80 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 1000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 1561,80 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 гривень, заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 гривень заборгованість за комісіями 0,00 гривень, інфляційні збитки 0,00 гривень, нараховані 3 % річних 0,00 гривень. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 33121,80 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 28121,80 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 гривень, заборгованість за пенею та/або штрафами 0.00 гривень, заборгованість за комісіями 0,00 гривень, інфляційні збитки 0,00 гривень, нараховані 3 % річних 0,00 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаними договорами у розмірі 33121,80 гривень та судові витрати по справі (а.с. 1-14). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2025 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 131). Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 132-133). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте до суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 175-176). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Учасники справи у судове засідання, призначене на 18 березня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явилася у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 23 березня 2026 року прийнята відповідна ухвала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 04.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан", Кредитодавцем, та [PERSON] , Позичальником, укладено договір про споживчий кредит № 3647559 (а.с. 17-29). Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" складена довідка, згідно якої [PERSON] , з якою був укладений договір № 3647559 від 04.10.2021, була ідентифікована; договір підписаний одноразовим ідентифікатором S24638 (а.с.30). Згідно квитанції від 04.10.2021 були перераховано кошти у розмірі 4000,00 гривень згідно договору № 3647559 (а.с. 31). Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" складені відомості про щоденні нарахування та погашення за договором № 3647559 (а.с. 32). Згідно розрахунку заборгованості за договором №3647559 від 04.10.2021, заборгованість становить 30560,00 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 26560,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 гривень, заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 гривень, заборгованість за комісіями 0,00 гривень, інфляційні збитки 0,00 гривень, нараховані 3% річних 0,00 гривень (а.с. 33, 37, 39). 07.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія», Позикодавцем, та[PERSON] , Позичальником, укладено договір позики № 555157501000 (а.с. 34-36, 51, 98-100, 112-116). Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» складена довідка про ідентифікацію клієнта [PERSON] (а.с. 124, 126). Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення», успішно перераховано 07.10.2021 21:16:51 кошти на суму 1000,00 гривень на платіжну картку [NUMBER] (а.с. 125) У розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість за договором №555157501000 від 07.10.2021 становить 2561,80 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 1561,80 гривень, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 гривень, заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 гривень заборгованість за комісіями 0,00 гривень, інфляційні збитки 0,00 гривень, нараховані 3 % річних 0,00 гривень (а.с. 15-16, 38). 28.12.2021 укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН", Клієнт, відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», Фактора, права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3647559 (а.с. 40-50, 52). 10.01.2023 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», Первісним кредитором, та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», Новим кредитором, було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого відступлено права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3647559 (а.с. 53-71). 18.12.2023 було укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», Клієнт, відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», Фактора, права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555157501000 (а.с. 72-86). 28.08.2025 укладено договір № 28-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», Первісний кредитор, відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», Нового кредитора, права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3647559 (а.с. 87-97, 101-105). Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» зареєстровано як юридична особа, код ЄДРПОУ 42640371 (а.с. 106). Статут Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» затверджено рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» від 04.12.2023 (а.с.107-108). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (а.с. 109). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Положеннями статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1081 Цивільного кодексу України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За положеннями статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З матеріалів справи вбачається, що договори факторингу та договори про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, на підставі яких позивач набув право вимоги до відповідача, укладені у відповідності до вимог закону, містять всі істотні умови. Доказів визнання вказаних договорі недійсними, неукладеними чи їх розірвання до матеріалів справи не надано. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України). Нормою статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5 - 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з ним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № 3647559 від 04.10.2021 та договір № 555157501000 від 07.10.2021 укладені у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Оскільки вказані договори укладені на сайті позикодавця, відповідач підписала дані договори одноразовим ідентифікатором, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором без здійснення входу на сайт товариства такі договори не були би укладені. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитних договорів № 3647559 від 04.10.2021 та № 555157501000 від 07.10.2021. Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається факт надання позикодавцем відповідачу кредитних коштів за укладеними договором № 3647559 від 04.10.2021 у розмірі 4000,00 гривень та договором № 555157501000 від 07.10.2021 у розмірі 1000,00 гривень та отримання відповідачем коштів. Отже, як встановлено судом, позикодавці, перерахувавши відповідачу грошові кошти, виконали умови кредитного договору, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Докази, які б спростовували вищевикладене, в матеріалах справи відсутні. Оскільки відповідачу надано в кредит грошові кошти, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за договором № 3647559 від 04.10.2021 у розмірі 4000,00 гривень та договором № 555157501000 від 07.10.2021 у розмірі 1000,00 гривень, усього за тілом кредиту за вказаними договорами у розмірі 5000,00 гривень. Вирішуючи вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Частиною четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За умовами договору про споживчий кредиту № 3647559 від 04.10.2021 сума (загальний розмір) кредиту становить 4000,00 гривень (пункт 1.2.), кредит надається строком на 15 днів з 04.10.2021 (строк кредитування) (пункт 1.3.), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 19.10.2021 (пункт 1.4.). Відповідно до пункту 1.5.2. зазначеного договору проценти за користування кредитом: 1800,0 гривень, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Суду не надано доказів на підтвердження пролонгації строку користування відповідачем кредитними коштами, із зазначенням терміну такої пролонгації, нової дати платежу разом з актуальною сумою заборгованості, а також їх відображення в оновленому графіку платежів. Згідно відомостей Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за період з 04.10.2021 по 18.12.2021 року відповідач не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на продовження строку кредитування. Згідно з цими відомостями Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», право вимоги після якого набув позивач, здійснено нарахування відсотків за вказаним договором як у межах строку його дії, тобто протягом 15 днів з 04.10.2021, так і після закінчення строку його дії, тобто після 04.10.2021 по 18.12.2021 року включно, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування у розмірі 5 %. Оскільки кредитним договором визначений строк його дії, який становить 15 днів, а доказів пролонгації строку користування кредитом позивачем не надано, саме протягом даного строку Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Отже, виходячи з того, що строк кредитування за договором про споживчий кредит № 3647559 (індивідуальна частина) від 04.10.2021 становить 15 днів, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 19.10.2021, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, за укладеним договором проценти нараховуються за такою формулою: 4000 (тіло кредиту) х 3 % = 120,00 гривень нарахований відсоток за день, 120,00 гривень х 15 днів (строк кредиту) = 1800,00 гривень - нараховані відсотки. Таким чином, суд приходить до переконання про стягнення за договором №3647559 від 04.10.2021 заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 1800,00 гривень. Щодо стягнення заборгованості за процентами за договором № 555157501000 від 07.10.2021, то суд зазначає, що за умовами даного договору сторони погодили, що договір укладається на 30 календарних днів, знижена процентна ставка, фіксована 2,19 %. У графіку платежів до даного договору вказано, що позивач повинна сплатити проценти за період з 07.10.2021 по 05.11.2021 у розмірі 657,60 гривень. Доказів пролонгації договору позивачем не надано. Отже, за договором проценти нараховуються за такою формулою: 1000 (тіло кредиту) х 2,19 % = 21,92 гривень нарахований відсоток за день, 21,92 гривень х 30 днів (строк кредиту) = 657,60 гривень - нараховані відсотки. За таких обставин за договором № 555157501000 від 07.10.2021 з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 657,60 гривень. Докази, які б спростовували доводи позивача про факт невиконання відповідачем зобов`язань за укладеними договорами, у матеріалах справи відсутні. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Отже, враховуючи, що відповідач не виконала зобов`язання за укладеним договором у повному обсязі, суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №3647559 (індивідуальна частина) від 04.10.2021 у розмірі 5800,00 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 1800,00 гривень; за договором позики №555157501000 від 07.10.2021 у розмірі 1657,60 гривень, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 1000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 657,60 гривень, усього у загальному розмірі 7457,60 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції від 26 вересня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 гривень (а.с. 130). Позовні вимоги задоволені частково на 22,52 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 545,52 гривень. На підставі викладеного, відповідно до статей 512, 514, 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 628, 633, 634, 636, 1048, 1054, 1055, 1077, 1078, 1084, 182 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial