Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Лисянської селищної ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка. Як спадкоємець померлої за законом, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Лисянської державної нотаріальної контори, однак постановою від 04.12.2024 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спадкодавцем було зроблено заповіт 28.11.1997 року за № 2291 на іншого спадкоємця. Оскільки крім нього ніхто не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку, які залишилися після смерті [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечують. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 05.03.2024 року Лисянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 2,8151 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7122800000:01:001:0814, що підтверджується державним актом серія II-ЧР №029401, яка знаходиться в адмінмежах Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області. Як спадкоємець за законом позивач звернувся до Лисянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1659/02-31 від 04.12.2024 року, у зв`язку з тим, що спадкодавцем було зроблено заповіт 28.11.1997 року за № 2291 на іншого спадкоємця. Відповідно до довідки Лисянської селищної ради №1335 від 02.10.2025 року, [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті проживала разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , вели спільно господарство, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері. Згідно інформаційної довідки Лисянської державної нотаріальної контори від 20.01.2026 року №48/01-16 вбачається, що по наявним даним спадкова справа за №142/2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена від 21.08.2024 року на підставі заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1218, ч.1 ст.1225 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За вимогами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності на майно. З огляду на викладене, визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, беручи до уваги відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, необхідно визнати за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved