Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2108238638548 від 23.03.2021 у розмірі 25290 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2026 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 16.02.2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк». Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Відповідач у запропоновані судом строк та порядку подав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позов є завідомо необґрунтованим та поданим без належних доказів, фактично позивач просить суд автоматично легалізувати суму, вигадану самим позивачем, без доведення ані правових, ані фактичних підстав її виникнення. Позивач не довів, що є належним кредитором саме щодо відповідача, оскільки не надано повного ланцюга відступлення права вимоги; відсутні докази переходу саме індивідуалізованої вимоги щодо відповідача; відсутні докази належного повідомлення відповідача про зміну кредитора. За таких обставин ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не має процесуального права на звернення з даним позовом, що є самостійною підставою для відмови. Позивач не довів факту укладення договору саме з відповідачем; факту отримання відповідачем грошових коштів; погодження істотних умов договору; наявності заборгованості у заявленому розмірі. Подання копій без підтвердження їх достовірності та без первинних бухгалтерських документів не створює жодних правових наслідків. Розрахунок, поданий позивачем не містить формули нарахування; не підтверджений первинними документами; не дає можливості перевірити законність кожної гривні заявлених вимог. Таким чином, позивач просить суд стягйути кошти на підставі власних припущень. Крім того, відповідач вказує, що позовні вимоги виникли у 2021 році. Позов подано лише у 2026 році, тобто після спливу строку позовної давності. Тому відповідач заявляє про застосування строку позовної давності. Позивач, будучи професійним учасником ринку стягнення заборгованості; свідомо подає позови без доказової бази; розраховує на формальний розгляд справи у спрощеному провадженні; використовує суд як інструмент тиску» а не захисту порушеного права. Просить суд відмовити ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у задоволенні позову в повному обсязі. Покласти всі судові витрати на позивача. 16.02.2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 23.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання фінансових послуг №2108238638548 (далі Кредитний договір), який відповідачем підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно умов даного Кредитного договору відповідач отримала кредит у сумі 3000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Строк кредиту 365 днів. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти та проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором (а.с. 8-14). 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №1-12 (а.с. 15-19), відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором №2108238638548 від 23.03.2021 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем (а.с. 20-25). 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 26-29), відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором №2108238638548 від 23.03.2021 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем (а.с. 30-35). Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованість відповідача за Кредитним договором перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» складає 25290 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 22290 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн., інфляційні збитки 0,00 грн., нараховані 3% річних 0,00 грн. (а.с. 36-39). Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260304/59113-БТ від 05.03.2026 року, на ім`я відповідача у банку емітовано картку № [NUMBER] . Згідно наданої банком виписки за договором №б/н за період 23.03.2021 27.03.2021 в такій міститься зарахування 23.03.2021 року на суму 3000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки суду за результатом розгляду справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Так, згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Положеннями статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Судом було встановлено, що між Відповідачем та Кредитодавцем в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит, згідно якого Відповідач отримав кредитні кошти. Даним договором було визначено суму кредиту, строк кредитування, розмір, підстави стягнення процентів за користування кредитними коштами, штрафні санкції у разі порушення умов договору. Таким чином, кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі. Разом з тим, відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 25290 грн. Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Позивач в позовній заяві стверджує, що грошове зобов`язання на час подачі позовної заяви не виконано. У цій справі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» пред`явило позов 27.01.2026 року. Кредитний договір було укладено 23.03.2021 року. Строк кредитування 365 днів. Відповідач у строк визначений Договором кредит не повернув. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). У відзиві на позовну заяву заявлено про застосування позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Дія карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) тривала до 30 червня 2023 року. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Врахувавши, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 23.03.2024 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, та враховуючи запровадження воєнного стану з 24 лютого 2022 року, вимоги позивача про стягнення заборгованості з боржника підлягають до задоволення. Інші доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами та не заслуговують на увагу. Щодо судових витрат. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав відповідні докази, загальний розмір яких складає 13000 грн. Врахувавши обґрунтування позовної заяви, в якій порушено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів, врахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на підставі наданих стороною позивача доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Правова позиція по таким правовідносинам є сталою, практика численна, складністю справа не відрізняється. Крім того, позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 2662 грн. 40 коп., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимоги позивача слід задовольнити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved