Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач ТОВ«СВЕА ФАНАНС» звернулося до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.11.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8485399, шляхом обміну електронними повідомленнями. 26.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») укладено договір Факторингу №01.02-15/25. Відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинним Договором, в розмірі заборгованостей Боржників перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором №8485399 від 16.11.2024. Відповідно до Додатку 1 до Договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, має прострочену заборгованість за кредитним договором від 16.11.2024 № 8485399 в загальному розмірі 28070,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 8400,00 грн. заборгованість за відсотками, 12670,00 грн заборгованість за неустойкою. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 8485399 від 16.11.2024 року та судові витрати. Ухвалою суду від 06.01.2026 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2024 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8485399. 16.11.2024 відповідач заповнив електронну заявку на отримання споживчого кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір про надання споживчого кредиту №8485399 у вигляді розміщення в особистому кабінеті Позичальника на сайті повного тексту кредитного договору ( за обраними Позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми кредиту). 16.11.2024 Позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір у формі Договору про надання споживчого кредиту, який містить істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору, натискаючи відповідну кнопку ІТС Первісного кредитора. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор С1610, котрий боржник ввів/відправив Первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв пропозицію (оферту) щодо укладання Договору про надання споживчого кредиту № 8485399. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу [PERSON] грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується витягом ТОВ «ПЕЙТЕК» № 7/12410 від 27.06.2025. 26.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») укладено договір Факторингу №01.02-15/25. Відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинним Договором, в розмірі заборгованостей Боржників перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором № 8485399 від 16.11.2024. Відповідно до Додатку 1 до Договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості , [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, має прострочену заборгованість за кредитним договором від 16.11.2024 № 8485399 в загальному розмірі 28070,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 8400,00 грн. заборгованість за відсотками, 12670,00 грн. заборгованість за неустойкою. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, який укладено між сторонами, то є правильним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування (постанова Верховного Суду від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20). Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Суд апеляційної інстанції правомірно врахував надані банком розрахунки заборгованості та наявні матеріали кредитної справи, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц). Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19). Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21). Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»). Враховуючи те, що [PERSON] отримав кредит, однак своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі не виконав, суд вважає, за необхідне стягнути з нього заборгованість за указаним договором. Відповідачем не спростовані доводи позовної заяви, надані позивачем докази, а також розмір заборгованості, завлений стороною позивача. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів та стандарту доказування більшої переконливості (більшої вірогідності), суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості 7000,00 грн. по тілу кредиту, 8400,00 грн. заборгованість за відсотками. Разом з тим, суд щодо стягнення неустойки у розмірі 12670,00 грн. зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває на час розгляду даної справи. Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати неустойку в розмірі 12670,00 грн, від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення такої неустойки. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 8485399 від 16.11.2024 у розмірі 15400 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 7000,00 грн., процентів у сумі 8400 грн. 00 коп. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (80%), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1937 грн. 76 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial