Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінпром Маркет» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості та просив стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за договором позики №75813311 від 09.07.2021 року, що укладений між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», право вимоги за яким 19.11.2021 відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу №1911 від 19.11.2021 та у подальшому, 03.04.2023 відступлено позивачу за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, станом на 03.04.2023 року у розмірі 20 392,37 грн., з яких 6 019,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 14 373,37 грн. заборгованість за відсотками; крім того, просив стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 500,00 гривень. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 03.09.2025 року за вказаним позовом відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику, але з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи. Представник позивача про дату та час засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені у позовній заяві, ним не визнаються повністю у зв`язку із недоведеністю належними, допустимими та достатніми доказами, а також його аргументами у даному відзиві. Представник відповідача адвокат Мирко Р.О. в відзиві зазначає, що позивачем не надано до суду первинних документів, в т.ч. виписок, які б підтверджували розмір заборгованості та факт видачі кредиту. Довідка за вих. № КД-000021792/ТНПП від 21.04.2025 та копія платіжної інструкції не є належними доказами, які б підтверджували видачу кредиту. Сама платіжна інструкція не містить абсолютно жодної інформації чи підтвердження, що кредитором було перераховано кредитні кошти саме відповідачу, а не сторонній особі і що номер карткового рахунку, який зазначено не належить іншій особі. Сама ж довідка є однобічним документом, який не є первинним і при цьому просто підписаний директором ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» і у ній можна зазначити що завгодно, тому вказаний доказ не можна сприймати як безперечний доказ видачі кредиту. Таким чином, будь-якого документу, який би підтверджував факт видачу кредиту первісним кредитором на ім`я Відповідача матеріали справи не містять. Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сторона Кредитора здійснювала нарахування процентів за період з 09.07.2021 по 05.11.2021 при тому, що строк дії Кредитного договору передбачений сторонами 30 днів, тоді як нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору є незаконним. Таким чином нараховані після 08.08.2021 року відсотки є незаконними. Тому, у разі, якщо б позивачем було доведено факт видачі кредиту саме відповідачу, то з відповідача не можна було б стягнути заборгованість більшу ніж 6 019,00 грн., що є тілом кредиту та 3 713,18 грн., що є відсотками, нарахованими у межах строку дії Кредитного договору, а всього: 9 732,18 гривень. При цьому, звертають увагу суду на те, що Правила надання грошових коштів у позичку, які долучені до матеріалів судової справи не є складовою кредитного договору, оскільки відповідач їх не підписував і не був з ними ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З приводу відшкодування витрат на правову допомогу відповідач зазначає, що заявлені витрати є необґрунтованими, не реальними та такими, що встановлені виключно для створення додаткового фінансового тягаря на плечі відповідача. Сама позовна заява є шаблонною виходячи з кількості кредитних договорів, права за якими набуваються Позивачем і на її підготовку не може піти часу більше ніж 30 хв. При цьому, діяльність Позивача спрямована саме на врегулювання питання погашення заборгованості за кредитними договорами права вимоги за якими вони набули, тому це стандартний вид їх діяльності пов`язаний з стягнення заборгованості в судовому порядку, що може бути виконано і вірогідніше за все так і є, звичайним юристом вказаного товариства. Виходячи з зазначеного заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. є необґрунтованими та не реальними, а враховуючи ще те, що у позові має бути відмовлено повністю, тому у їх відшкодування судом має бути відмовлено, про що сторона відповідача клопоче перед судом. У відповідь на відзив, позивач надіслав до суду письмові пояснення, в яких вказали, що вважають аргументи у відзиві на позовну заяву Відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання за договором позики. У подальшому представник відповідача адвокат Мирко Р.О., направив до суду додаткові пояснення у справі, у яких, в черговий раз, наголошує, що позивачем не надано до суду первинних документів, в т.ч. виписок, які б підтверджували розмір заборгованості та факт видачі кредиту, а також підтвердив все вище викладене, у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем ТОВ «Фінпроммаркет» надані докази копію договору позики № 75813311 від 09.07.2021 року з додатками; Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» затвердженні наказом Директора від 14.05.2021 № 14/05/2021; Довідку про ідентифікацію; інформаційний лист ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вих. 10/04/25-41 від 10.04.2025 року; інформаційну довідку ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 21.04.2025 року № КД-000021792/ТНПП щодо перерахування 09.07.2021 року коштів у розмірі 6 019,00 грн.; копію платіжної інструкції від 09.07.2021 року щодо перерахування 09.07.2021 року коштів у розмірі 6 019,00 грн.; Копію договору факторингу №1911 від 19.11.2021 року, з додатками; Реєстр прав вимог № 3 від 19.11.2021 року до договору факторингу № 1911 від 19.11.2021 року; Копію договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року; Реєстр заборгованості від 03.04.2023 року до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року; Розрахунок суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Договором позики № 75813311 від 09.07.2021. Судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики від 09.07.2021 року №75813311, за умовами якого кредитор зобов`язався видати кредит у сумі 6019,00 грн., а позичальник повернути гроші з нарахованими відсотками, що підтверджується копіями договору позики № 75813311 від 09.07.2021 року з додатками, що підписаний сторонами в електронній формі електронним підписом одноразовим ідентифікатором - vX5aRfjuyv. Довідкою про ідентифікацію підтверджується адреса електронної пошти позичальника, те, що ідентифікатор відправлено позичальнику 09.07.2021 року, тобто в день укладання Договору позики, одноразовий ідентифікатор vX5aRfjuyv, який відповідає підписаному у Договорі позики від 09.07.2021 року та додатку №1 до нього. В п.9.6 Договору визначений «Порядок укладення Договору та створення електронних підписів сторін». Позивачем заявлялось клопотання про витребовування доказів в позовній заяві. Ухвалою про відкриття провадження було вирішено зазначене питання, в витребуванні доказів було відмовлено, оскільки позивач повинен разом з позовною заявою надавати всі докази, а відповідач, у разі заперечення на будь-які обставини, повинен надати свої докази та обґрунтувати їх. Суд вважає, що надані позивачем докази повністю доводять обґрунтованість обставин, щодо виникнення фінансових правовідносин між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 09.07.2021 року, тому посилання відповідача про відсутність підписів сторін договору та додатків до нього, а також відсутність належної ідентифікації позичальника кредитором спростоване у судовому засіданні. В Договорі позики від 09.07.2021 року №75813311, в реквізитах позичальника вказаний номер картки [NUMBER] , на яку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало кошти [PERSON] 09.07.2021 року. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, що встановлений договором, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 21.04.2025 року № КД-000021792/ТНПП та копією платіжної інструкції від 09.07.2021 року щодо перерахування 09.07.2021 року коштів у розмірі 6 019,00 гривень. Посилання відповідача, що позивачем не надано належних доказів перерахування йому певної суми, оскільки розрахунки заборгованості за договором, копію якого додано до позовної заяви є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, є необґрунтованим, оскільки сукупність наданих позивачем доказів, зокрема інформаційною довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» від 21.04.2025 року № КД-000021792/ТНПП та копією платіжної інструкції від 09.07.2021 року доводить обґрунтованість позовних вимог. Відповідач не надав доказів на підтвердження своєї позиції про ненадходження коштів на його рахунок, не спростував зазначеного факту і не надав суду докази про відсутність грошових надходжень саме в такій сумі на вказану картку 09.07.2021 року, що свідчить про обґрунтованість вимог позивача. Внаслідок не виконання Відповідачем договірних зобов`язань, виникла заборгованість [PERSON] перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на 18.11.2021 року у розмірі 20272,82 грн., з яких 6019,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14 253,82 грн. прострочена заборгованість за процентами, що підтверджено Розрахунком заборгованості за вказаним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ч.1 ст.629 ЦК України закріплено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд вважає, що укладений Договір позики від 09.07.2021 року №75813311 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , містить домовленість сторін, істотні умови, між сторонами досягнуто згоду в тому числі і з приводу процентів за користування коштами. Договір не визнавався в судовому порядку недійсним, а також не визнавались недійсними його частини. У договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови пролонгації або авто пролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Тому посилання відповідача про те, що нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору (30 днів) є незаконними безпідставні, оскільки позичальник [PERSON] при укладанні Договору знав про строк, суму та проценти по договору позики, погодився з ними, про що свідчить його підпис. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання - є його порушенням. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 19.11.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» було укладено Договір факторингу №1911, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» належні йому права вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] , згідно Реєстру прав вимог №3. 03.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» та ТОВ «Фінпром маркет» було укладено Договір факторингу № 030423-ФК, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» передало ТОВ «Фінпром маркет» належні йому права вимоги до боржників, у тому числі і до [PERSON] , згідно Реєстру заборгованості від 03.04.2023 року, що є додатком № 1 до вказаного договору. Суд вважає, що до позивача перейшло право первісного кредитора у розмірі 20272,82 гривень. На підставі встановлених даних, суд дійшов висновку, що відповідач та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 09.07.2021 року уклали договір про надання споживчого кредиту № 75813311, фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі передбаченому у договорі у повному обсязі, [PERSON] отримав кредитні кошти та взяв на себе зобов`язання повернути їх, але свої зобов`язання не виконав та допустив заборгованість станом на дату переходу права вимоги за кредитним договором яка дорівнює 20 272,82грн., з яких 6019,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14 253,82 грн. прострочена заборгованість за відсотками, право вимоги за яким 19.11.2021 відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу №1911 від 19.11.2021 року та в подальшому, 03.04.2023 року відступлено позивачу за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] за Кредитним Договором №75813311 від 09.07.2021 року підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позов поданий в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму 2422,40 грн. судового збору, що сплачений позивачем при зверненні до суду, оскільки позов задоволено в повному обсязі. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В частинах 5,6 ст.137 ЦПК України зазначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача надано підтвердження витрат позивача на професійну правову допомогу: Договором про надання правової допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01 листопада 2024 року, Витягом з акту №11-П від 30.04.2025 року. Суд вважає доведеним розмір витрат на правову допомогу, що є співмірним із складністю справи, об`ємом виконаних робіт, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 гривень. Суд вважає, що представник відповідача не довів неспівмірності витрат на правову допомогу. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: approved