Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8661119 від 14.05.2024 року у розмірі 39 605,92 грн., та судові витрати. Свої вимоги аргументує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 8661119 від 14.05.2024, згідно якого остання отримала споживчий кредит в розмірі 12000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим договором. 24.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ., відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8661119 від 14.05.2024. Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні. У порушення зазначених умов договорів відповідачка своє забов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу у розмірі та строки, визначені вищевказаним кредитним договором не виконала належним чином. Сума заборгованості відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором становить 39 605,92 грн. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надіслало на адресу відповідачки письмову Претензію в якій повідомило останню про стан заборгованості за кредитним договором та необхідність її сплати. Оскільки відповідачкою кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню в судовому порядку разом з понесеними судовими витратами. Ухвалою судді від 29.12.2025 дану справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі також надала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнає у частині стягнення штрафних санкцій, пені, процентів та інших додаткових платежів, та просила розстрочити виконання рішення суду так як вона перебуває в скрутному матеріальному становищі терміном на 12 місяців шляхом погашення заборгованості рівним платежами по 3300, 50 грн. ( три тисячі триста гривень ) 50 коп., щомісяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до статті 247 частини 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 8661119 від 14.05.2024, згідно якого остання отримала споживчий кредит в розмірі 12000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим договором. 24.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ., відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 8661119 від 14.05.2024. Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні. У порушення зазначених умов договорів відповідачка своє забов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу у розмірі та строки, визначені вищевказаним кредитним договором не виконала належним чином. Сума заборгованості відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором становить 39 605,92 грн. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надіслало на адресу відповідачки письмову Претензію в якій повідомило останню про стан заборгованості за кредитним договором та необхідність її сплати. Однак відповідачкою кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу не погашена. Пунктом 1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН » та [PERSON] укладено кредитний договір № 8661119 від 14.05.2024. Позивачем належним чином виконані умови договору та надано відповідачці кредитні кошти у визначеній в заяві на отримання кредиту. Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН » та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до боржників перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», в тому числі і до відповідачки [PERSON] . Відповідачка в порушення вимог кредитного договору та письмової Претензії від позивача заборгованість у загальному розмірі 39 605, 92 грн. не сплатила, тому борг підлягає стягненню у примусовому порядку відповідно до наданого розрахунку заборгованості. За таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується клопотання відповідачки [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду терміном на 12 місяців суд доходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18. Відповідно до положень ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідачка [PERSON] зазначає в своєму письмовому клопотанні, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає враховуючи важкий матеріальний стан, надаючи до суду Довідку про доходи сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України. Враховуючи доводи відповідачки щодо її скрутного матеріального стану у зв`язку із наявністю на її утриманні неповнолітніх членів сім`ї, а також хворих членів її сім`ї, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей: [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, копією довідки / виписки з психоневрологічного закладу щодо матері чоловіка - [PERSON] , 1948 року народження, медичною випискою щодо стану здоров`я та лікування старшої доньки чоловіка [PERSON] , 2002 року народження та необхідністю додаткових коштів на проходження її реабілітації, беручи до уваги завдання справедливого вирішення даної справи на засадах добросовісності, розумності та пропорційності, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідачки та розстрочити виконання даного рішення на максимальний строк, передбачений законодавством України, а саме на 12 місяців. Згідно з статтею 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідачки. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. суд виходить з наступного. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачка клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявила. Водночас, оцінивши надані документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат на правничу допомогу, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. не є цілком співмірним з: ціною позову, із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки справа є типовою, нескладною, не містить великого обсягу доказів. У постанові від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved