Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

У лютому 2026 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що вона з відповідачем [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Позивачка стверджувала, що відповідач ухиляється від утримання їх спільної дитини [PERSON] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Крім того, [PERSON] зазначила, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а тому не має змоги працювати та отримувати стабільний дохід. З цих підстав позивачка просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття: стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення малолітньою [PERSON] трьох років. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Зазначена ухвала була надіслана відповідачеві за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, пояснила, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини у достатньому обсязі в добровільному порядку. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, погодився сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини та на її утримання у зазначеному в позові розмірі. Заслухавши вступні слова сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03 жовтня 2025 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а. с. 8). Судом з`ясовано, що на сьогодні малолітня [PERSON] мешкає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб доньки та її розвитку, не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Такий обов`язок сімейним законодавством України покладено також і на усиновлювачів щодо неповнолітніх дітей, які були ними усиновлені. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиктвого мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліиментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім [PERSON] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. Також відповідач не надав доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 03 лютого 2026 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2 і 4 ст. 84 СК України та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу. За приписами ч. ч. 2 і 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тлумачення ч. 2 ст. 84, ч. 2 ст. 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на викладене, ураховуючи відповідач не надав докази на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу позивачці, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, розмір яких має становити 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. За положеннями ч. 1 ст. 79 СК України суд присуджує аліменти на утримання позивачки від дня позовної заяви. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 3328,00 грн в дохід держави. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved