Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника адвоката Волошину І.В. звернулася до суду з позовом до Старосинявської селищної ради про визнання права власності на частину житлового будинку. В обґрунтування вимог позивач вказує, що розпорядженням відділу по приватизації житла при Старосинявській селищній раді від 11 травня 1994 року №8 вирішено передати їй у приватну власність 1/2 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] , цим же розпорядженням інша 1/2 частина цього будинку передана [PERSON] . Позивач вказує, що у спадкоємця [PERSON] за договором купівлі-продажу вона придбала 1/2 частину житлового будинку (за документами помилково вказано квартира без номера) за адресою [ADDRESS] , договір посвідчений державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори 12 березня 1998 року за №161 та зареєстровано в БТІ 20 березня 1998 року. 01 грудня 2025 року позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Старосинявської селищної ради із заявами про проведення реєстраційних дій реєстрації її права власності на будинок, державним реєстратором внесено до реєстру відомості про речове право №62575211 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 56,8 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 1998 року. Щодо реєстрації права власності на іншу 1/2 частину будинку, то рішенням державного реєстратора №82168851 від 03 грудня 2025 року позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови стало те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав не нерухоме майно та їх обтяження. Так, заявниця надала рішення відділу по приватизації житла Старосинявської селищної ради народних депутатів №8 від 11.05.1994 року для державної реєстрації речового права на не зареєстровану частку. Однак відповідне рішення органу місцевого самоврядування було підставою зареєструвати право власності на об`єкт нерухомого майна та отримати Свідоцтво про право власності відповідно до законодавства, що діяло до 01 січня 2013 року. Позивач вказує, що свідоцтво про право власності на житло за розпорядженням відділу по приватизації житла при Старосинявській селищній раді від 11 травня 1994 року №8 втрачено та вона звернулась до Органу приватизації житла Старосинявської селищної ради з питанням видати їй дублікат Свідоцтва про право власності на житло за розпорядженням відділу по приватизації житла при Старосинявської селищної ради від 11 травня 1994 року №8. Однак, листом №90 від 19 січня 2026 року їй відмовлено у видачі дубліката, оскільки у селищній раді відповідна документація за вказаний період (в т.ч. журнали видачі Свідоцтв про право власності на житло, тощо) відсутня, а відповідно до відповіді архівного відділу Хмельницької РДА №02 від 23 січня 2026 року реєстраційні журнали на видачу свідоцтва на право власності на житло на зберігання до архівного відділу не надходили. Оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно втрачено, отримати його дублікат неможливо, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 56,8 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м, за адресою [ADDRESS] , яка була передана їй у власність на підставі розпорядження Відділу по приватизації житла при Старосинявській селищній раді від 11 травня 1994 року №8. Ухвалою судді Старосинявського районного суду від 05 лютого 2026 року відкрито провадження у вказаній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старосинявського районного суду від 19 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Волошина І.В. подала до суду заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримує, просить справу слухати у її відсутності та за відсутності позивача. Представник відповідача Старосинявської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядження відділу по приватизації житла Старосинявської селищної Ради від 11 травня 1994 року №8 вирішено передати квартиру по [ADDRESS] в приватну власність за їхніми спільними заявами громадянам [PERSON] та [PERSON] по житлового будинку, про що свідчить архівний витяг з даного розпорядження. Відповідно до договору купівлі-продажу серії ААК №772702, посвідченого державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори 12 березня 1998 року та зареєстровано в реєстрі за №161, [PERSON] купила у продавця [PERSON] частину квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 березня 1998 року. Договір зареєстровано в БТІ 20.03.1998 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №454691714 від 03 грудня 2025 року житловий будинок за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , номер відомостей про речове право 62575211, розмір частки , вид спільної власності спільна часткова, на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 161 виданий 12 березня 1998 року. Згідно повідомлення Хмельницького БТІ №755319 від 21 жовтня 2025 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано 12 березня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу в частці за [PERSON] , в частці не зареєстровано. Судом встановлено, що рішенням №82168851 від 03 грудня 2025 року Державного реєстратора прав на нерухоме майно Ситніцькою Т.О. [PERSON] відмовлено в проведенні реєстраційних дій, а саме в реєстрації права власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, оскільки надане рішення відділу по приватизації житла Старосинявської селищної ради народних депутатів №8 від 11.05.1994 року було підставою зареєструвати право власності на об`єкт нерухомого майна та отримати Свідоцтво про право власності відповідно до законодавства, що діяло до 01 січня 2013 року. 06 січня 2026 року [PERSON] звернулась до Старосинявської селищної ради із заявою повідомити чи видавалось їй органом приватизації житла Старосинявської селищної ради свідоцтво про право власності на житло на підставі розпорядження відділу по приватизації житла від 11 травня 1994 року №8 на житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та просила видати їй дублікат такого свідоцтва. Листом №90 від 19 січня 2026 року [PERSON] повідомлено, що Старосинявська селищна рада не може видати дублікат свідоцтва про право власності на житло за розпорядженням відділу по приватизації житла Старосинявської селищної ради від 11 травня 1994 року №8 на передачу у приватну власність [PERSON] житлового будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки відповідна документація за вказаний період (в т.ч. журнали видачі Свідоцтв про право власності на житло, тощо) відсутня. Відповідно до ЗУ «Про Національний архівний фонд та архівні установи» документи, що підлягають довготривалому зберіганню (рішення, розпорядження, накази, тощо), підлягають передачі до архіву у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до повідомлення Архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації №02 від 23 січня 2026 року реєстраційні журнали на видачу свідоцтва на право власності на житло на зберігання до архівного відділу не передавалися. Згідно відповіді Старосинявської селищної ради №1681 від 02 вересня 2025 року позивачу роз`яснено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] не перебуває в комунальній власності Старосинявської селищної територіальної громади та не знаходиться на балансі Старосинявської селищної ради, тому надання дозволу на приватизацію частини даного будинку не відноситься до компетенції селищної ради, що також підтверджено довідкою Старосинявської селищної ради №1600 від 13 серпня 2025 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачем втрачено свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі розпорядження відділу по приватизації житла від 11 травня 1994 року №8 на житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та є неможливим видача його дубліката, що унеможливлює реєстрацію позивачем права власності. Позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27 липня 1989 року. Технічний паспорт на одноквартирний житловий будинок садибного типу за адресою [ADDRESS] виготовлено на ім`я [PERSON] , дата виготовлення технічного паспорта 20 березня 1998 року, дата формування документа 18 листопада 2025 року. Площа забудови становить 69,4 м.к., загальна площа будівлі 56,8 к.м., житлова площа становить 37,8 к.м. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості (Додаток 2 до порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку 201-20260124-0011101849) від 24 січня 2026 року квартири в малоповерховій житловій будівлі за адресою [ADDRESS] загальною площею 56,8 кв.м. площа житлових приміщень 37,8 кв.м., рік введення в експлуатацію 1959 вартість становить 402505,89 грн. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність обтяжень прав на нерухоме майно. За таких обставин, аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства позивач має право на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 56,8 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м, за адресою [ADDRESS] , яка була передана їй у власність на підставі розпорядження Відділу по приватизації житла при Старосинявській селищній Раді від 11 травня 1994 року №8, однак правовстановлюючий документ втрачено, суд приходить до переконання, що права позивача підлягають до захисту шляхом визнання за нею права власності на вказане житло.

Outcome: approved