Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 930 грн на кожну дитину на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2025 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає наступне. З 2005 року сторони проживали разом з однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, та вели спільне господарство. В цих стосунках у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . [PERSON] є дитиною інвалідом з дитинства, який потребує постійного стороннього догляду. З відповідачем та дітьми позивачка проживала в будинку відповідача доки не придбала будинок і не переїхала від чоловіка, оскільки останній постійно зловживав спиртними напоями. У 2018 році рішенням Житомирського районного суду було присуджено стягнення аліментів з відповідача на кожну дитину у розмірі 930 грн по справі № 278/130/18. Однак позивачка так і не звернула до примусового стягнення виконавчий лист, виданий за вище згаданим рішенням, оскільки відповідач офіційно не працював і мав мінливий заробіток та час від часу добровільно надавав матеріальну допомогу дітям. З 2020 року сторони живуть окремим життям та з різними інтересами, з цього часу матеріальної допомоги відповідач не надає. Фактично сім`я припинила своє існування. Позивачка усі обов`язки щодо утримання та виховання дітей несе самостійно, до того ж [PERSON] є дитиною інвалідом з дитинства та потребує постійного стороннього догляду та додаткових матеріальних витрат. Ухвалою суду від 21.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Жодних клопотань від сторони відповідача до суду не надходило. Згідно вимог частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі сторін та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Високопічської сільської ради Житомирського району Житомирської області 04.05.2007 року (а.с. 6), та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.01.2024 року (а.с. 12). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23.02.2018 року у справі № 278/130/18 ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 930 гривень на кожну дитину щомісячно до їх повноліття, починаючи з 19 січня 2018 року. Відповідно до Акту проведення обстеження сім`ї № 96 від 29.09.2025 року [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , та надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за [PERSON] (а.с. 11), який відповідно до медичного висновку № 57 від 18.08.2009 року має захворювання синдром Дауна, затримку психомовного розвитку (а.с. 10) та згідно консультаційного висновку спеціаліста від 04.09.2025 року потребує постійного стороннього догляду та лікування (а.с. 9). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] також проживає за тією ж адресою з матір`ю. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Згідно частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України суд при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, за змістом указаної норми лише одержувач має право звертатись до суду з питання зміни способу стягнення аліментів. Право змінити спосіб стягнення аліментів - це виключне право особи, яка отримує аліменти та з якою проживає дитина звернутися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів і не пов`язане з наявністю певних обставин. Крім того, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, оскільки можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, передбачених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим стягненням аліментів. Згідно частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачкою, як одержувачем аліментів заявлені позовні вимоги про зміну способу та розміру стягнення аліментів, що узгоджується з вимогами чинного законодавства. При визначенні розміру аліментів суд враховує, пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, зокрема те, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців немає, потреби дітей з віком зросли, визначений рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі у мінімальному розмірі, на даний час є явно заниженим та таким, що не може забезпечити нормальний рівень життя дітей. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги викладеного чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу та розміру стягуваних з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.10.2025 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Надалі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для утримання дитини з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , довічно. Суд вважає, що саме вказаний розмір аліментів буде відповідати вимогам розумності та справедливості, а також зможе забезпечити дітям належний та достатній рівень матеріального утримання. Отже позов підлягає задоволенню повністю. На підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved