Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8354667 від 24.05.2025 в розмірі 11593,50 грн. Обґрунтовує позов тим, що 24.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8354667 (в електронній формі), відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 3000 грн на 360 днів (з24.05.2025 по 18.05.2026) зі сплатою процентів та можливих штрафних санкцій, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/термін, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору - не повернув отримані кошти, також не сплатив проценти за користування кредитом. 16.09.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали договір факторингу про відступлення прав вимоги №16/09/25. Згідно вказаного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Деал Фінанс Груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до [PERSON] . Заборгованість відповідача перед позивачем становить 11593,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 3000 грн; заборгованість за відсотками становить 2593,50 грн, заборгованість за неустойкою становить 6000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути вище вказану заборгованість, а також судовий збір в розмірі 2622 грн 40 коп. та витрати, понесені на правову допомогу, у розмірі 4500 грн. Ухвалою від 12.02.2026 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 27.02.2026 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги. Покликається на те, що укладення електронного договору між позивачем та відповідачем не підтверджено. Відсутні докази перерахування коштів відповідачу, позивачем не надано суду первинних документів щодо надання в кредит коштів, відсутні докази, які підтверджують належність відповідачу електронного платіжного засобу, номеру мобільного телефону, на який направлявся цифровий одноразовий ідентифікатор. Також вважає недоведеним факт відступлення права вимоги. Крім цього, не погоджується із вимогою позивача про стягнення з неустойки в розмірі 6000 грн. Заперечив щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки такі є неспівмірними з ціною позову. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 04.03.2026 від представника позивача адвоката Ткаченко Ю.О. на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Крім цього, надіслав на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача на користь позивача лише тіло заборгованості в розмірі 3000 грн та відсотки в розмірі 2593,50 грн, судові витрати. Представник позивача адвокат Ткаченко Ю.О. в судове засідання не з`явився, заявою просить розглядати справу за його відсутності, позов із зменшеними позовними вимогами підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, належно повідомлявся про дату розгляду справи, у відзиві позовні вимоги заперечив, просить в такому відмовити. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов із зменшеними позовними вимогами підлягає до задоволення з таких підстав. Установлено, що 24.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8354667 (в електронній формі), відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 3000 грн на 360 днів (з24.05.2025 по 18.05.2026) зі сплатою процентів та можливих штрафних санкцій, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/термін, що визначені договором. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. З матеріалів справ вбачається, що вказаний договір є електронним і укладений відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про споживчий кредит, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, зокрема, відповідно до п. 2.2 договору надається позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, і згідно з п.2.3.1 договору сплатити проценти за користування кредитом. Сума кредиту становить 3000 грн. Визначено розмір процентів. Кредит надається строком на 360 днів. На підтвердження укладення кредитного договору позивач долучив договір про надання фінансового кредиту № 8354667, графік платежів за договором, довідку про ідентифікацію, довідку про транзакцію про надання відповідачу коштів, розрахунок заборгованості. З інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку, на яку здійснено 24.05.2025 платіж у сумі 3000 грн, що свідчить про отримання відповідачем коштів. З огляду на те, що відсутні докази про визнання електронного кредитного договору № 8354667 від 24.05.2025, недійсним, а тому цей договір є правомірним і підлягає до виконання. Тому доводи відповідача про відсутність у справі доказів щодо підписання ним договору про споживчий кредит № 8354667 та отримання ним кредитних коштів за цим договором суд відхиляє як безпідставні. Наявні у справі докази суд вважає належними та достатніми для висновку про отримання від ТОВ ««1 Безпечне агентство необхідних кредитів» [PERSON] 24 травня 2025 року кредитних коштів. Що стосується переходу до позивача права вимоги за Договором. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З`ясовано, що 16.09.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали договір факторингу про відступлення прав вимоги №16/09/25. Згідно вказаного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Деал Фінанс Груп» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до [PERSON] . Отже, доводи відповідача щодо не надання позивачем доказів укладення кредитного договору, відсутності доказів нарахування коштів відповідачу, первинних документів для укладення вказаного договору та інші доводи суд відхиляє, оскільки в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази укладення кредитного договору між сторонами, укладення договору факторингу, надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів та відомостей про зміну кредитора, а також порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Отже, позивач довів на підставі якого договору факторингу він набув право вимоги до відповідача, яке було відчужено первісним кредитором, за договором про споживчий кредит № 8354667 від 24.05.2025. Що стосується розрахунку заборгованості та стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, те, що позивачем зменшено позовні вимоги (позивач не просить стягувати з відповідача неустойку в розмірі 6000 грн) та у відповідності до розрахунку та виписки з особового рахунку, наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за тілом кредиту становить 3000 грн, заборгованість за відсотками становить 2593,50 грн, а всього 5593,50 грн. Власного розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсотками, який би спростовував такий розрахунок відповідач не надав. Враховуючи наведене вище, нарахування боргу за тілом кредиту та відсотків здійснені відповідно до умов договору про споживчий кредит № 8354667 від 24.05.2025, є обґрунтованими та доведеними. Отже, оскільки відповідач отримав кредитні кошти, натомість не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за кредитним договором, тому з[PERSON] , з врахуванням зменшення позовних вимог, слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3000 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 2593,50 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи зменшені позовні вимоги в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2662,40 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Деал Фінанс Груп» 22.08.2025 укладено договір про надання правової допомоги, також адвокатом додано ордер, витяг з акту надання послуг №4-ДІЛ, акт приймання-передачі. З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, суд дійшов висновку, що вартість фактично наданих для ТОВ «Деал Фінанс Груп» послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги скаладє в розмірі 4500 грн, що і підлягає до задоволення. На підставі статей 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved