Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

06.10.2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики від 15.08.2023 року у розмірі 120 157,22 грн., з яких 103 800,60 грн. борг за договором позики, 6 125,74 грн. відсотки за прострочення виконання грошового зобов`язання та 10 230,88 грн. інфляційні витрати (розрахунок проведено в позовній заяві). Також просив стягнути з відповідача на його користь суму понесених судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 15 серпня 2023 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 115 000 грн. Враховуючи те, що він добре знав відповідача і на той час у нього була така сума грошей, він погодився позичити йому 115 000,00 грн., що в еквіваленті становить 3070 доларів США по курсу НБУ, за умови повернення йому зазначеної вище суми щомісячними платежами по 3745 грн. або по 100 доларів США до 31.08.2025 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] написав розписку і отримав грошові кошти. На виконання умов договору [PERSON] , 13.09.2023 року передав йому побутову техніку на суму 11 200,00 грн., яку він погодився прийняти в рахунок погашення боргу, і в розписці вони зазначили, що, станом на 13.09.2023 року, залишок боргу становить 103 800,00 грн. Однак, в подальшому відповідач свої зобов`язання згідно умов договору не виконував і на вказаний в борговій розписці строк до 31.08.2023 року позику не повернув. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконувати умови договору і повернути йому грошові кошти, однак [PERSON] кошти не повертав та не повернув станом на даний час, що змусило його звернутися за захистом порушеного права до суду. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що повідомлено сторони. 24.10.2025 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, який доповнив 28.01.2026, в якому зазначив, що з 2018 року по 2023 рік проживав в цивільному шлюбі з донькою позивача [PERSON] , з якою вели спільне господарство. Позивач, як батько, допомагав їм як сім`ї матеріально. Деякий час у місті Львові вони проживали у квартирі, яка належить позивачу. З 2023 року стосунки у нього з [PERSON] погіршилися, вони стали проживати окремо. Після цього позивач періодично звертався до нього з вимогою відшкодувати витрачені ним кошти на їхню сім`ю, а також недоотриману вигоду від можливої здачі в оренду квартири у м. Львові, в якій він з його донькою деякий час проживали. Зазначає, що ніяку розписку власноручно не писав, коштів від [PERSON] не отримував ні у національній валюті в сумі 115 тисяч гривень, ні в еквіваленті валюти США в сумі 3070 доларів готівкою на руки, а також перерахунку на свою банківську картку. При поділі майна нажитого в цивільному шлюбі під тиском позивача він писав та підписував деякі документи, але поданий документ, який називається розписка, написана не його почерком, можливо він поставив підпис на документі не читаючи його. Вказує, що грошових коштів від позивача він не отримував, про що можуть посвідчити свідки зазначені в розписці, а тому договір носить фіктивний характер, дійсною метою якого була плата за житло та кошти які дочка позивача потратила перебуваючи із ним в цивільному шлюбі, а не передача коштів. При цьому у нього відсутній примірник договору позики грошей, а про його зміст йому стало відомо лише після отримання позовної заяви та додатків до неї. Позивач вважає, що кошти які він перераховував на банківську картку своєї дочки коли вона та відповідач перебували в цивільному шлюбі, а також компенсація втраченої вигоди за квартиру та побутову техніку, яку вони ділили після того як перестали проживати в цивільному шлюбі, є його борговим зобов`язанням. Щодо часткового погашення боргу, то з копії документу, який називається розписка, вбачається, що ним передається саме побутова техніка, яка оцінена в грошовому еквіваленті, а не грошові кошти. Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, відповідач, як позивальник, звільняється від відповідальності, визначеної у ст.625 ЦК України. Враховуючи вищенаведене просив у позові відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Стецяк В.М., позовні вимоги підтримали частково, а саме: заявили усне клопотання, згідно якого просили позов в частині стягнення з [PERSON] відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 6 125,74 грн. та 10 230,88 грн. інфляційних витрат не розглядати (залишити без розгляду), а в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики у розмірі 103 800,60 грн. просили задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ніякої розписки про отримання позики у розмірі 115 000,00 грн. що еквівалентно 3070 доларів США не писав та не підписував, грошових коштів від [PERSON] не отримував, розписка написана не його почерком, він щось підписував. На долученій до позову розписці стоїть підпис схожий на його. Про поділ майна нажитого в цивільному шлюбі спору не має. З приводу тиску на нього позивачем, під яким він писав та підписував деякі документи, про що зазначав у відзиві на позовну заяву, він у правоохоронні органи не звертався. Просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2026клопотання позивача [PERSON] та його представника - адвоката Стецяк Вікторії Мар`янівни про відмову від позову в частині щодо стягнення з [PERSON] боргу за договором позики, а саме: 6 125 (шість тисяч сто двадцять п`ять) грн. 74 коп. - відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання та 10 230 (десять тисяч двісті тридцять) грн. 88 коп. інфляційних витрат, задоволено, а провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, у частині щодо стягнення з [PERSON] боргу, а саме: 6 125 (шість тисяч сто двадцять п`ять) грн. 74 коп. - відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання та 10 230 (десять тисяч двісті тридцять) грн. 88 коп. інфляційних витрат - закрито. Згідно із ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що в копії розписки від 15 серпня 2023 року, долученої позивачем до позовної заяви, наявний наступний текст: «Я, [PERSON] , 1988 року народження зареєстрований та проживаю за адресою: [ADDRESS] (паспорт [NUMBER] , виданий Кролевецьким РВ УМВС в Сумській області, 21 травня 2004 року), ідентифікаційний код [NUMBER] , даю цю розписку громадянину [PERSON] , 1965 року народження, зареєстрований та проживає: [ADDRESS] (паспорт [NUMBER] , виданий Самбірським МРВ УМВС України у Львівській області, 04 квітня 1996 року), ідентифікаційний код [NUMBER] , в тому, що я [PERSON] отримав від [PERSON] у борг гроші в сумі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч гривень), що еквівалентні 3070 (три тисячі сімдесят) доларів США по курсу НБУ. Позика є безвідсотковою. Зобов`язуюся повернути позику частинами щомісячно по 3745 (три тисячі сімсот сорок п`ять) гривень, що становить в еквіваленті 100 доларів США в строк до 21 серпня 2025 року. Написана власноруч 15 серпня 2023 року, засвідчена особистим підписом [PERSON] . На розписці наявні підписи присутніх : [PERSON] та [PERSON] . На звороті вказаної розписки наявний текст: «13.09.2023 р. я, [PERSON] передав [PERSON] побутову техніку, а саме: блендер б/в Bosh (900 грн.), електротерка б/в Moulinex (1500 грн.), плойка Baby Liss б/в (2000 грн.), електрощітка для волосся Acevivi б/в (800 грн.), депілятор Philips б/в (6000 грн.). Загальною сумою 11200 (одинадцять тисяч двісті грн.). Сума віднімається від загальної суми боргу 115 000 грн. за розпискою від 15.08.2023 р. Дата 13.09.2023. Підписано особистим підписом [PERSON] ». Крім того, на звороті вказаної розписки наявний іще один текст написаний іншим почерком: «13.09.2023 р. Я, [PERSON] прийняв від [PERSON] вище вказану б/в побутову техніку на суму 11200 грн. Погоджуюся на списання даної суми від загальної суми, яка вказана у борговій розписці від 15.08.2023 року. Залишок по боргу становить 103800 (сто три тисячі вісімсот гривень) станом на 13.09.2023 року. Підписано особистим підписом Ю.Проданюк. Дата 13.09.2023 р.» Із вказаної розписки вбачається, що остання написана власноручно [PERSON] та на ній стоїть його особистий підпис. Оригінал розписки знаходиться у позивача [PERSON] та був ним представлений для огляду судом у судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 526 ЦК України, належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення позики. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так судом встановлено, що між сторонами 15 серпня 2023 року виникли зобов`язальні правовідносини, за змістом яких відповідач отримав в позику безвідсотково від позивача кошти в сумі 115000 грн., що еквівалентні 3070 (три тисячі сімдесят) доларів США по курсу НБУ, та зобов`язався у строк до 21 серпня 2025 року повернути позивачу позику частинами щомісячно по 3745 (три тисячі сімсот сорок п`ять) гривень, що становить в еквіваленті 100 доларів США. Факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Під час розгляду справи судом було роз`яснено відповідачу [PERSON] його право клопотати перед судом на проведення почеркознавчої експертизи відносно тексту розписки та підпису в ній, яка за твердженням позивача є написаною відповідачем власноручно, однак відповідач знехтував своїм правом та з клопотанням про проведення зазначеної експертизи до суду не звертався, що дає суду обґрунтовані підстави вважати, що розписка написана ним особисто. Зважаючи на те, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, суд прийшов до переконання, що відповідач не виконав свої зобов`язання згідно договору позики від 15 серпня 2023 року і не повернув позивачу кошти в сумі 103 800 грн. 60 коп. (з урахуванням прийнятої Проданюком Ю.Ю. від [PERSON] б/в побутової техніки на суму 11200 грн. та списання даної суми від загальної суми, яка вказана у борговій розписці від 15.08.2023 року), а тому дану суму слід стягнути з відповідача в користь позивача, а позов в цій частині задовольнити. Доказів протилежного відповідачем суду не надано і висновків суду в судовому засіданні не спростовано. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо того, що він : -ніяку розписку власноручно не писав, коштів від [PERSON] не отримував ні у національній валюті в сумі 115 тисяч гривень, ні в еквіваленті валюти США в сумі 3070 доларів готівкою на руки; -розписка написана під тиском позивача при поділі майна нажитого в цивільному шлюбі; -можливо він поставив підпис на документі не читаючи його; -договір носить фіктивний характер, дійсною метою якого була плата за житло та кошти які дочка позивача потратила перебуваючи із ним в цивільному шлюбі, а не передача коштів, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано, як і не заявлено суду клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на підтвердження або спростування заперечень відповідача проти позову, а також зміст розписки не містить умов, які б свідчили про інший характер відносин між позивачем та відповідачем - відмінний від договору позики. Крім того, судом відхиляються доводи позивача про те, що свідки [PERSON] та [PERSON] можуть підтвердити написання відповідачем власноруч розписки (договору позики) від 15.08.2023 року та отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 115 000,00 грн., оскільки відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, показаннями свідків не може доводитися факт укладення між сторонами договору позики та виконання зобов`язання за ним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в користь [PERSON] в сумі 1 226,20 грн.

Outcome: approved