Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Філатова О.С. звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Після народження дитини відповідач свого батьківства не визнав, тому відомості про батька дитини позивачка зазначила відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Шість років після народження дитини відповідач сином не цікавився і до нього не приїжджав. Проте в грудні 2019 року ним подано позовну заяву до Деснянського районного суду м. Києва про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини. Вказаний позов рішенням Деснянського районного суду м. Києва задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 20.04.2021 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2021 скасовано, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 15.09.2021 постанову Київського апеляційного суду від 20.04.2021 року скасовано, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання батьківства, внесення змін про батька залишено без змін. Після визнання батьківства відповідач життям дитини не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. Крім цього, 18.04.2023 Деснянським районним судом м. Києва відповідача оголошено в розшук у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] . Оскільки [PERSON] життям сина не цікавиться, його вихованням не займається, з дитиною не спілкується і не приймає участі в його житті, позивачка вважає, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.12.2024 зазначену цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. 27.01.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу розподілено судді Ізмайлову І.К. 12.02.2025 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 20.10.2025 підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Представник служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, подав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Представник Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.07.2022 Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2021 року, яке набрало законної сили 15.09.2021 року, [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Витягом з реєстру територіальної громади підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , з 23.06.1992 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 10.12.2013 зареєстрований з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З характеристики, виданої директором школи № І-ІІІ ступенів № 292 імені Гетьмана України Івана Мазепи Деснянського району міста Києва від 23.08.2024, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається у школі з 01 вересня 2020 року. Мати [PERSON] бере активну участь у житті сина, відвідує батьківські збори, забезпечує достатній рівень навчання дитини. Батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , заборгованість станом на 31.07.2024 складає 177415,00 грн. 18.04.2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва за поданням державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шолох Г.С оголошено розшук боржника [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації, яка надійшла до суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, 01.03.2022 [PERSON] , [INFO] , перетнув державний кордон України (виїхав за межі території України) через пункт пропуску «Шегині», характеристика ТЗ пішохід. Іншою інформацією прикордонна служба не володіє. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Жодних доказів того, що [PERSON] приймає участь у житті дитини, займається його вихованням, несе відповідальність за його фізичний і моральний розвиток, усвідомлює інтереси та потреби дитини, матеріали справи не містять. Натомість встановлено, що відповідач добровільно аліменти не сплачує і має заборгованість, у 2022 році виїхав за межі території України, життям і здоров`ям сина не цікавиться, не приймає участі у його вихованні, утриманні, самоусунувся від будь - якого піклування про фізичний і духовний розвиток дитини. У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Підстав для неврахування висновку органу опіки та піклування судом не встановлено (частина шоста статті 19 СК України). Враховуючи те, що контакту з батьком у дитини немає і відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не цікавиться його станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дитину а також приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] . Разом із цим суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18). Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved