Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Представник позивача Руденко К.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою електронного підпису укладено кредитний договір №4251629 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, сума кредиту 15000,00 грн., строк кредиту 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в день (912,5% річних), шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Також, 31.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої сума кредиту була збільшена до 20000,00 грн. 26.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №26/08/2024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №4251629 від 28.12.2023 року перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс». Умови кредитного договору відповідачем не виконувались внаслідок чого станом на 26.08.2024 року утворилась заборгованість на суму 141000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 121000,00 грн. за період з 28.12.2023 року по 26.08.2024 року включно. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4251629 у загальному розмірі 141000,00 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Представник відповідача Зачепіло З.Я. надала суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: 1) в матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів за кредитним договором; 2) додані до позовної заяви розрахунки заборгованості складені самим позивачем, а не первісним кредитором; 3) у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, не надано доказів сплати грошових коштів за відступлення права вимоги; 4) нараховані відсотки за кредитним договором підлягають списанню, оскільки відповідач є військовослужбовцем. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків у розмірі 121000,00 грн. Також, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, проте представник відповідача надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі сторони відповідача. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронному вигляді укладено кредитний договір №4251629 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 15000,00 грн., строком на 360 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] . За користування кредитом клієнт сплачує товариству стандартну процентну ставку 2,5% в день (99923,4% річних), тип процентної ставки фіксована. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 81992 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.3.1 договору, Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені Договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою Сторін, шляхом підписання Сторонами додаткового договору до цього Договору. Ініціювання Клієнтом продовження строку кредитування/строку Договору відбувається без змін умов цього Договору в бік погіршення для Клієнта. Також, що 28.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронному вигляді підписано Додаток №1 до кредитного договору таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки, інформаційне повідомлення та паспорт споживчого кредиту. Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 28.08.2024 року, було успішно перераховано 28.12.2023 року кошти у розмірі 15000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] . Крім того, 31.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено додатковий договір до кредитного договору, згідно якого сума кредиту була збільшена до 20000,00 грн. Згідно п. 1.7 Додаткового договору, з врахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) визначити, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Додаткового договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 99 575,05% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 99 575,05% річних. Також, що 31.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронному вигляді підписано Додаток №1 до кредитного договору в редакції додаткової угоди таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки, паспорт споживчого кредиту. Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 28.08.2024 року, було успішно перераховано 31.12.2023 року кошти у розмірі 5000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] . Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 02.01.2026 року та виписки по рахунку, на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] були зараховані кошти 28.12.2023 року у розмірі 15000,00 грн. та 31.12.2023 року у розмірі 5000,00 грн. 26.08.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №26/08/24 за яким, останній став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, про що свідчить витяг з реєстру боржників від 26.08.2024 року, з якого вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №4251629 від 28.12.2023 року становить 141000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 121000,00 грн. Згідно платіжної інструкції №1261 від 26.08.2024 року, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти за відступлення права вимоги за договором факторингу. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №4251629 від 28.12.2023 року, позичальник [PERSON] , станом на 26.08.2026 року має заборгованість перед ТОВ «Лінеура Україна» в розмірі 141000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 121000,00 грн. Згідно довідки виданої 02.01.2026 року начальником відділення кадрової роботи секції персоналу штабу [PERSON] , [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Оперативно-тактичного з`єднання 2 корпусу Національної гвардії України « [INFO] » з 21.07.2023 року по теперішній час. Згідно військового квитка серія [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , останній у період з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року безпосередньо брав участь бойових діях. Також, [PERSON] має посвідчення [NUMBER] , видане 22.06.2023 року. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1ст.512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Отже, відповідач умови кредитного договору №4251629 від 28.12.2023 року своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував. Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, умов Договору і виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 26.08.2024 року становить 141000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20000,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 121000,00 грн. Щодо твердження представника відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів за кредитним договором, то дане твердження спростовується наданим від АТ КБ «Приватбанк» листом від 02.01.2026 року та випискою по рахунку [PERSON] , з яких вбачається, що на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] були зараховані кошти 28.12.2023 року у розмірі 15000,00 грн. та 31.12.2023 року у розмірі 5000,00 грн. Щодо твердження представника відповідача, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості складені самим позивачем, а не первісним кредитором, то разом з позовною заявою позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №4251629 від 28.12.2023 року, який було складено первісним кредитором та підписано директором ТОВ «Лінеура Україна» Пшеничним А.І. Щодо твердження представника відповідача, що у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, не надано доказів сплати грошових коштів за відступлення права вимоги, то дане твердження спростовується доданими позивачем до позовної заяви договором факторингу №26/08/24 від 26.08.2024 року, укладеним між позивачем та первісним кредитором, витягом з реєстру боржників до договору факторингу №26/08/24 від 26.08.2024 року та платіжною інструкцією №1261 від 26.08.2024 року, згідно з якою, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти за відступлення права вимоги за договором факторингу. Щодо твердження представника відповідача, що нараховані відсотки за кредитним договором підлягають списанню, оскільки відповідач є військовослужбовцем, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на час укладення кредитного договору), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на даний час), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З військового квитка [PERSON] вбачається, що останній у період з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року безпосередньо брав участь бойових діях, з 07.11.2022 року призваний під час загальної мобілізації на підставі Указу Президента України №65/2022 (зі змінами). Згідно довідки виданої 02.01.2026 року начальником відділення кадрової роботи секції персоналу штабу [PERSON] , [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Оперативно-тактичного з`єднання 2 корпусу Національної гвардії України « [INFO] » з 21.07.2023 року по теперішній час. Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року. За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у п. 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц. Крім того, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває. Отже, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на час укладення кредитного договору) є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації з 07.11.2022 року по теперішній час, а тому проценти за користування кредитом останньому не повинні нараховуватися, оскільки кредитний договір №4251629 від 28.12.2023 року не укладений щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення відсотків з відповідача за кредитним договором №4251629 від 28.12.2023 року у сумі 121 000 грн. не підлягають стягненню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. 02.08.2024 року між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та ФОП [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг №02/08/2024. Відповідно до витягу з акту приймання-передачі наданих послуг №116 від 04.11.2025 року до договору про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02.08.2024 року, вартість послуги «складання та подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №4251629 про надання споживчого кредиту від 28.12.2023 року та клопотання про витребування доказів» складає 10000,00 грн. Всього загальна вартість послуг, наданих адвокатом Руденко К.В. склала 100000,00грн. Відповідно до платіжної інструкції переказу коштів від 06.11.2025 року, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перерахувало 100000,00 грн. [PERSON] за договором №02/08/2024 від 02.08.2024 року згідно акту №116 від 04.11.2025 року. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Однак суд, враховує заявлене фактичне відповідачем клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а також враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Тому вважає понесені представником позивача витрати на правничу допомогу неспівмірними, оскільки такі витрати не відповідають критерію реальності витрат, розумності їхнього розміру. Зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, суд вважає, що вони не вимагали від останнього значних зусиль та часу. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4251629 від 28.12.2023 року станом на 26.08.2024 року у розмірі 20000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20000,00 грн., а в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 121000,00 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 343,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу з урахуванням їх співмірності, розумності у розмірі 1418,44 грн.

Outcome: partial