Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

29.10.2025 [PERSON] звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом про стягнення зі [PERSON] на свою користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 10 000,00 грн щомісяця з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 23.06.2012 (на теперішній час в провадженні Центрального районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу). Від спільного життя у сторін є двоє дітей: донька [PERSON] , яка є повнолітньою, та син [PERSON] , який є неповнолітнім та проживає разом з позивачкою, яка займається його утриманням та вихованням. Відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний, мінливий дохід; домовленість про участь відповідача в утриманні [PERSON] не досягнута, у зв`язку з чим вона змушена звернутися з позовом про стягнення аліментів. Вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти в розмірі 10 000,00 грн на місяць, оскільки прожитковий мінімум для неповнолітньої дитини в сумі 3 196,00 грн не може покривати всіх розходів на дитину, забезпечити її розвиток та компенсувати додаткові розходи, які мають нести батьки сумісно, а середня заробітна плата у м. Дніпро на червень 2025 року складає 24 000,00 грн, що значно менше, ніж вона просить стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025, цивільну справу №203/7860/25 передано на розгляд судді Іваницькій І.В. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, який визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження; розгляд справи призначений у судове засідання на 29.01.2026. У судовому засіданні 29.01.2026 розгляд справи відкладений на 17.02.2026. 05.02.2026 від [PERSON] до суду надійшло клопотання про витребування доказів, обґрунтоване тим, що у неї виникли труднощі в поданні доказів стосовно майна, яким володіє відповідач. У задоволенні заявленого клопотання протокольною ухвалою суду від 17.02.2026 відмовлено відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, з огляду на те, що воно подано з пропуском встановленого процесуального строку без відповідного обґрунтування неможливості подання у цей строк. 16.02.2026 від представника відповідача адвоката Шахова Д.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити. Поданий відзив на позовну заяву обґрунтований наступним: -заявлені позовні вимоги не підтверджені належними доказами; -позивачка за спільною домовленістю отримувала від відповідача аліменти на утримання сина з вересня 2024 року по січень 2026 року у спільно обґовореному розмірі, що підтверджується розписками; -починаючи з 13.01.2026 відповідач зареєстрований як безробітний у Дніпровській філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості; -твердження позивачки про отримання відповідачем неофіційних заробітків не підтверджені належними доказами; -заявлена позивачкою сума аліментів є непропорційно великою та неспівмірною з доходами відповідача. У судовому засіданні, для забезпечення реалізації права позивачки на подання відповіді на відзив, у зв`язку з заявленим нею на цій підставі клопотанням, розгляд справи відкладений на 10.03.2026. 26.02.2026 від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивачка зазначила, що у власності відповідача перебуває рухоме та нерухоме майно за визначеним переліком; аліменти у мінімально передбаченому законом розмірі в сумі 1 756,00 грн є занадто низькими для дитини; звернула увагу на положення ст. 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь в додаткових витратах на дитину. 10.03.2026 від представника відповідача адвоката Шахова Д.А. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких, зазначено, зокрема, що твердження позивачки про перебування у відповідача на праві власності майна, визначеного нею, відповідними доказами не підтверджено; відповідач є власником пасажирського мікроавтобусу TOYOTA HI ACE, 1990 року випуску, який набутий ним до укладення шлюбу; спір щодо спільного майна подружжя відсутній; у відповідача існують проблеми зі здоров`ям, зокрема, протрузії міжхребцевих дисків; позивачка здійснює підприємницьку діяльність (роздрібна торгівля з лотків)та отримує дохід у сумі 1 500,00 грн 2 000,00 грн щодня. У судовому засіданні 10.03.2026 позивачка позовні вимоги підтримала, визнала, що отримувала грошові кошти від відповідача згідно наданих розписок; відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, зокрема, відповідач зазначив, що після звернення з цим позовом до суду він не має наміру сплачувати позивачці обумовлену раніше суму аліментів в еквіваленті 100,00 доларів США. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого призначено на 20.03.2026. У судовому засіданні 20.03.2026 за участю позивачки та відповідача судом проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає зі [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 19.08.2025 та від 24.09.2025 (а.с. 8,9). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. У статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум на місяць у розмірі 3 196,00 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року 3 512,00 грн. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи судом встановлено, що з зазначеним позовом [PERSON] звернулася 29.10.2025, разом з тим, в матеріалах справи містяться розписки, якими вона підтвердила отримання від відповідача аліментів в тому числі за 2025 рік, січень 2026 року (оригінали розписок були досліджені судом у судовому засіданні, позивачка визнала як отримання коштів від відповідача, так і відсутність претензій до відповідача за цей період). Враховуючи викладене та відсутність претензій позички щодо наявності будь-якої заборгованості відповідача з приводу розміру аліментів по січень 2026 року включно, суд вважає відсутніми підстави для стягнення аліментів за цей період. Як було встановлено, аліменти на утримання дитини відповідачем не сплачуються з 01.02.2026. Оцінюючи докази в їх сукупності та вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, суд не встановив наявності обставин, які б, враховуючи стан його здоров`я та матеріальне становище, перешкоджали у виконанні його батьківських обов`язків. Посилання відповідача на те, що він зареєстрований як безробітний з 13.01.2026 та не отримує доходів, про що надана відповідна довідка, суд оцінює в контексті змісту цього документу, який засвідчує, зокрема, розмір доходу за період з 13.01.2026 по 14.01.2026, який складає 0 грн. Інших документів на підтвердження отриманих доходів, щонайменше за останні півроку, відповідачем не надано. Отже, доказів на підтвердження своїх реальних доходів відповідачем суду не надано. Натомість, суд враховує, що самим відповідачем підтверджено та надано відповідні документи про перебування у нього на праві власності транспортного засобу. Варто наголосити, що судова практика містить висновки щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Також матеріали справи не містять даних про те, що відповідач є особою з інвалідністю, чи має інші захворювання, які не дозволяють йому працювати. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Однак таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами, інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі, зокрема і в наближеному до розміру прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням встановлених обставин справи, матеріального становища відповідача, його фізичного стану, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, та обов`язку утримання дітей в рівній мірі як матері так і батька, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог на суму 4 000,00 грн, стягнення яких потрібно здійснювати з 01.02.2026. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, враховуючи положення ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 484,48 грн

Outcome: partial