Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ" (місцезнаходження: Україна, 02154, місто Київ, пр. Соборності, будинок 30-А, приміщення 321, ЄДРПОУ: 43950742) Варшавський К.А. звернувся в Заліщицький районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] , (адреса: [ADDRESS] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3459940 від 14.02.2023 р. в розмірі 105759,99 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 14.02.2023 року Позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містив усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, висловив однозначну згоду з умовами договору шляхом натискання відповідної електронної кнопки в ІТС Первісного кредитора. У свою чергу, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 14.02.2023 року надіслало Відповідачу через телекомунікаційну систему на номер телефону, зазначений Позичальником у своїй анкеті (SMS на номер, що належить Відповідачу), одноразовий ідентифікатор N?K405, який того ж дня о 11:48:35 був введений/відправлений Відповідачем у відповідному розділі ІТС. Цими діями Відповідач прийняв (акцептував) пропозицію укласти Кредитний договір N?3459940 на умовах, визначених офертою. Таким чином, 14.02.2023 року о 11:48:35 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем був укладений Кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Згідно з розділом 1, Кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов?язується надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 20000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 359 днів, стандартна процентна ставка - 1,99% на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов?язання за договором, надавши Позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку Позичальника N? [NUMBER] (саме цю картку Позичальник зазначив при оформленні кредиту). Факт надання кредитних коштів підтверджується документом від надавача платіжних послуг - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (ліцензія НБУ N? 3 від 11.11.2013 р. на переказ коштів без відкриття рахунку). Представник позивача зазначає, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов?язання за Кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи наявність фінансових зобов?язань перед Первісним кредитором, Відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором N?3459940 від 14.02.2023 р. Останній платіж Відповідач здійснив 12.04.2023 року в сумі 240 грн. Здійснюючи платежі, Відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив прийняття умов укладеного Кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов?язки (частину з яких Позичальник виконав). Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.12.2020 р. У справі N? 127/23910/14-Ц: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є дією, що свідчить про визнання ним боргу». Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов?язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Щодо права вимоги заборгованості за договорами ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «CITI КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» та/або позивач) до відповідача, представник відповідача зазначає, що 26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу N? 26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (Позивачу, Новому кредитору) - відповідно до договору факторингу N? ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року. За умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу N? ДО-20250909/001 від 09.09.2025 р., заборгованість Відповідача за кредитним договором N3459940 становить 105759,99 грн. Станом на дату подання цього позову заборгованість Відповідача за Кредитним договором N?3459940 від 14.02.2023р. становить: -тіло кредиту: 19999,99 грн; -нараховані відсотки: 85760 грн; -пеня/штрафні санкції: 0,00 грн; -усього: 105 759,99 грн. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області В.М. Шевчук від 04.12.2025 року відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області В.М. Шевчук від 19.12.2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ», в інтересах якого діє Варшавський Костянтин Антонович, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Городенківського районного суду Івано-Франківської області. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено суддю Федів Л.М. Ухвалою суду від 23 січня 2026 року прийнято до свого провадження справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ КОЛЕКТ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Судове засідання в справі призначено на 19 лютого 2026 року о 09:30 год в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (вул. Героїв Євромайдану, 7, м. Городенка зал судових засідань № 2). 28 січня 2026 року на адресу суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача [PERSON] адвоката Савченко Я.В., надійшла заява, в якій останній зазначив, що проти заявлених позивачем позовних вимог відповідач заперечує в повному обсязі. Відносно відсутності доказів укладення кредитного договору із визначенням умов, на які посилається позивач, представник, посилаючись на норми права та правові позиції Великої палати Верховного Суду, зазначає, що надані позивачем документи з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання позиваечм додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Представник також звертає увагу суду на відсутність підстав вважати, що при укладенні договору кредитор дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими кредитор. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 провадження № 12-79гс19 ). Разом з тим, оскільки відповідачем не здійснювалися будь-які активні конклюдентні дії, пов`язані із укладенням із кредитором кредитного договору із визначенням умов, на які посилається позивач, відтак вимога щодо стягнення нарахованих процентів за кредитним договором необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відносно недоведення позивачем наявності у відповідача обов`язку щодо повернення коштів представник відповідача зазначає, що належним доказом здійснення банківських операцій з грошовими коштами клієнтів чи наявності кредитної заборгованості є виписка з особового рахунку клієнта постанова Верховного Суду України від 06 липня 2015 року в справі № 6-301цс15. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Проте, наявні в матеріалах справи документи не доводять факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором. Щодо відсутності порушеного права позивача представник позивача наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 14 березня 2019 року в справі № 757/55244/17-ц зауважив, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Отже, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанови від 23 липня 2018 року в справі № 760/8892/17 сформував висновок про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Так, звертаючись до суду із цією позовною заявою, позивачем жодним належним та допустимим доказом не доведено факту наявності заборгованості у відповідача, що вказує на відсутність порушеного права позивача. Щодо відсутності належних та допустимих доказів наявності в позивача права вимоги до відповідача зазначає наступне. Для стягнення заборгованості за кредитним договором суд за умови відступлення права вимоги до інших осіб, повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в позивача права вимоги до відповідача, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором кредитору права вимоги, що переходить. Відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16. Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено факту наявності у позивача права вимоги до відповідача та факту переходу права вимоги до позивача. Спрямовує увагу суду на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які: підтверджують факт укладення кредитного договору із визначенням умов, на які посилається позивач; вказують на наявність у відповідача заборгованості; підтверджують те, що позивачем сформовано до відповідача вимогу за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України; підтверджують факт повної оплати позивачем права вимоги за договором факторингу, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Враховуючи зазначене вище,

Outcome: partial