Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

У січні 2026 року позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Ткаченко А.В., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати укладений між ними шлюб, який був зареєстрований 01.06.2018 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 665. Позов обґрунтований тим, що між сторонами виникли розбіжності у поглядах на подружнє життя, понад півтора року вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Сторони втратили взаємну довіру, почуття любові й поваги один до одного, подружні стосунки між ними не підтримуються, у зв`язку з чим сім`я фактично припинила своє існування. Позивач не має бажання продовжувати сімейні стосунки з відповідачем, збереження шлюбу суперечить взаємним інтересам сторін. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , яка за їх згодою проживатиме разом з матір`ю [PERSON] . Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 14.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ткаченко А.В. не з`явилися, від останньої надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовну заяву підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином. Зокрема, надіслані за місцем реєстрації відповідача рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів, повідомленнями про розгляд справи, [PERSON] не були вручені, а поштові відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній». Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд судом цивільної справи, учасником якої вона є. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізувала та не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, його представника та відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з?явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене, та те, що представник позивача не заперечувала проти постановлення у справі заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст.280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 01.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 665 (а.с.12). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.10). В ході судового розгляду справи було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спору щодо визнання місця проживання дитини між сторонами немає. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За вимогами статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Під час звернення до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1331,2 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» № 1.481983827.1 від 09.01.2026 року (а.с.13). У позовній заяві позивач вказав, що вони з відповідачкою дійшли згоди, що судові витрати несе кожна сторона самостійно, тому вимога про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, не ставиться. Вимогами п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 ЦПК України). За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судовий збір у розмірі 1331,2 грн відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача та користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved