Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

12.06.2025 р. [PERSON] через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просив провести поділ майна подружжя в натурі між ним та [PERSON] , а саме будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони одружилися в 1987 році. У шлюбі в них народилося двоє дітей, які на теперішній час вже є повнолітніми та створили власні сім`ї. Протягом останніх п`яти років відносини між подружжям погіршувалися, в результаті чого рішенням суду їх шлюб було розірвано. Тривалий час [PERSON] їздив на заробітки за кордон аби належним чином утримувати свою дружину та доньок, а після того, як він припинив свої поїздки, відношення до нього з боку відповідачки та дітей різко погіршилося в негативну сторону, спільне проживання стало неможливим і він змушений був переїхати та проживати у своїх знайомих. Проте, за час проживання з [PERSON] вони спільними зусиллями та коштами побудували будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю його та відповідачки, як подружжя і їхні частки в цьому майні є рівними. Позивач зазначає, що [PERSON] постійно створює конфліктні ситуації, перша провокує скандали та суперечки, а потім звинувачує його у вчиненні домашнього насильства, тим самим висуває проти нього неправдиві звинувачення. Таким чином, оскільки спільне проживання сторін в одному помешканні є неможливим, виникла потреба у реальному поділі вказаного домоволодіння відповідно до тих варіантів, які будуть запропоновані експертом за результатами проведеної експертизи. Ухвалою від 13.06.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. Відповідачу роз`яснено її право подати письмовий відзив на позовну заяву разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою від 09.08.2023р. витребувано від Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 07 листопада 2025 року призначено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічно експертизи, на час проведення яких провадження у справі зупинено. 21 листопада 2025 року до Коломийського міськрайонного суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №346/3013/23 від 20.10.2025 року. Ухвалою від 24.11.2025р. провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні з викликом учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] тривалий час існують неприязні відносини, тому подальше їхнє спільне проживання разом неможливе, а відтак існує потреба в реальному поділі будинку між сторонами. Вказав, що [PERSON] не має значення та не принципово за яким із запропонованих експертом варіантів буде здійснено поділ. Відтак, при виборі варіанту поділу представник позивача покладався на розсуд суду та просив вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат. Представник відповідача Костромін Н.Р. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та просила здійснити реальний поділ житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд по першому варіанту розподілу. Зазначила, що на теперішній час між сторонами склався певний порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями, і такому порядку найбільше відповідатиме саме перший варіант розподілу, відповідно до якого відповідачці слід виділити у власність визначену експертом для першого співвласника. Додатково вказала, що обов`язок по оплаті експертизи було покладено на обидві сторони в рівних частинах, однак за її проведення кошти сплатила виключно [PERSON] . Просила врахувати дані обставини при вирішення спору та стягнути з позивача на користь відповідача половину вартості проведеної експертизи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 1987 року виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Зі свідоцтва про право власності, виданого 06.12.2001р. на підставі рішення Коршівської сільської ради від 23.11.2001р. № 90 слідує, що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] в цілому належить [PERSON] . Вказане майно зареєстровано за позивачем Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації №580 в реєстровій книзі № 2, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлювальному документі. Відповідно до даних технічного паспорту вищевказане довомододіння складається з: житлового будинку літ. «А» 1999 року побудови, літньої кухні літ. «Б», стайні літ. «В», стодоли літ. «Г» та вбиральні літ. «Д». Склад приміщень житлового будинку: підвал, коридор, ванна, кладова, кухня та три житлові кімнати. Загальна площа 78,5 кв.м., житлова 49,3 кв.м. Предметом спору в даній справі є поділ в натурі вищевказаного домоволодіння між сторонами, як спільного майна подружжя. Відповідно до частини третьої статті 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Оскільки спірне майно набуте подружжям до 01.01.2004 року, до спірних правовідносин щодо поділу майна подружжя підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім`ю, ЦК УРСР та Закон України «Про власність». Відповідно до статті 112 ЦК Української РСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» (який набрав чинності 15 квітня 1991 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР. Згідно зі статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з пунктом 9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12 червня 1998 року № 16, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22,25,27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постанові від 27 жовтня 2025 року по справі № 199/8806/23 Верховний Суд в черговий раз вказав, що державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Отже, в даній справі встановлено, що спірне домоволодіння було набуто сторонами в період перебування у шлюбі та являється їхньою спільною сумісною власністю, частки в якому є рівними, оскільки підстав для відступу від засад рівності часток не встановлено. Звертаючись до суду позивач вказував, що спільне проживання його та відповідачки в будинку є неможливим через тривале існування між ними неприязних відносин, наявність яких підтверджується винесеними відносно [PERSON] працівниками поліції терміновими заборонними приписами та складеними протоколами про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи. Внаслідок неможливості спільного проживання, він був вимушений з`їхати та проживати у своїх знайомих. Просив захистити його право на вільне володіння та користування належною йому часткою нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до положень статті 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно; по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток. При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див. постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У той же час порядок користування будинком підлягає врахуванню при поділі будинку. Суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 викладено правовий висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з висновком експерта від 20 жовтня 2025 року № 04/11-Б за результатами проведення судової оціночно-будівельно та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 346/3013/23, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 83,2 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] без врахування вартості земельної ділянки, станом на момент проведення дослідження становить 511180,00 грн. Згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, матеріалів технічної інвентаризації та результатів візуально-інструментального обстеження, встановлено, що здійснити розподіл житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до рівних часток (1/2 та 1/2) співвласників [PERSON] та [PERSON] технічно можливо. Експертом запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку та чотири варіанти поділу господарських будівель та споруд. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила здійснити поділ всього домоволодіння та господарських споруд по першому варіанту, який був запропонований у висновку експерта. Представник позивача [PERSON] проти поділу за вказаним варіантом не заперечував. Так, згідно погодженого представниками сторін першого варіанту розподілу житлового будинку: -першому співвласнику 1/2 частини пропонується виділити такі приміщення (див. синій колір, схема №1, дослідницької частини висновку експерта): приміщення літ. 1-1, площею 8.3 кв.м., приміщення літ. 1-2, площею 6,0 кв.м., приміщення літ. 1-3, площею 4.7 кв.м., приміщення літ. 1-4 площею 10.2 кв.м., приміщення літ. 1-5 площею 15,8 кв.м., приміщення літ І, площею 4.7 кв.м., загальною площею 49,7 кв.м. загальною вартістю 240621,00 грн. -другому співвласнику 1/2 частини пропонується виділити такі приміщення (див. жовтий колір, схема №1, дослідницької частини висновку експерта): приміщення літ. 1-6, площею 20,2 кв.м., приміщення літ. 1-7, площею 13,3 кв.м., загальною площею 33,5 кв.м. загальною вартістю 162189,00 грн. Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити сторонам (першій та другій) у житловому будинку, згідно вище наведеного варіанту необхідно провести наступні перепланування/переобладнання: обом співвласникам (сторонам): демонтувати дверний блок з подальшим закладенням отвору між приміщеннями під літ. 1-1 площею 8,3 кв.м., та під літ. 1-6, площею 20,2 кв.м.; під літ. 1-1, площею 8,3 кв.м., та під літ. 1-7, площею 13,3 кв.м.; другому співвласнику (стороні) 1/2 частини: між приміщеннями під літ 1-6, площею 20,2 кв.м. та під літ. 1-7 площею 13,3 кв.м. обладнати дверний прохід; приміщення літ. 1-7, площею 13,3 кв.м. переобладнати у приміщення кухні та сан.вузла; приміщення літ. 1-6, площею 20,2 кв.м. переобладнати у приміщення житлової кімнати та прихожої. Перший варіант поділу господарських будівель та споруд поєднувати з першим варіантом поділу житлового будинку у будинковолодінні по [ADDRESS] . Першій стороні (співвласнику) 1/2 частини пропонується: літня кухня літ. Б-1, вартістю 48408,00 грн. Загальна вартість реальної частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, яку пропонується виділити першому співвласнику 1/2 частини, становить 289029,00 грн. Реальна частка 57/100. Другій стороні (співвласнику) 1/2 частини пропонується: стодола літ. В, вартістю 16205,00 грн. сарай літ. «Г» вартістю 38595,00 грн. вбиральня літ. «Д» вартістю 5162,00 грн. Загальна вартість реальної частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, яку пропонується виділити першому другому співвласнику 1/2 частини, становить 222151,00 грн. Реальна частка 43/100. Відхилення від ідеальної частки першого співвласника становить 33439,00 грн. в сторону збільшення. В судовому засіданні представники сторін погодили, що запропонований у висновку експерта варіант розподілу житлового будинку з господарськими будівлями для першого співвласника буде виділений відповідачці [PERSON] , а для другого співвласника позивачу [PERSON] . Таким чином, врахувавши встановлені фактичні обставини даної справи та вимоги закону, складений між сторонами порядок користування спільним майном та запропонований і узгоджений між ними варіант поділу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2005,00 грн. Також, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 1/2 частку вартості судової експертизи в сумі 12722,40 грн., оплата якої була покладена судом на обидві сторони в рівних частинах, однак фактично була здійснена лише відповідачем [PERSON] , що підтверджується квитанцією № 1.242296895.1 від 01.08.2025 на суму 25444,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved