Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 11.07.2009 між сторонами по справі був зареєстрований шлюб, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.08.2021 у справі № 635/1205/21 був розірваний. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Також даним рішенням суду від 19.08.2021 ухвалено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Після припинення шлюбних відносин із відповідачем, їхній неповнолітній син залишився проживати разом із позивачем та знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться його здоров`ям, успіхами, матеріально не підтримує. 14 лютого 2023 року державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрите виконавче провадження за № 71026417. З часу відкриття виконавчого провадження позивач постійно звертається до державного виконавця з заявами та адвокатськими запитами з метою отримання інформації щодо доходів відповідача та його фінансової можливості сплачувати аліменти на свою дитину. Це говорить про те, що позивач на протязі тривалого часу намагалася змусити відповідача хоча б якось приймати участь у вихованні дитини. В матеріалах виконавчого провадження наявні відповідні запити державного виконавця щодо отримання інформації про працевлаштування боржника та отримання ним офіційного доходу, у тому числі і до ТОВ «Петрос-Холдинг», де відповідач як він зазначає офіційно працював та отримував дохід. Однак, знаючи про свої обов`язки щодо утримання дитини, він ухилявся від їх виконання. Отже, відповідач будучі здоровим, працездатною особою, офіційно працюючи з 2021 року, з червня 2024 року перебуває на військовій службі, де отримує достатній дохід як військовослужбовець (грошове забезпечення), усіляко нехтує своїми обов`язками як боржник, так і батьківськими обов`язками по утриманню своєї дитини. Більше того, з часу несення відповідачем військової служби, ним також жодного разу не було сплачено позивачу аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] , що доводить, що, він злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання сина. З дня відкриття виконавчого провадження відповідач рішення суду у добровільному порядку не виконує, не зважаючи на те, що дитина потребує матеріальної допомоги, внаслідок чого, за період з 17 лютого 2021 року по 02 липня 2025 року, заборгованість по сплаті аліментів складає 215 902,34 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, зробленим державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Отже, відповідач, достовірно знаючи, що згідно рішення суду він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина, утвореного боргу по аліментах не погашав, з 17 лютого 2021 року він жодним чином не допомагає своїй дитині матеріально і своїх обов`язків по сплаті аліментів не виконував. Враховуючи, що відповідач добровільно не сплачував аліменти, на підставі вищевказаного рішення відкрито виконавче провадження,позивачем проведено розрахунок неустойки (пені) по аліментам відповідно до наявного в матеріалах виконавчого провадження № 71026417 розрахунку заборгованості від 10.11.2025 по сплаті аліментів відповідачем, відповідно до якого сума пені склала 196 012,00 грн. Таким чином, неустойка (пеня) зі сплати аліментів за період з березня 2021 року по липень 2025 року, сумарно становить 196 012,00 грн, відтак позивач має право на стягнення пені за вказаний період у розмірі заборгованості за аліментами. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з березня 2021 року по липень 2025 року в розмірі 196 012,00 грн. Відповідач подав відзив на позов, в якому вказує, що позивач разом з неповнолітнім сином на початку повномасштабного вторгнення виїхала за межі України без відповідного дозволу на виїзд від батька дитини, не залишивши ні рахунку, ні інших реквізитів, за якими відповідач міг би перераховувати кошти на утримання дитини. Зазначив, що весь період часу, під час якого здійснювалося виконавче провадження, він перебував на першій лінії оборони, а тому вжив всіх можливих заходів щодо сплати аліментів, зокрема, неодноразово повідомляв відділ ДВС своє місце служби, однак відділ ДВС не вжив жодних дій по відрахунку з його грошового забезпечення коштів. В подальшому, прибувши до військової частини [NUMBER] для подальшого проходження служби після поранення, ним було подано дані до фінансової частини військової частини про необхідність сплати аліментів та на даний час аліменти з нього стягуються у встановленому порядку. Таким чином, жодного умислу на ухилення від сплати аліментів, а відповідно і вини у виникненні заборгованості в його діях немає. Крім цього, вказав, що позивач отримала від нього 25 000,00 дол. США в якості майбутньої заборгованості за аліментами, які підтверджені письмовою розпискою, в якій позивач повідомила йому про те, що вона не має будь яких майнових зобов`язань до нього. Відтак, оскільки відповідач є військовослужбовцем та має пільги, зокрема, звільненням від нарахуванням пені за невиконанням зобов`язань перед фізичними особами, враховуючи те, що на даний час в Україні діє військовий стан, тому вважає, що він звільнений від нарахування та сплати пені за невиконання зобов`язання по сплаті аліментів та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача відповідь на відзив не подавала, однак подала додаткові письмові пояснення, в яких вказує, що на сьогоднішній день, вона разом з сином проживає за кордоном. Тобто позивач вивезла сина за кордон не з початку повномасштабної війни в Україні, як про це пише відповідач у відзиві. Дитина два роки знаходилась в Україні, але відповідач не цікавився долею та життям сина. Тільки через два роки після початку повномасштабної війни в Україні, позивач прийняла рішення виїхати з сином за кордон. Для виїзду за кордон з дитиною, позивачу не потрібно було користуватися військовим станом в Україні, отримувати дозвіл від відповідача, тощо, оскільки достатньо було отримати від органу державної виконавчої служби довідку про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка і надала право позивачу вивезти дитину за кордон без дозволу батька. Також наявність відповідача у реєстрі боржників підтвердило, що він не виконує належним чином батьківські обов`язки. Відтак, твердження, що позивач скористалась військовим положенням в Україні і навмисно вивезла дитину за кордон без дозволу батька і там його переховує, не відповідає дійсним обставинам справи. Більше того, саме від позивача відповідачу стало відомо, що вони з дитиною знаходяться за кордоном, при особистій переписці при вирішенні з ним питання щодо сплати аліментів на дитину. Отже, Позивач як мати не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з сином, а навпаки тривалий час нагадувала відповідачу, що він є батьком, і у нього є син, і що у нього є обов`язки щодо виховання та утримання своєї дитини. Самостійно у відповідача не виникало бажання утримувати свого сина, він не цікавився життям своєї дитини навіть до призову його на військову службу. Відповідач стверджує, що позивач не повідомила його про банківські рахунки, однак, відповідач здійснював переводи аліментів, що свідчить про те, що йому було відомо банківський рахунок позивача, який не змінювався з часу їх шлюбу і є діючим на сьогодні. Твердження відповідача, що ніби то [PERSON] звернулась до Виконавчої служби лише після від`їзду, а саме 14.02.2023, а до цього часу не здійснювалось примусове стягнення аліментів, не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи містять заяву [PERSON] датовану 04.01.2022 р. (яка міститься в матеріалах виконавчого провадження та на підставі якої розпочалось примусове виконання). Саме тоді вона звернулася до Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального УМЮ (м. Харків) стосовно примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів і примусове виконання здійснювалось за місцем реєстрації та проживання відповідача. Під час примусового виконання, у зв`язку з несплатою аліментів було чергове звернення до виконавця і було з`ясовано, що боржник працює. Тому виконання здійснювалось за місцем роботи боржника. І те, що відповідачу було відомо про виконавче провадження також підтверджують квитанції, які містять призначення платежу аліменти з зазначенням дати. З скаргами на бездіяльність чи на незаконні дії відповідач не звертався, що доводить про обізнаність батька сплачувати аліменти. Позивач визнає, що здійснювалось примусове стягнення з його заробітної плати в 2024 році і навіть після цього він добровільно не сплачував аліменти і не повідомив виконавця про зміну місця роботи, що також підтверджує ухилення від сплати аліментів і наявність вини відповідача в утворені боргу з аліментів. Відповідач зазначає, що він нібито повідомив про те, що він військовий, так це було не повідомлення, а заява, в якій він просив визнати його рахунок видатковим і це було пов`язано з блокуванням його банківського рахунку, а не з тим, що він бажав платити поточні аліменти та погасити заборгованість. Отже, відповідач будучі здоровим, працездатною особою, офіційно працюючи з 2021 року, усіляко нехтував своїми обов`язками як боржник, так і батьківськими обов`язками по утриманню своєї дитини. Більше того, з часу несення відповідачем військової служби, ним також жодного разу не було сплачено позивачу аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] . Така поведінка відповідача вказує на його безвідповідальне ставлення до своїх обов`язків по утриманню дитини. Позивач самостійно займається вихованням сина, його розвитком, здоров`ям, його харчуванням, придбанням необхідного одягу, взуття, іграшок для дитини, тощо. До військової служби відповідач долучився лише з червня 2024 року. Але до червня 2024 року ним було сплачено аліменти лише тричі, тобто 3 роки до «об`єктивної причини», відповідач не приймав належної участі в утриманні дитини. Навіть коли його дохід став сталим, як у військового, то все одно він не вжив належних заходів для виконання обов`язків по утриманню дитини. При цьому докази, які б підтверджували бажання відповідача брати участь у вихованні та утриманні сина відсутні, що вказує на свідоме ухилення від сплати аліментів. Позивач зазначила, що чинне законодавство не передбачає заборони нараховувати пеню за прострочення сплати аліментів у період воєнного стану. Враховуючи викладене, по суті відповідачем не надано належних та допустимих доказів або пояснень які б довели, що заборгованість з аліментів утворилась з незалежних від нього обставин, як і не довів вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, а тому позові вимоги позивача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У судове засідання представник позивача підтримав позов з підстав та обґрунтувань викладених у позові, також подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову з підстав та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2009 року, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.08.2021 у справі № 635/1205/21. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Також рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.08.2021 у справі № 635/1205/21 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення суду, 21.09.2021 Харківським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист № 635/1205/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття. 14.02.2023 старшим державним виконавцем Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального УМЮ Андрусем П.А. відкрито виконавче провадження № 71026417 з примусового виконання виконавчого листа № 635/1205/21 від 21.09.2021, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2023. Як слідує з розрахунку заборгованості по аліментах від 10 листопада 2025 року, наданого державним виконавцем Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального УМЮ Гаркавцевою О.С., станом на 31.10.2025 заборгованість зі сплати аліментів складає 215 902,34 грн. Відповідно до постанови про накладення штрафу ВП №71026417 від 11.06.2024, у зв`язку із наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, накласти на боржника штраф на користь стягувача у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 5428,93 грн. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 01.07.2024 за № 179, [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів, у зв`язку із виникненням заборгованості з вини відповідача щодо сплати аліментів. Суд погоджується частково з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць, також, буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Виходячи з того, що законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Враховуючи викладене, з урахування висновків Верховного Суду, суд вважає, що розрахунок заборгованості по аліментам необхідно здійснити наступним чином: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. Суд зазначає, що не регулярні платежі відповідача не можуть свідчити про виконання зобов`язання, а саме сплату аліментів у визначеному судом розмірі. При цьому, відповідач не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, відповідач визнав, що сплачував аліменти на утримання дитини виходячи із власних можливостей. Матеріали справи не містять жодних доказів, що матеріальний або сімейний стан відповідача не дозволяв йому сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі по аліментах на підставі вищевказаного судового рішення. Враховуючи встановлені фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів наявна та вбачається з матеріалів справи, оскільки останній знав про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів, натомість нерегулярно здійснював платежі в рахунок погашення боргу по аліментам. Відповідач у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Отже, використовуючи вищенаведені правила для обрахунку пені зі сплати аліментів, суд бере за основу наданий розрахунок державного виконавця заборгованості за аліментами, станом на 10.11.2025. У вказаному розрахунку державного виконавця чітко відображений хід нарахування аліментів за період з 17 лютого 2021 по 02 липня 2025, відповідач оплатив 12 415,58 грн, а тому розрахунок заборгованості по аліментам необхідно здійснити наступним чином: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %, при цьому суд погоджується із розрахунком здійснений представником позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, розмір заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 02.03.2021 по 02.07.2025, з врахуванням ч. 1 ст. 196 СК України сплачених сум становить 196 012,20 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності у відповідача обставин, які є підставою для можливого зменшення розміру неустойки, і будь-які докази, з цього приводу, відповідачем до суду не подавалися, а також з урахуванням обмежень, встановлених ч.1 ст. 196 СК України, суд дійшов до висновку, що підстави для зменшення розміру неустойки відсутні і стягненню підлягає неустойка у розмірі 196 012,20 грн, що відповідає 100 % розміру заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 196 СК України). Крім того, до відповідача застосовано заходи примусового виконання у вигляді штрафу накладений державним виконавцем, розмір якого становить 5428,93 грн, тому, розмір пені за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, підлягає зменшенню на суму штрафу, що відповідає положенням ч. 1 ст. 196 СК України. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з березня 2021 по липень 2025 року в розмірі 190 583,27 грн (196 012,20-5428,93). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків - звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. За таких обставин, оскільки сторони по справі звільнені від сплати судового збору, суд вважає, що слід компенсувати судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved