Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 39 777,54 грн боргу за кредитним договором з підстав порушення умов договору позичальником. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] 13 вересня 2024 року укладено договір № 4964845 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 9 000,00 грн на строк 360 днів з 13 вересня 2024 року по 08 вересня 2025 року 02 червня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до відповідачав за кредитним договором № 4964845. У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань позивач просить суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість в сумі 39 777,54 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 8 999,99 грн, заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором 21 957,56 грн, заборгованості за процентами, нарахованими після відступлення права вимоги 8 819,9902 грн, а також судові витрати, які складаються із витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн та сплаченого судового збору в сумі 2 662,40 грн. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2026 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; за клопотанням сторони позивача витребувано докази в порядку ст. 84 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У надісланій до суду заяві через систему «Електронний суд» представник позивача Дідух Є.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання та через публікацію оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача суд проводить заочний розгляд справи в порядку, передбаченому гл. 11 розділу III ЦПК України, та ухвалює заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань. 13 вересня 2024 року відповідач [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 72893 підписала договір № 4964845 про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», з додатками, згідно з умовами якого отримала кошти в сумі 9 000,00 грн на строк 360 днів (а.с. 16 (на звороті) - 23). Водночас 13 вересня 2024 року відповідач [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 72893 підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 16). Відповідно до листа № 20250610-818 від 10 червня 2025 року ТОВ «ПЕЙТЕК», з яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 03 січня 2024 року, успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на суму 9 000,00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 30d692d0-5789-4ff1-949a-c276076ea5cb, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» - 49648451726232408, дата і час виконання - 13 вересня 2024 року 16:00:11, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с. 28). Із витребуваної ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2026 року у АТ «ПУМБ» інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка [NUMBER] до рахунку № [NUMBER] у гривні. Операцію на суму 9 000,00 грн 13 вересня 2024 року о 16:00:11 проведено з використанням сервісу переказу кошів через АТ «ПУМБ». Між банком та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» було укладено договір, відповідно до якого банк надав послуги переказу коштів. Кошти направлені на картку [NUMBER] , яка випущена на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на суму 9 000,00 грн 13 вересня 2024 року о 16:00:11 (а.с. 76). 02 червня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, з додатками, у відповідності до умов якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (фактор) зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (клієнта) за плату, а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (клієнт) - відступити ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (факторові) право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до них, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників (а.с. 45-49). Як вбачається із акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників за договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року, передано право вимоги до боржників в кількості 3 609 (а.с. 34 (на звороті)). Згідно з платіжними інструкціями № 257, № 1384, №11185 від 03 червня 2025 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перерахувало на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошові кошти за договором факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року (а.с. 57 (на звороті) - 58). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 02-1/06/2025 від 02 червня 2025 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на суму 35 457,55 грн, з яких 8 999,99 грн - тіло кредиту, 21 957,56 заборгованість за процентами, 4 500,00 сума штрафних санкцій (а.с. 32 (на звороті)). 03 червня 2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відправило текстове повідомлення (SMS-повідомлення) на зазначений в анкеті боржника [PERSON] телефонний номер [NUMBER] про відступлення права вимоги за кредитним договором № 4964845 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (а.с. 32). Як вбачається із розрахунку заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за договором № 4964845 від 13 вересня 2024 року, відповідач [PERSON] станом на 02 червня 2025 року має заборгованість в сумі 35 457, 55 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 8 999,99 грн, заборгованість за процентами 21 957,56 грн, штрафні санкції 4 500,00 грн (а.с. 23 (на звороті) - 27). Водночас згідно з розрахунком ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за договором № 4964845 про надання споживчого кредиту від 13 вересня 2024 року за 98 календарних дів (з 03 червня 2025 року по 08 вересня 2025 року) [PERSON] має заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами в сумі 8 820,00 грн (а.с. 33-34). Договір № 4964845 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 вересня 2024 року підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»: за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Водночас у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обовязку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відтак, враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як позичальник, має заборгованість за кредитним договором, право вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] повністю чи частково виконала зобов`язання за кредитним договором як перед позивачем у справі, так і перед попереднім кредитором. Відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів, не спростувала наявну заборгованість та не надала заперечень стосовно факту укладення спірного договору з первісним кредитором. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 10 000,00 грн за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження адвокатських повноважень та понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) № 4964845 від 15 грудня 2025 року, заявку № 4964845 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, додаткову угоду № 1 від 09 грудня 2025 року до договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10 від 24 березня 2017 року (а.с. 28 (на звороті) - 30, 38, 50, 59). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на характер правовідносин у цій справі, яка є малозначною, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню в розмірі 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. На підставі ст.ст. 509, 512, 626, 627, 634, 1054, 1077, 1082ЦК України,

Outcome: approved