Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Чернівецького районного суду міста Чернівців з позовною заявою, в якій стверджує, що [PERSON] є батьком їх спільних дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . З відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 19.05.2010 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.11.2015 року шлюб між ними розірвано. Додатково вказує, що відповідач [PERSON] не цікавився та не цікавиться на даний час вихованням і розвитком неповнолітніх дітей, жодної участі в їх утриманні та вихованні не бере, спілкування у жодній формі не підтримує. [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За виконавчим листом №233/151/17 від 11.04.2017 року було ініційоване виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] [PERSON] систематично аліменти не сплачував та не сплачує. У нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на грудень 2023 року складає 220214,59 гривень. Відповідно до даних Психолого-педагогічної характеристики від 27.12.2023 року №403, [PERSON] навчається в комунальному закладі «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Маріупольської міської ради Донецької області» дистанційно. При цьому у Довідці вказано, що батько [PERSON] за час навчання не спілкувався з класним керівником з приводу навчальних досягнень доньки, не відвідував батьківські збори. Крім того, відповідно до даних Психолого-педагогічної характеристики від 27.12.2023 року №402, [PERSON] навчається в комунальному закладі «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Маріупольської міської ради Донецької області» дистанційно. При цьому у Довідці вказано, що батько [PERSON] за час навчання не спілкувався з класним керівником з приводу навчальних досягнень доньки, не відвідував батьківські збори. Стверджує, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що (на її думку) є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, посилається на те, що виховуючи дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , самостійно несе тягар їх утримання, відповідно додаткові витрати на дітей, які викликані піклуванням про них, а саме розвитком здібностей, харчуванням, купівлею одягу, взуття та відвідуванням оздоровчих закладів, спортивних секцій сплачує самостійно. Враховуючи наведені обставини , просить суд : - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] ; - стягнути із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) додаткові витрати на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1038,00 гривень та судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. В судове засідання позивачка не з?явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просила суд справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В разі відсутності відповідача не заперечувала, щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що неодноразово належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду про виклик останнього до суду. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а позивачка не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне: Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] . /а.с. 18/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] . /а.с. 20/. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.11.2015 року шлюб між сторонами розірвано. /а.с. 24/. На даний час позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. /а.с. 17/. Згідно наданих суду доказів (довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, договору оренди квартири у приватної особи) позивачка разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою : [ADDRESS] . /а.с. 16, 19, 21, 52-54/. Відповідно до розрахунку заборгованості по стягнення аліментів з [PERSON] , його борг станом з 23 жовтня 2018 року по грудень 2023 року складає 220214,59 гривень. /а.с. 29-31/. Відповідно до даних Психолого-педагогічної характеристики від 27.12.2023 року №403, [PERSON] навчається в комунальному закладі «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Маріупольської міської ради Донецької області» дистанційно. При цьому у Довідці вказано, що батько [PERSON] за час навчання не спілкувався з класним керівником з приводу навчальних досягнень доньки, не відвідував батьківські збори. /а.с. 32/. Крім того, відповідно до даних Психолого-педагогічної характеристики від 27.12.2023 року №402, [PERSON] навчається в комунальному закладі «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Маріупольської міської ради Донецької області» дистанційно. При цьому у Довідці вказано, що батько [PERSON] за час навчання не спілкувався з класним керівником з приводу навчальних досягнень доньки, не відвідував батьківські збори. /а.с. 33/. Згідно довідки Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №233/2179/17 від 30.10.2018 року, [PERSON] , [INFO] , був засуджений Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 24 квітня 2018 року за ст.ст.ст. 15 ч.2,185 ч.2; 186 ч.2; 185 ч.2; 309 ч.1; 70 ч.1; 70 ч.4; 71 ч.1 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі. /а.с. 37/. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Органом опіки та піклування ВК ЧМР надано суду висновок щодо позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , батька неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , без зазначення позиції з окресленого питання (доцільності/недоцільності), у зв`язку із неможливістю з`ясувати причини відсутності батьківського піклування (винної поведінки). /а.с. 124/. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші). У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Суд, не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами. Тому, врахувавши те, що батько, на думку суду, втратив інтерес до своїх дітей, у тому числі до участі у їх вихованні, а також те, що позивачка довела навмисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого заходу, як позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи наявні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно їх спільних дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньок [PERSON] та [PERSON] забезпечуватиме інтереси самих дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, за обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у розмірі 1038,00 гривень, слід зазначити наступне. Згідно вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно наданих позивачкою квитанцій про оплату проїзду та квитанцій про плату за медичні препарати, вона здійснила витрати у розмірі 1038,00 гривень. /а.с. 47-49/. Враховуючи обставини даної справи, з відповідача підлягають стягненню вказані додаткові витрати, які були понесені позивакою в інтересах неповнолітніх дітей. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд вважає за можливе прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved