Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

В серпні 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3475852 від 31.03.2021 року у розмірі 45500 грн, судових витрат у розмірі 2422,4 грн та 8000 грн витрат на правову допомогу. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 31 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3475852, згідно з умовами якого відповідач отримав 10000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит на потрібну суму. Відповідач, зі свого боку, не виконав умов кредитного договору. Пунктом 7.1. Кредитного договору №3475852 від 31.03.2021 року визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст.ст.11,12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу, були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується Платіжним дорученням на користь відповідача від ТОВ «Мілоан». Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного Договору є Анкета-заява на кредит №3475852 позичальника від 31.03.2021 року, що заповнена відповідачем. 02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги і за Кредитним договором №3475852 від 31.03.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума заборгованості відповідача становить 45500 грн, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 10000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 34500 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 1000 грн. Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих.№20908604/517 від 15.07.2025 року. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №3475852 від 31.03.2021 року в розмірі 45500 грн, судовий збір у розмірі 2422,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29.09.2025 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином. Заперечень від представника позивача щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, не надходило. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, за відомим місцем реєстрації останньої, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. 03 жовтня 2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що з моменту настання кінцевого строку повернення кредиту минуло три роки. У разі, якщо строк позовної давності перевищено, відповідач просить суд застосувати наслідки його спливу та відмовити в задоволенні позову. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що на момент укладення договору їй було 18 років, вона не мала фінансового досвіду та належних знань, тому не усвідомлювала всі ризики, а позивач нав`язав умови з надмірно високими відсотками і штрафами. Відповідач звертає увагу суду, що сума нарахувань у кілька разів перевищує суму фактично отриманих коштів, що, на її думку, суперечить принципам справедливості та добросовісності. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд врахувати пропуск строку позовної давності, у разі відмови зменшити суму нарахувань. 01 грудня 2025 року від позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив суд задовольнити позов в повному обсязі та поновити йому строк на подання відзиві у зв`язку з військовою агресією, вимкненням світла та нестабільною роботою підсистеми «Електронний суд». Щодо укладення договору позивач зазначає, що згідно п.6.1. Кредитного договору, цей Договір здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Згідно з ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та виступає оригіналом. Тому, на думку позивача, Кредитний договір № 3475852 від 31.03.2021 року є таким, що укладений у письмовій формі та відповідає вимогам законодавства. Позивач також звертає увагу суду, що відповідач не заперечує факт укладення договору та погоджується з наданням коштів на його рахунок. Щодо строку позовної давності позивач зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки (ст. 257 ЦКУ). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто з 12.03.2020 до 01.07.2023 строки позовної давності продовжувалися на строк дії карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнити пункт 19: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Тобто, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, внаслідок чого строки позовної давності спочатку були продовжені. 3 червня офіційно опубліковано Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». Даний Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану. Він набере набрав чинності з 4 вересня 2025 року, тобто через три місяці з дня, наступного за днем опублікування. Отже, Кредитний договір № 3475852 був укладений 31.03.2021 року, коли було продовжено строк позовної давності з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період дії воєнного стану. Отже, строк позовної давності в Даному Кредитному договорі починається з 04.09.2025 року. Щодо нарахування відсотків за Кредитним договором, представник позивача наголошує, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до нижчезазначених пунктів Кредитного договору № 3475852 від 31.03.2021 року, а саме: 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн. у валюті: Українські гривні. 1.3. Кредит надається строком на 30 днів з 31.03.2021 (строк кредитування). 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30.04.2021. 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5500.00 грн. в грошовому виразі та 669.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15500.00 гривень. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 4500.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Позивач зауважує, що в Кредитному договорі № 3475852 від 31.03.2021 року зазначено, що Позичальник не повинен сплачувати на користь Кредитодавця будь-які платежі, не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород Кредитодавця не можуть бути збільшені Кредитодавцем без згоди Позичальника. Дані умови чітко прописані у кредитному договорі № 3475852 від 31.03.2021 року, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною договору. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3475852 від 31.03.2021 року були передані позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Позивач також зазначає, що на час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Крім того, відповідно до п.2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Відповідно, оскільки позичальник не сплатив борг, строк кредиту пролонгувався ще 60 днів до кінцевого строку 29.06.2021 року. Щодо справедливості умов договору, позивач зазначає, що норми Кредитного договору відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» та не встановлюють непропорційно великої суми компенсації. Умовами кредитного договору не передбачено будь яких штрафних санкцій за дострокове погашення кредиту. Таким чином, Позичальник самостійно обирає кількість днів користування кредитом, від чого залежить сума нарахованих відсотків. Позивач звертає увагу суду, що укладення Кредитного договору № 3475852 від 31.03.2021 року після ознайомлення з його умовами є правом Відповідача, а не його обов`язком. Оскільки відповідач підписав Кредитний договір, то він був ознайомлений зі строком кредитування, розміром відсоткових ставок та умовами кредитування та передбачав наслідки укладеного Кредитного договору № 3475852 від 31.03.2021 року. На думку позивача, відповідно до чинного законодавства, усі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові позивач не має наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням відповідно до вище наведеного. 16 січня 2026 року від відповідача [PERSON] на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надішли письмові заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, застосувавши наслідки спливу позовної давності або зменшивши розмір заявленої до стягнення заборгованості. У запереченнях відповідач щодо строку позовної давності зазначає наступне. Позивач стверджує, що строк позовної давності починається з 04.09.2025 року. Строк виконання основного зобов`язання настав 30.04.2021 року. На думку відповідача, навіть з урахуванням пролонгації, кінцевий строк користування кредитом - 29.06.2021 року. Відповідач вважає, що законодавство щодо воєнного стану або карантину не скасовує і не обнуляє перебіг строку позовної давності, а лише може його продовжувати або зупиняти. Таким чином, на думку відповідача, твердження позивача є необгрунтованим. Щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування відповідач зазначає наступне. Кредит надавався строком на 30 днів, а із пролонгацією - не більше 60 днів. Після закінчення строку користування кредитом право на нарахування процентів припиняється. Заявлені Позивачем 34 500 грн процентів, на думку відповідача, є непропорційними та несправедливими (ст.3 ЦК України). Крім того, на думку відповідача процентна ставка 5% на день (понад 1800% річних), є такою, що явно порушує баланс прав та обов`язків сторін, а умови договору суперечать законодавству та усталеній судовій практиці Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 31.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено Договір про споживчий кредит №3475852 (а.с.6-8). Згідно з п.п.1.1-1.3 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк 30 днів з 31.03.2021 року, надати позичальнику грошові кошти у сумі 10000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п.п.1.5.1 комісія за надання кредиту: 1000 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.п.1.5.2, 1.6 проценти за користування кредитом: 4500 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно Графіку платежів за договором про споживчий кредит №3475852 від 31.03.2021 року комісія за надання кредиту складає 1000 грн, проценти 4500 грн (а.с.9). Крім того, вищезазначені умови кредитування були доведені до відома відповідача перед укладенням договору, про що свідчить паспорт споживчого кредиту від 31.03.2021 року, який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.10). Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було відправлено їй на номер мобільного телефону 31.03.2021 року о 14:27, що підтверджується Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» (а.с.10 зворот). Підтвердженням добровільного укладення відповідачем Договору про споживчий кредит є Анкета-заява на кредит від 31.03.2021 року, що заповнена [PERSON] (а.с.11). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту виконало та надало їй кредит в сумі 10000 гривень, шляхом перерахування коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується Платіжним дорученням №42774682 від 31.03.2021 року (а.с.12). Згідно Відомостей про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором №3475852 від 31.03.2021 року [PERSON] були нараховані проценти згідно п.п.1.5.2, 1.6 Договору (а.с.12 зворот - 13). Згідно з Випискою з особового рахунку за Кредитним договором №3475852 від 31.03.2021 року заборгованість [PERSON] складає 45500 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 10000 грн, заборгованості за комісіями 1000 грн, простроченої заборгованості за відсотками 34500 грн (а.с.13 зворот). 02 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками (а.с.14-21). Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 02.07.2021 року до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників кредитора у кількості 7547 (а.с.22). Відповідно до Витягу з Реєстру боржн иків до договору відступлення прав вимог №73-МЛ від 02.07.2021 року ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №3475852 від 31.03.2021 року, загальна сума заборгованості 45500 грн (а.с.23). Листом від 15.07.2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до [PERSON] з досудовою вимогою про сплату заборгованості за Кредитним договором №3475852 від 31.03.2021 року у сумі 45500 грн (а.с.23 зворот). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ст.638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Позивачем надано суду письмову форму укладеного між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» Договору про споживчий кредит №3475852 від 31.03.2021 року (а.с.5-8). З наданої суду Довідки про ідентифікацію вбачається, що Договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а саме відповідачу на номер мобільного телефону було надіслано комбінацію цифр, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.10 зворот). Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало свої обов`язки за Договором №3475852 від 28.03.2021 року, в той час як відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК» «Кредит-Капітал» в загальному розмірі 45500 гривень, з яких 10000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 34500 грн прострочена заборгованість за відсотками та 1000 грн прострочена заборгованість за комісією (а.с.13 зворот). Суд, ознайомившись із правовими позиціями сторін, дослідивши представлені докази дійшов такого висновку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року та діяв до 30.06.2023 року. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Окрім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні. Законом України № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Вказаний закон набрав чинності 04.09.2025, тому саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. Таким чином, загальний строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, був призупинений у період з 02.04.2020 до 03.09.2025 року. Кредитний договір було укладено 31.03.2021 року. Отже відсутні правові підстави для висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Відсутні підстави і для застосування цього строку щодо відповідних платежів за кредитним договором. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості, складає 34 500 грн, що в рази перевищує суму отриману відповідачем у кредит 10 000,00 грн, Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «ФК Кредит-Капітал», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Щодо нарахування та сплати відсотків, які є явно завищені, та не відповідають передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 34500 грн, не є співрозмірною сумі кредиту у 10000,00 грн за договором, оскільки є фактично у три з половиною рази більше від суми кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів після закінчення пільгового періоду кредитування, суд дійшов висновку про те, що з урахуванням принців справедливості, добросовісності та розумності необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором вдвічі, а саме до 17250 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,4 грн. Крім того, на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір №0107 про надання правничої допомоги від 01.07.2025 року, який укладений між АО «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»; Акт №Д/356 наданих послуг від 24.07.2025 року згідно якого сума наданих послуг відповідно до Договору складає 8000 грн; детальний опис наданих послуг до Акту №Д/356 від 24.07.2025 року; ордер на надання правничої допомоги від 02.07.2025 року; свідоцтво Усенка М.І. про право на зайняття адвокатською діяльністю; виписку з ЄДР юридичних осіб (а.с.24-30). Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Таким чином, відшкодування понесених ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрат на правову допомогу слід стягнути з відповідача у повному обсязі, оскільки клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу відповідачем не заявлялось. На підставі викладеного,

Outcome: partial