Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що [INFO] в м. Гнівань помер її чоловік - [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на 1/7 частку в квартирі [ADDRESS] . Співвласниками у даній квартирі є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вона, [PERSON] . 03 жовтня 2014 року Тиврівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] була заведена спадкова справа. Спадщину після смерті чоловіка [PERSON] вона прийняла, подавши до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини у визначений законом термін. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона, [PERSON] , звернулась до Тиврівської державної нотаріальної контори, проте отримала відмову, оскільки є розбіжності у написанні прізвища спадкодавця в різних документах: у свідоцтві про смерть та свідоцтві про право власності на житловий будинок - [PERSON] , у свідоцтві про шлюб (повторне) [PERSON] , а також є невідповідність у назві правовстановлюючого документу: Свідоцтво про право власності видано на житловий будинок, а фактично об`єктом права власності є квартира. тому свідоцтво про право на спадщину за законом на вище зазначене майно не може бути видане. Розбіжності у прізвищах є орфографічними помилками, що підтверджується експертним висновком № 056/1514-а від 08 серпня 2025 року у якому зазначено: «Розбіжності між записами прізвища українською мовою виникли внаслідок фіксації його фонетичних варіантів при міжмовному перетворенні, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності. Згідно з чинними правилами (див. Український правопис, 2019, &141, &142, &144; [PERSON] , [PERSON] . Власні імена людей. Словник-довідник К.: Наукова думка, 1996, с. 311-318) нормативний запис прізвища українською мовою [PERSON] ». Щодо невідповідності в назві документу що підтверджує право власності на частку в квартирі [ADDRESS] , слід відмітити, що у витягу про державну реєстрацію прав від 07.09.2012 року зазначено «Тип об`єкта - квартира», «Адреса об`єкта: [ADDRESS] », Власник [PERSON] /свідоцтво про право власності / [NUMBER] / 07.08.2012/№ [NUMBER] видане, виконавчим комітетом Гніванської міської ради, Тиврівського району Вінницької Області, згідно рішення виконкому від 17.07.2012 року № 418 (форма власності -приватна спільна часткова, 1/7 частка. Враховуючи викладене, позивачка просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/7 частку квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній цивльній справі та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Підготовче судове засідання призначено на 17.02.2026. Витребувано в Тиврівській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. ГніваньТиврівського району Вінницької області. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.02.2026 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду на 12.03.2026. В судовому засіданні позивачка [PERSON] зазначені позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області в підготовче судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно, надав заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника міської ради, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд, заслухавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, з урахуванням визнання позову відповідачем, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. [INFO] в смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.07.2014 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/7 частку квартири по [ADDRESS] . За життя [PERSON] своїм майном не розпорядився. Квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/7 кожному із співвласників на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого 07.08.2012 року виконкомом Гніванської міської ради згідно рішення № 148 від 17.07.2012 (а.с.6). Позивачка [PERSON] - дружина [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] будучи спадкоємицею першої черги за законом, спадщину після [PERSON] прийняла, подавши нотаріусу відповідну заяву. 03.10.2014 із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулася [PERSON] , дочка померлого. 03.10.2014 із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулась [PERSON] , дочка померлого, що стверджується копією спадкової справи №327/2014, заведеної 17.07.2014 щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 29-32). Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори № 373/02-31 від 11.06.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/7 часток квартири під [ADDRESS] після [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки є розбіжності у написанні прізвища спадкодавця в різних документах: у свідоцтві про смерть та свідоцтві про право власності на житловий будинок - [PERSON] , у свідоцтві про шлюб (повторне) - [PERSON] , а також є невідповідність у назві правовстановлюючого документу: Свідоцтво про право власності видано на житловий будинок, а фактично об`єктом права власності є квартира, тому свідоцтво про право на спадщину за законом на вище зазначене спадкове майно не може бути видане (а.с.16). Згідно технічного паспорту КП "ВООБТІ" Гніванського відокремленого підрозділу від 11.05.2012, квартири [ADDRESS] позначена в техпаспорті літерою „А", і складається з кімнат житловою площею 29,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната 12,1 кв.м, 2-а кімната 17,6 кв.м., кухні площею 7,3 площею 1,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., коридору площею 8,7 площею кв.м., загальна площа квартири 50,7 кв.м. Власниками зазначено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яким належить по 1/7 частки (а.с.11-12). Згідно звіту про оцінку майна ФОП [PERSON] від 22.01.2026. оціночна (ринкова) вартість об`єкту оцінки 1069800 грн., оціночна (ринкова) вартість 1/7 частки об`єкту оцінки становить 152800 грн (а.с.14). Згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/1514-а від 08.08.2025 встановлено, що українські записи прізвища [PERSON] (свідоцтво про право власності на житловий будинок; технічний паспорт на квартиру у житловому будинку, запис [PERSON] , [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) та [PERSON] (свідоцтво про шлюб, запис [PERSON] , [PERSON] / [PERSON] ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133,135 Сімейного кодексу України, запис відомості про дитину: [PERSON] , відомості про батька: [PERSON] ) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Розбіжності між записами прізвища українською мовою виникли внаслідок фіксації його фонетичних варіантів при міжмовному перетворенні, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності. Згідно з чинними правилами нормативний запис прізвища українською мовою [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до витягу з реєстру про державну реєстрацію прав № 35428622 від 07.09.2012 квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] ( [NUMBER] /07.08.2012) на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яким належить по 1/7 частки (а.с. 7). Вирішуючи питання про розв`язання даного спору, суд прийшов до такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається відповідно до встановленого законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку. В даному випадку позивач отримала відмову нотаріуса в оформленні права власності на 1/7 частки квартири в порядку спадкування після смерті свого чоловіка, оскільки є розбіжності у написанні прізвища спадкодавця в різних документах, а також є невідповідність у назві правовстановлюючого документу. Отже, у позивачки відсутня можливість оформити своє право власності на спірну 1/7 частку квартири в нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладені обставини, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивача права на спадкове майно. Суд зауважує, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину. Інші спадкоємці від спадщини відмовились. Позивачка 1/7 частку спірної квартиру фактично прийняла у спадщину в повному обсязі шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини. В свою чергу, за час свого життя в 2012 році [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] набув право власності на 1/7 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Підводячи підсумок суд вважає, що існують законні та достатні підстави для захисту прав позивача в судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірну частину квартири, оскільки позивачкою доведено, що вона дійсно є дружиною померлого [PERSON] , якому належала 1/7 частка зазначеної квартири, а свідоцтво про право власності хоч і має назву свідоцтво про право власності на житловий будинок, водночас у ньому зазначено, що об`єктом права власності є саме квартира. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що хоча позовні вимоги було задоволено, проте цей спір виник не з вини відповідача. Тобто, відповідач не вчиняв дій або бездіяльності, які мали наслідком виникнення цього спору, а набув статусу відповідача в силу норм Цивільного кодексу України. Таким чином, стягнення з відповідача судових витрат буде несправедливим та нерозумним, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне не стягувати ці витрати з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved