Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2025 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до Миколаївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року справу № 508/910/25 передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 13.12.2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 335491. Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3 500 грн. На умовах договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики № 335491 в розмірі 3 500 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії договору позики. Позивач зазначає, що 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс», уклали Договір факторингу № 015-220221. Згідно Договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021року, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] 21 жовтня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», уклали Договір факторингу № 20241021/2. Згідно Договору факторингу № 20241021/2 від 21 жовтня 2024року, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] . Позивач посилається на те, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 31 жовтня 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 13 647,59 грн., а саме: - заборгованість за тілом кредиту 3 500,00 грн.; - залишок заборгованості по процентам за користування 7 980,00 грн.; - заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн; - інфляційне збільшення 2 167,59 грн. Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 335491 від 13.12.2019 року в розмірі 13 647,59 грн., судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. Процесуальні дії суду Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 17 листопада 2025 року справу № 508/910/25 передано за підсудністю до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2025 року справу № 508/910/25 передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2026 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Ухвалою суду від 26 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання на 23 січня 2026 року. Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року справу № 508/910/25 справу відкладено на 24 березня 2026 року. На адресу суду 28 січня 2026 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» у задоволенні позову в повному обсязі. На адресу суду 02 лютого 2026 року надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи без його участі. На адресу суду 04 лютого 2026 року від представника ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвоката Бачинського О.С. надійшла відповідь на відзив. З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства суд направив відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ст.187 ЦПК України. За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 335491 від 13 грудня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна», загальний розмір кредиту 3 500.00 грн, , строк дії договору 30 днів. Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії договору позики. Відповідно до графіку платежів додаток до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 335491 від 13.12.2019 року та паспорту споживчого кредиту, [PERSON] має погасити кредит 12.01.2020 року. Сума основного боргу 3 500 грн., сума процентів 1 396,50 грн. 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс», уклали Договір факторингу № 015-220221. Згідно Договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021року, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] 21 жовтня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», уклали Договір факторингу № 20241021/2. Згідно Договору факторингу № 20241021/2 від 21 жовтня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф`набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] . Відповідно до довідки № 101609 від 16.09.2025 року, видана ТОВ «Лінеура Україна», 13 грудня 2019 року о 21:13:02 на суму 3 500,00 грн., номер картки, номер транзакції в системі iPay.ua 44649379, призначення платежу: зарахування 3 500 грн. на карту [NUMBER] . Як вбачається з повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Артеміда-Ф» до боржника [PERSON] про заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 335491 від 13.12.2019 року, перед новим кредитором на дату відступлення склала 11 480,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» направляла боржнику [PERSON] досудову вимогу оплати заборгованості за Договором № 335491 від 13.12.2019 року, яка станом на 13.03.2025 року перед новим кредитором складає 11 480,00 грн. Згідно детального розрахунку заборгованості виданого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», станом на 31.12.2019 року заборгованість [PERSON] за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 335491 від 13.12.2019 року становить 13 647,59 грн., а саме: - заборгованість за тілом кредиту 3 500,00 грн.; - залишок заборгованості по процентам за користування 7 980,00 грн.; - заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн; - інфляційне збільшення 2 167,59 грн. Доводи особи, яка подала відзив на позовну заяву У січні 2026 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, вказує, що позивачем не надано належних доказів укладення договору кредиту, отримання ним коштів, обгрунтованого розрахунку та наявності права вимоги. Доводи особи, яка подала відповідь відзив на позовну заяву У лютому 2026 року представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що доводи відповідача є необгрунтованими та не підлягають врахуванню. Вказує, що позивачем не пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а матеріали справи містять докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, наявності права вимоги у позивача. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Судом встановлено, що 13.12.2019 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 335491. На умовах договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики № 335491 в розмірі 3 500 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, спірні договори містять основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. У нижньому рядку кожного кредитного договору наявний рядок «електронний підпис». ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором № 335491 13.12.2019 року виконало, надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 500 грн, сплачені, шляхом перерахування на банківську карту, вказану відповідачем в кредитному договорі. Зазначене підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою № 1-1609 від 16.09.2025 року, виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Отже, позивачем доведено факт виконання кредитором договору позики та факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики. При цьому наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим заборгованість за кредитним договором становить 13 647,59 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 3 500 грн, залишку заборгованості по процентам за користування 7 980,00 грн., інфляційне збільшення 2 167,59 грн. Суд відхиляє посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності , оскільки у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст.257-259, 362, 559,681,728, 786, 1293 ЦК України, продовжується на строк його дії. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. У відповідності до позовної заяви строк позовної давності почав перебігати із 13.01.2020 року. Так як 24.02.2022 року в Україні введено режим воєнного стану, відповідно з 24.02.2022 року і до закінчення воєнного стану даний строк не зараховується при обчисленні позовної давності. Враховуючи наведене, строк позовної давності звернення до суду за захистом у даній справі не перевищує встановленого законом три річного строку. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс», уклали Договір факторингу № 015-220221. Згідно Договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021року, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] 21 жовтня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», уклали Договір факторингу № 20241021/2. Згідно Договору факторингу № 20241021/2 від 21 жовтня 2024року, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до [PERSON] . У матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт переходу права вимоги до [PERSON] від між ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс», від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», зокрема, відповідні договори, реєстри боржників, докази оплати за договорами факторингу. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги до [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, задовольнивши позовні вимоги. З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», до якого перейшло право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити та стягнути з останнього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість у розмірі 13 647,59 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 3 500,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 7 980,00 грн.; заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн; інфляційне збільшення 2 167,59 грн. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи зазначені вимоги процесуального закону, та те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задоволено, з [PERSON] на користь вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» підлягають стягненню 2 422,40 грн. сплаченого судового збору. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу У позовній заяві представником позивача адвокатом Бачинським О.М. подано заяву про розподіл судових витрат, у якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У цьому випадку позивач підтверджує понесення ним витрат на професійну правничу допомогу такими доказами, а саме: договором про надання правової допомоги № 21110079 від 29.10.2025 року; розрахунком суми судових витрат; актом № 1 приймання- передачі наданих послуг згідно договору № 21110079 від 29.10.2025 року. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано докази понесених витрат на надання юридичної допомоги, зокрема протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved