Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

26.12.2025 адвокаткою Жабко Н.О. до суду було подано позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що у 20222023 роках вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із громадянином [PERSON] , [INFO] . У період спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Факт народження дитини та походження її від батька підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Валбжих Воєводства Нижньосілезького Республіки Польща (номер акта 0265011/00/AU/2023/247839), а також належним чином завіреним перекладом зазначеного свідоцтва. Згідно з перекладом українською мовою, засвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Морозовою О.В., батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час малолітня дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.11.2025 року № 1599, виданою Комітетом самоорганізації населення № 1 Центрального мікрорайону. Позивачка вказує, що самостійно несе всі витрати на утримання дитини, тоді як батько дитини жодної матеріальної допомоги на її утримання не надає. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має стабільного доходу, окрім частини державної допомоги при народженні дитини, у зв`язку з чим самостійне забезпечення дитини є для неї ускладненим. На думку позивачки, відповідач, з огляду на свій працездатний вік, задовільний стан здоров`я та наявність постійного доходу, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Вона вважає обґрунтованим визначення розміру аліментів у частці від доходу відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Також позивачка зазначає, що 12 листопада 2025 року вона звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року (провадження № 2-н/742/1238/25, єдиний унікальний № 742/6245/25) у видачі судового наказу було відмовлено. Відмова суду мотивована тим, що з наданих матеріалів вбачається наявність спору про право, оскільки дитина народжена за кордоном, а батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, що потребує додаткової перевірки поданих документів, їх легалізації та встановлення відповідних обставин. У зв`язку з цим зазначені вимоги не можуть бути розглянуті в порядку наказного провадження, а підлягають розгляду в порядку позовного провадження, про що позивачці було роз`яснено судом. У зв`язку із викладеним позивачка була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, але остання подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала та просила провести розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.п.21). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно (а.п.22). Зі згоди позивачки, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.12.2023, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану м.Валбжих Воєводства Нижньосілезького Республіки Польща, [PERSON] народилась [INFO] та батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.п.7, 8-9). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.04.2025 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.п.12). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 10.11.2025, виданою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , разом із ним зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька дружини [PERSON] , мати [PERSON] та сестра [PERSON] (а.п. 11). Відповідно до паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] від 26.09.2018 року [PERSON] є громадянином України (а.п.13). Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК У країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. За таких обставин, відповідно до вимог чинного законодавства суд визнає, що для прийняття рішення про задоволення позову у повному обсязі достатньо законних підстав, що не буде суперечити закону або порушувати законних прав, свобод та інтересів для самих сторін у даній справі чи інших осіб. Оскільки сторони являються батьками дитини та зобов`язані матеріально утримувати її, відповідач спроможний виплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання і до досягнення повноліття дитиною, яка перебуває на утриманні позивачки, зважаючи на те, що згідно з письмовою заявою позивачка наполягає на стягненні аліментів, а відповідач не надав жодних заперечень проти такого, то суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1331 грн 20 к. слід стягнути з відповідача [PERSON] . На підставі наведеного, ст.150, 155, 180-184, 199-200 СК України,

Outcome: approved