Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У лютому 2026 року позивач ТОВ «Фінпром маркет» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором позики № 71821332 від 08 червня 2025 року в розмірі 4685,91 грн.; за Договором позики № 8322617 від 07 червня 2025 року в розмірі 8074,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказували, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 08 червня 2025 року укладено договір позики № 71821332 за умовами якого відповідач отримала кошти у сумі 1500,00 грн строком на 14 днів. Процентна ставка 0,171 відсотків (фіксована) за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 10,00% від суми кредиту; пеня 4,00%. Договір укладено в порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Окрім того, 07 червня 2025 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 8322617 за умовами якого позичальник отримала кошти у сумі 2000,00 грн строком на 360 днів. Процентна ставка 0,95 відсотків (фіксована) за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 17,25% від суми кредиту; неустойка - 100,00 грн за кожен день понадстрокового користування. Договір укладено в порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу №16/10/25 за умовами якого, останнє набуло право грошової вимоги до боржника за договорами позики № 71821332 від 08 червня 2025 року та № 8322617 від 07 червня 2025 року. В порушення умов укладеного договору позики відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Фінпром маркет» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2026 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 17 березня 2026 року. Витребувано в АТ КБ «Приват Банк» виписку по картковому рахунку відкритому на [PERSON] за період надання кредитних коштів. На виконання вимог ухвали від АТ КБ «ПрватБанк» надійшла виписка по картковому рахунку відкритому на ім`я [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання 17 березня 2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження надсилалась відповідачу на зареєстровану адресу місця проживання: [ADDRESS] . Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Фінпром маркет» підлягає задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 07 червня 2025 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 8322617 за умовами якого позичальник отримала кошти у сумі 2000,00 грн строком на 360 днів. Процентна ставка 0,95 відсотків (фіксована) за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 17,25% від суми кредиту; неустойка - 100,00 грн за кожен день понадстрокового користування. Договір укладено в порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Окрім того, 08 червня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 71821332. Згідно з п.2.2,2.3 договору [PERSON] отримала в позику грошові кошти у сумі 1500,00 грн строком на 14 днів. Пунктом 2.2.3 договору 0,171 відсотків (фіксована) за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 10,00% від суми кредиту, пеня 4,00% (п.2.2.4). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису37476), який був надісланий на зазначену позичальником пошту:e-mail: [INFO] Як встановлено з виписки АТ КБ «Приват Банк» за договором №б/н на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] зараховано 08 червня 2025 року 1500,00 грн. та 07 червня 2025 року зараховано 2000,00 грн. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» 16 жовтня 2025 року укладено договір факторингу №16/10/25 за умовами якого, останнє набуло право грошової вимоги до боржника за договорами позики № 8322617 від 07 червня 2025 року та № 71821332 від 08 червня 2025 року. З витягу до реєстру боржників за 16/10/25-02 від 16 жовтня 2025 року за [PERSON] за договором позики від 08 червня 2025 року рахується заборгованість в розмірі 4685,91 грн, з яких заборгованість за основним боргом - 1500,00 грн, заборгованість за відсотками - 35,91 грн., заборгованість за пенею - 3000,00 грн, заборгованість за комісією - 150,00 грн.; за договором позики від 07 червня 2025 року рахується заборгованість в розмірі 8074,00 грн, з яких заборгованість за основним боргом - 2000,00 грн, заборгованість за відсотками - 1729,00 грн., заборгованість за неустойкою (пенею) - 4000,00 грн, заборгованість за комісією - 345,00 грн. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, який суд вважає вірним. Відповідач не виконала узяті на себе зобов`язання щодо повернення використаних коштів, які отримала у позику, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заборгованість в сумі 1685,91 грн за договором позики №71821332 від 08 червня 2025 року та за договором №8322617 від 07 червня 2025 року в розмірі 4074,00 грн підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет». Проте, суд вважає, що в задоволені вимог про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 3000,00 грн та 4000, 00 грн за обома договорами слід відмовити, оскільки штрафні санкції (неустойка) нараховані в період воєнного стану, що прямо суперечить п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23 виснував, що в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23, яку згідно положення частини 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Щодо стягнення судових витрат Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції № 579945356.1 від 29 грудня 2025 року позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог 1093,49 грн., відповідно до розрахунку (5759,91х2422,40/12759,91). Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року укладеного між ТОВ «Фіепром маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О., за мовами якого адвокат бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов Договору. Сторони в п.п. 4.1. Договору визначили, що Клієнт сплачує на користь Адвоката винагороду, зокрема у розмірі 4500,00 грн. Відповідно до витягу з акту №7ФП від 24 жовтня 2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року, встановлено, що адвокатом надано Позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та складання позовної зави до відповідача - вартість зазначених послуг складає 4 500,00 грн., яка сплачена ТОВ «Фінпром маркет» в розмірі 4500,00 грн, що підтверджується платіжним документом. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація витрат на правничу допомогу в розмірі 2031,33 грн., відповідно до розрахунку (5759,91х 4500 /12759,91).

Outcome: partial