Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначає, що 16 липня 2023 року приблизно о 20:00 на а/д Р74, яка проходить у м. Кривий Ріг, відповідач керуючи автомобілем марки «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. [NUMBER] , порушив Правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем [PERSON] марки «SKODA FABIA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який отримав механічні пошкодження. За фактом даної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, відомості про яке 16 липня 2023 року внесені до ЄРДР за №12023040000000710 та розпочато досудове розслідування. Станом на дату подання позовної заяви судовий розгляд кримінального провадження триває. Оскільки на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з метою відшкодування збитків 07 серпня 2023 року потерпілий звернувся до позивача із відповідною заявою про страхове відшкодування. За результатами висновку оцінювача вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SKODA FABIA», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 380 204,63 гривень без урахування ПДВ. Позивач, виконуючи вимоги статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі довідки № 1 від 09 листопада 2023 року та наказу № 4.1/19480 від 09 листопада 2023 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому у загальному розмірі 100 346,19 гривні. Крім того, позивач поніс витрати на встановлення розміру збитків та збір документів у сумі 1 500,00 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу суму виплаченого відшкодування у загальному розмірі 101 846,19 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 3 328,00 гривень. Процесуальні дії у справі. 20 січня 2026 року позовна заява надійшла до суду. 29 січня 2026 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 30 січня 2026 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. В судове засідання сторони не викликались. Від позивача заперечень проти заочного розгляду справи не надійшло. Відповідач відзив не направив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. Зі змісту обвинувального акту по кримінальному провадженню №12023040000000710 від 16 липня 2023 року за ч.3 ст.286-1 КК України, вбачається, що 16 липня 2023 року приблизно о 20 годині 00 хвилин на а/д Р74, яка проходить у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «TOYOTA LAND CRUISER 100», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , здійснив зіткнення з автомобілем марки «SKODA FABIA», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , під керуванням [PERSON] . Своїми діями [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3 «б», 2.9. «а», 10.1 та дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, внаслідок чого пасажир автомобіля «SKODA FABIA», реєстраційний номер [NUMBER] , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, водій автомобіля марки «SKODA FABIA», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] від отриманих травм помер на місці дорожньо-транспортної пригоди. На теперішній час, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу «SKODA FABIA», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Транспортний засіб «SKODA FABIA», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахований ПрАТ «СК «Універсальна», поліс №ЕР-215674070 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Інформація про те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «TOYOTA LAND CRUISER 100», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відсутня. [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, що сталася 16 липня 2023 року о 20:00 год. по а/д Р74 у м. Кривому Розі, та з заявою про виплату відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Як видно зі звіту про оцінку майна № 113/МЗ-23, який було складено 11 вересня 2023 року ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля «SKODA FABIA», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 380 204,63 грн, без урахування ПДВ. Згідно з довідкою №1 від 09 листопада 2023 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих сума до сплати становить 100 346,19 грн, відповідно до розрахунку вартості КТЗ марки SKODA FABIA з номерним знаком [NUMBER] після ДТП та розміру регламентної виплати від 09 листопада 2023 року. На підставі наказу № 4.1/19480 від 09 листопада 2023 року, МТСБУ відповідною платіжною інструкцією № 977661 від 10 листопада 2023 року перерахувало суму 100 346,19 грн. на рахунок потерпілого [PERSON] , тобто здійснило страхове відшкодування страхувальнику. На підставі рахунка №95054 від 11 вересня 2023 року, МТСБУ відповідною платіжною інструкцією №976247 від 02 жовтня 2023 перерахувало суму 1 500 грн суб`єкту оціночної діяльності - ФОП [PERSON] за надані ним послуги експерта. Разом сума витрачених позивачем коштів становить 101 846,19 грн. Зазначена сума відповідачем не відшкодована. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права особи, якою сплачено страхові виплати за завдану шкоду, звернутися до особи, яка визнана винною у заподіянні такої шкоди, з позовом про відшкодування збитків. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Відповідно до п1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В пункті 4 вище зазначеної постанови пленуму вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), лише якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз`ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У всіх інших випадках навіть при відсутності вини цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, чинного на момент виникнення правовідносин, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.9 цього Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Згідно з п.21.4. ст.21 Закону, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа несе відповідальність, встановлену законом. Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.41.1. ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з приписами п.38.2.1, 38.2.5 п. 38.2 ст.38 вищезазначеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Згідно із ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивач відшкодував завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду, а тому в силу закону у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідач, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, як водій, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, доказів того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, ним суду не надано і матеріали справи не містять, а відсутність судового рішення в кримінальному провадженні, яким встановлена його вина у вчиненні ДТП, не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті ЦК України. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19, від 06 вересня 2021 року у справі №723/2128/20-ц. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 100 346,19 грн, а також витрат на оплату послуг експерта в розмірі 1 500,00 грн, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 3 328,00 грн.

Outcome: approved