Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Ярослава Сердійчук звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами №96642013 від 01.02.2025; №2018404 від 11.01.2025 у загальному розмірі 33 300,60 грн., судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.02.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] було укладено Договір №96642013, на підставі якого відповідачу кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн., строк користування кредитними коштами 365 днів, з 01.02.2025 та закінчується 31.01.2026 (включно) та складається з дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. Проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду становлять 0.01% за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 1.0% за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконував, таким чином у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 7 580,50 грн., з них: - Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 2 000,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 5 380,60 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 200,00 грн. - Заборгованість за пеню та/або штрафами - 0,00 грн. - Заборгованість за комісіями 0,00 грн. - Інфляційні збитки -0,00 грн. - Нараховані 3% річних 0,00 грн. 10.11.2025 було укладено договір №10-11/25, відповідно до якого ТОВ «ЕКО ФІН» відступило на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №96642013. Також зазначила, що 11.01.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір №2018404, на підставі якого відповідачу кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконував, таким чином у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 25 720,00 грн., з них: - Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4 000,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 7 640,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 6 080,00 грн. - Заборгованість за пеню та/або штрафами 8 000,00 грн. - Заборгованість за комісіями 0,00 грн. - Інфляційні збитки -0,00 грн. - Нараховані 3% річних 0,00 грн. 21.07.2025 було укладено договір №21-07/25, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2018404. Порушивши умови кредитного договору, відповідач не виконує зобов`язання за кредитними договорами, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, що складає ціну позову. 05.01.2026 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено відповідачу строк на подання відзиву. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві просив про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не надсилав. 23.03.2026 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.02.2025 [PERSON] здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору №96642013, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «ЕКО ФІН») було перераховано грошові кошти у розмірі 2 000.00 гривень, що підтверджується квитанцією та Довідкою. Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 01.02.2025 р., дата повернення кредиту 14.02.2025 р. (включно), термін користування кредитом 14 діб. Відповідно до п.п. 2.11. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.6. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 3,65 % за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.13. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства. Відповідно до п.п. 9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису. Вказаний договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора MDI5NDJh, про що свідчить п. 10 договору позики «реквізити та підписи сторін». 10.11.2025 між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-11/25, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ЕКО ФІН» і Боржниками. Так, відповідно до Реєстру боржників від 10.11.2025 до договору про відступлення прав вимоги № 10-11/25 від 10.11.2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 5 380,60 грн. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого йому кредиту в строки, передбачені договором позики №96642013 від 01.02.2025, що підтверджується розрахунком заборгованості. 21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 21-07/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «Селфі Кредит» і Боржниками. Так, відповідно до Реєстру боржників від 21.07.2025 року до договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 19 640,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення наданого йому кредиту в строки, передбачені договором позики №2018404 від 11.01.2025, що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивачем направлялося на електронну адресу відповідача вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором №96642013 від 01.02.2025 та №2018404 від 11.01.2025. Станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості по кредиту за договором позики №96642013 від 01.02.2025 та №2018404 від 11.01.2025 становить 33 300,60 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням 6 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13 020,60 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 6 280,00 грн.; заборгованість за пеню та/або штрафами 8 000,00 грн; заборгованість за комісіями 0,00 грн.; інфляційні збитки -0,00 грн.; нараховані 3% річних 0,00 грн. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позичальник користувалась кредитними коштами та не надала доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з тим, щодо вимоги позивача про зазначення в рішенні про нарахування органом (особою), яка здійснюватиме примусове виконання судового рішення, інфляційні витрат, 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та до моменту виконання рішення на підставі частини десятої статті 265 ЦПК України суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини 10 статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При цьому вказана стаття є нормою процесуального права, оскільки розміщена в процесуальному законі, та не містить імперативного характеру, а тому у суду немає обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування процентів до моменту виконання судового рішення. Суд вважає, що рішення суду має бути чітким та зрозумілим для його виконання. Нарахування інфляційних втрат та відсотків має мінливий характер і залежить від кількості днів прострочення зобов`язання, а тому при ухваленні рішення неможливо визначити розмір, що підлягає сплаті в майбутньому. Крім того, суд зазначає, що 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану, який було неодноразово продовжено, та який триває станом на день ухвалення даного рішення. Відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану та воєнний стан триває станом на день ухвалення даного рішення, отже на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія п.18 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України. У такому випадку відсутня необхідність та можливість застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України до правовідносин, що виникли між сторонами, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року (провадження №61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 3 000,00 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial