Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Заявниця звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з вказаною заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Заява обґрунтована тим, що заявниця є дочкою померлої. Факт смерті померлої на тимчасово окупованій території України в м. Ялта, Автономної Республіки Крим підтверджують: - свідоцтво про смерть видане 99100014 Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим серії [NUMBER] ; - довідка про смерть № С-03876, видана Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим; - виписний епікриз з історії хвороби НБ 42719КС-25, що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), які знаходяться на території непідконтрольній державній владі України; - фотознімком місця поховання, на якому міститься надмогильний хрест із зазначенням прізвища, імені та по батькові померлої; - документи про організацію поховання та оплату № 1125 від 04 грудня 2025 року. Встановлення факту смерті необхідне для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. У судове засідання заявниця не з`явилася, про місце і час судового розгляду повідомлялось належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлялось належним чином. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. В силу ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно до п. 6, п. 9 «Про затвердження правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18.10.2000 року № 52/5, реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення в судовому порядку факту смерті, звернення для реєстрації смерті особи, оголошеною судом померлою. Державна реєстрація факту смерті, встановленого в судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Складений актовий запис про смерть включається до книги державної реєстрації смерті за поточний рік, якщо з часу настання смерті не минуло одного року, або до книги поновлених записів цивільного стану за поточний рік, якщо минуло більше року. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] - є донькою [PERSON] , [INFO] , що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 січня 1973 року, актовий запис № 133; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 листопада 2022 року, виданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 2214. Факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Ялті Автономної Республіки Крим, підтверджується: - копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 грудня 2025 року, видане 99100014 Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим. - довідкою про смерть № С-03876, виданої Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції республіки Крим; - виписним епікризом з історії хвороби НБ 42719КС-25. Отже, зазначені документи, що підтверджують факт смерті, видані на неконтрольованій Україною території, під час її тимчасової окупації, а отже, видані незаконними органами. Вбачається, що звернення заявниці до місцевого суду зумовлено необхідністю державної реєстрації, шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України запису про смерть її матері, отримання свідоцтва про смерть. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на цій території (стаття 1, частина 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII, далі Закон №1207-VII). Згідно з вимогами частин другої та третьої статті 9 Закону №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), ви-аний органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. \Частина третя статті 9 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2217-IX від 21 квітня 2022 року\ Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376, Автономна Республіка Крим, вважається тимчасово окупованою РФ, дата початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року. Отже, станом на час розгляду цієї справи м. Ялта Автономної Республіки Крим перебуває в тимчасовій окупації, та на його території органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22 квітня 2021 року звернута увагу місцевих загальних та апеляційних судів на те, що під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Також, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascuand Others v. Moldovaand Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Підставою звернення заявника до суду є неможливість реєстрації факту смерті її матері. Виходячи з викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що заявниця не може у інший спосіб здійснити реєстрацію смерті своєї матері, отримання свідоцтва про смерть, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, доведеність заявником факту смерті [PERSON] , у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved