Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

08.10.2025 представник позивача звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [PERSON] являється матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , однак вона ухиляється від вихованням своїх батьківських обов`язків з виховання дочки, у зв`язку із чим дівчинка перебуває у Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. З метою усунення або мінімізації складних життєвих обставин відповідачка з 20 грудня 2023 року отримувала соціальну послугу «соціальний супровід сімей/осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах». Фахівцем із соціальної роботи, у ході соціального супроводу, з [PERSON] було узгоджено план спільних дій, відповідно до якого остання зобов`язалася працевлаштуватися, відвідати індивідуальні заняття психолога Білоцерківського міського центру соціальних служб, пройти тренінговий курс «Батьківство в радість», пройти обстеження у лікарів-спеціалістів: психолога, психіатра, нарколога Білоцерківської міської лікарні № 4, створити безпечні і комфортні умови для розвитку і життєдіяльності дитини, а саме: облаштувати окреме спальне місце, забезпечувати повноцінним харчуванням та оптимальним режимом дня, влаштувати дочку до дитячого садочка. Крім того, службою у справах дітей Білоцерківської міської ради та фахівцем із соціальної роботи неодноразово проводилися відповідні бесіди, надавались рекомендації і практичні поради з вищевказаних питань. Однак, відповідачка не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків та не виконала взятих на себе зобов`язань та рекомендацій. У зв`язку із невиконанням нею без поважних причин умов договору про надання послуги соціального супроводу, 01 квітня 2024 року надання зазначеної послуги було припинено та на сьогодні відповідачка з Білоцерківським міським центром соціальних служб не співпрацює. У зв`язку із ухиленням відповідачки від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини її малолітня дочка, якій вже більше семи років, жодного разу не відвідувала дошкільного освітнього закладу і на сьогодні не здобуває початкову освіту, що є цинічним, грубим та систематичним порушенням з боку відповідачки права її дитини на освіту. У результаті безвідповідальності та бездіяльності відповідачки у її дочки відсутні всебічний розвиток, належне виховання та навчання, соціалізація та формування необхідних життєвих навичок і компетентностей до початку здобуття початкової освіти. Також, така бездіяльність відповідачки призвела до того, що дівчинці встановлені такі діагнози: «Розлади психологічного та мовного розвитку IV ступеня. F 85, F 80.0». Тому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки - [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі по 1/4 частини від усіх видів її заробітків (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок дитини, відкритий у банківській установі, з дня подачі позову до суду та досягнення дитиною повноліття. 10.10.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.11.2025 - 10:30. 07.11.2025 судом постановлено ухвали, які внесені до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 05.12.2025 -12:00, згідно із п.3 ч.2 т. 198 ЦПК України, та про продовження підготовчого провадження, згідно ч.3 ст. 189 ЦПК України. 05.12.2025 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 20.01.2026 - 14:30. 20.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 18.02.2026- 15:00, у зв`язку із першою неявкою відповідачки у судове засідання для розгляду справи по суті. 18.02.2026 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 19.03.2026- 15:30, за клопотанням позивача. 19.03.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, згідно із ч. 4 ст. 223, ст.280-284 ЦПК України. Представник позивача, за довіреністю у справі - Махаринський Григорій Володимирович, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи заперечень немає. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Встановлено, що відповідачка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , являється матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , батько якої записаний зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджено копією паспорта [NUMBER] від 29.08.2004, копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 24.07.2018, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 04.10.2023 за № 00041696873, Актом обстеження умов проживання. З листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 30.01.2023 № 38/02-15 вбачається, що під соціальним супроводом Центру, у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків, перебуває сім`я [PERSON] , [INFO] , яка виховує малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , та проживає разом із співмешканцем - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; в ході соціального супроводу фахівцем із соціальної роботи з [PERSON] було узгоджено план соціальних дій, відповідно до якого остання зобов`язалася відвідати психолога Центру, нарколога КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4, пройти тренінгів курс «Батьківсько в радість», влаштувати дитину у дошкільний навчальний заклад, працевлаштуватися, однак, з усього призначеного, вона лише відвідала нарколога та надалі лікарем рекомендації не виконує; під час неодноразових візитів фахівців із соціальної роботи [PERSON] застати дома неможливо, на телефоні дзвінки вона не відповідає, а зі слів співмешканця вона продовжує вживати алкогольні напої та залишає дитину на нього. З листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 13.09.2023 № 476/02-15 вбачається, що 11.09.2023 працівниками Центру було здійснено візит у сім`ю [PERSON] під час якого матір [PERSON] повідомила, що [PERSON] не працює, продовжує вживати алкогольні напої, постійно залишає на неї дитину, малолітня влаштована до дошкільного навчального закладу; [PERSON] було запропоновано допомогу у вирішені соціальних питань, але вона категорично від допомоги відмовилася. 04.10.2023 Наказом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області № 297/03-03, малолітня [PERSON] , [INFO] , була узята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку із ухиленням батьків, осіб, які їх заміняють, від виконання своїх обов`язків. Згідно листа Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради від 03.11.2023 за № 799, на лист Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 23.10.2023, малолітня [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у списках вихованців закладів дошкільної освіти Білоцерківської міської територіальної громади відсутня. Згідно листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 01.02.2024 за № 77/02-15, [PERSON] станом на лютий 2024 року, згідно узгодженого плану із фахівцем із соціального супроводу, відвідала лише 2 консультації із психологом Центру, рекомендацій не дотримується, на контакт іде лише епізодично та зволікає із виконанням узгодженого плану; зі слів [PERSON] , [PERSON] продовжує звичайний для неї спосіб життя (періодично іде з дому, залишає дитину на співмешканця, повертається із ознаками вживання алкогольних напоїв). З Акту обстеження умов проживання від 14.02.2024 за адресою: [ADDRESS] , представниками Білоцерківського міського центру соціальних служб та Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради було встановлено, що у квартирі проживають 5 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] ; у квартирі чисто та прибрано, житло облаштоване необхідними меблями та пробутовими приладами, дитина - [PERSON] , [INFO] , разом із батьками проживає в окремій кімнаті, забезпечена харчуванням, одягом, взуттям, іграшками. З Висновку КНП Білоцерківської міської ради «Київський центр первинної медико - санітарної допомоги» від 15.02.2024 вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , має розлади психоемоційного та мовного розвитку ІV рівня (F 85, F80.0). З листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 25.03.2024 за № 182/02-15 вбачається, що [PERSON] з 21.12.2023 отримує соціальну допомогу «соціальний супровід сімей/осіб, які опинилися у складних життєвих обставинах, проте, на контакт вона іде епізодично, зволікає з виканням узгодженого плану, систематично порушує домовленості, була включена до тренінгового курсу «Батьківсько в радість», яке розпочалося 12.02.2024, однак вона жодного заняття не відвідала та 15.03.2024 була попереджена про те, що у разі у подальшому невиконання умов договору з 29.03.2024 надання соціальних послуг буде припинено. Згідно листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 10.07.2024 за № 414/02-15, надання [PERSON] послуг соціального супроводу, згідно рішення УСЗН БМР від 20.12.2023 за № 2717, було припинено. З Акту обстеження умов проживання від 07.11.2024 за адресою: [ADDRESS] , комісією Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради вкотре було наголошено [PERSON] про необхідність влаштувати дитину - [PERSON] , [INFO] , у дошкільний навчальний заклад освіти. Згідно листа Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 05.12.2024, працівниками сектору ювенальної провенції відділу взаємодії з громадянами було відвідано за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та малолітню [PERSON] , [INFO] ,під час візиту [PERSON] було проведено профілактично - роз`яснювальну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків по догляду за дитиною та наголошено про відповідальність. Згідно листа Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради від 03.11.2023 за № 799, на лист Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 18.07.2025, малолітня [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , не здобуває освіту у закладах дошкільної та загальної середньої освіти комунальної власності Білоцерківської міської територіальної громади. Згідно листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 03.11.2025 за № 787/02-15, надання [PERSON] послуг соціального супроводу було припинено, у зв`язку із невиконанням останньою умов договору про надання соціальних послуг і на даний час вона із Центром не співпрацює. 10.03.2026, відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області за № 173, органом опіки та піклування було вирішено: [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав; позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 154 Сімейного Кодексу України, захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006, рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 року, ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Встановлено, що відповідачка - [PERSON] свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток та підготовку до самостійного життя, не займається лікуванням та оздоровленням, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не забезпечує дитині право на здобуття освіти та розвиток особистості, не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідачка відзив на позов з доказами у спростування доводів позивача до суду не подала та не довела у судовому порядку виконання нею належним чином свої батьківських обов`язків відносно дочки. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданим позивачем у їх сукупності, суд дійшов висновку, про позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини. За положеннями ч.2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 3512, 00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідачки на користь дочки аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини відкритий у банківській установі, починаючи з 08.10.2025 до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Слід зазначити, що згідно із ст. 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною та суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Також, згідно із ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав та в даному випадку суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, з відповідачки на користь держави стягується судовий збір у розмірі 2422,40 грн (по 1211,20 грн за кожну позовну вимогу).

Outcome: approved