Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

ТзОВ «Коллект центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 30 червня 2021 року відповідач уклав Договір №5098460 із ТОВ «Мілоан», відповідно до якого товариство надало особі фінансовий кредит в сумі 15000грн із зобов`язанням повернути його разом із відсотками згідно умов Договору; ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором; надалі на підставі Договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором; 10.01.2023р. на підставі Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Враховуючи порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] станом на день подання позову має заборгованість в сумі 40107,16грн, що становить заборгованість за основним боргом, заборгованість за нарахованими процентами та комісіями; відтак просить присудити стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 30 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №5098460, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15000грн на строк 30 днів, процентна ставка 2,0%, який він зобов`язувався повернути разом із відсотками відповідно до умов кредитного договору; згідно Додатку №1 до Договору про споживчий кредит №5098460 від 30.06.2021 загальна вартість кредиту враховуючи строк кредитування становить 26850грн. Згідно Договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», останній набув право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №5098460 на день відступлення права вимоги первісним кредитором ТОВ «Мілоан» 26.01.2022р. заборгованість відповідача становить 24566,06грн, з яких 10718грн заборгованість за тілом кредиту, 11798,06 грн нараховані проценти на час відступлення права вимоги, 2050грн заборгованість з комісії, що так само вбачається із Витягу із реєстру боржників Договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022р. На підставі Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023р. право вимоги заборгованості за договором перейшло до позивача ТзОВ «Коллект Центр». Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №10-013/2023 від 10.01.2023р [PERSON] станом на 10.01.2023р. має заборгованість 40107,16грн, з яких 10718грн заборгованість за основним зобов`язанням, 27339,16грн заборгованість за нарахованими процентами, 2050грн заборгованість за комісіями. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Зазначене підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Разом з тим, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6) частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року в справі №910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 5 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, право кредиторів (як первісного так і нового) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, розмір заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №5098460 від 30 червня 2021 року становить 21768грн, з яких 10718грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9000грн - сума заборгованості за відсотками (15000 грн. х 2,0% х 30 днів = 9000грн), 2050грн - заборгованість за комісією. Із приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Коллект Центр» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2422грн 40коп, що підтверджено наданою позивачем платіжною інструкцією №0569260411 від 28 жовтня 2025 року. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1308,1грн (21768 х 100% : 40107,16= 54%; 2422,4грн. х 54% = 1308,1грн). При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу в сумі 16000грн., що підтверджуються письмовими доказами, а саме: Договором про надання правової допомоги №01-07/2024 від 1 липня 2024 року, що укладений між позивачем та адвокатським бюро «Лігал Ассістанс»; прайс-листом АО «Лігал Ассістанс»; Витягом з Акту №14 про надання правової допомоги від 30.09.2025 на суму 16000грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову частково, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: partial