Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

18.03.2025 [PERSON] звернулася до суду з наведеним позовом, в обґрунтування якого зазначала наступне. [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки: з кадастровим номером: 2320910100:05:033:0003, загальною площею 0,1000 га, вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та з кадастровим номером: 2320910100:05:033:0004, загальною площею 0,0044 га, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . За життя мати склала заповіт, яким заповідала вказане вище майно їй (позивачці). 18.02.2025 року вона звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Водночас постановою нотаріуса від 01.03.2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутності даних щодо реєстрації спадкоємця разом зі спадкодавцем за однією адресою проживання, а таким чином відсутності доказів проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем реєстрації спадкодавця [PERSON] була адреса: [ADDRESS] , а її (позивачки): [ADDRESS] , але починаючи з січня 2021 року вона проживала разом з матір`ю у будинку останньої до дня смерті [INFO] , оскільки мати потребувала допомоги у силу віку та стану здоров`я. На підставі викладеного, позивачка просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати права власності на житловий будинок і земельні ділянки, в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2025 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 09 год. 30 хв. 09.04.2025 року. В подальшому підготовче судове засідання було неодноразово відкладалось, останній раз на 11 год. 00 хв. 14.01.2026 року. Ухвалою від 09.05.2025 року з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Міністерства соціальної політики України витребувано інформацію щодо перетинання кордону України відповідачами та їх реєстрації як внутрішньо переміщених осіб. Ухвалою від 07.07.2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] . Змінено статус учасника справи - Василівської міської ради Запорізької області, з відповідача у справі, на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою від 27.11.2025 зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без руху і останньому встановлено строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою від 17.12.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Василівська міська рада Василівського району Запорізької області, про поновлення строку на прийняття спадщини, визнання таким, що прийняв спадщину, визнання права власності на частину спадкового майна, до спільного розгляду з первісним позовом, і первісний та зустрічний позови об`єднані в одне провадження. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2026 року підготовче провадження у справі було закрито та її призначено до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 09.02.2026 року, в подальшому розгляд справи було неодноразово відкладено, останній раз на 11 год. 30 хв. 20.03.2026 року. Учасники справи в дане судове засідання не з`явились, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. При цьому, позивачка та її представник первісні позовні вимоги підтримали, у задоволені зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] у неодноразово поданих суду заявах зазначала, що позов визнає (не уточнюючи який саме), а відповідач [PERSON] просив у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити з підстав наведених у ньому. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість подальшого здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи. В судовому засіданні 09.02.2026 року позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили первісний позов задовольнити, з підстав наведених у ньому. У задоволенні зустрічного позову відмовити. Допитана в судовому засіданні 09.02.2026 року свідок [PERSON] пояснила, що в 2021 році померла її баба [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . За декілька місяців до смерті баби внаслідок погіршення стану її здоров`я, позивачка (мати свідка) почала проживати разом з нею та доглядати, у зв`язку з чим [PERSON] склала заповіт на [PERSON] . В судовому засіданні 02.03.2026 року свідок [PERSON] пояснила, що до тимчасової окупації постійно проживала в м. Василівка Запорізької області. Раніше до виходу на пенсію працювала з [PERSON] на одному підприємстві. Крім того, вони разом відвідували «Молитвенний будинок». Свідку відомо, що [PERSON] мала трьох дітей, які проживали окремо від неї. Але з віком та погіршенням стану здоров`я [PERSON] потребувала стороннього догляду, у зв`язку з чим, її донька [PERSON] стала постійно проживати з нею та доглядати за останньою до дня її смерті. Перевіривши матеріали справи та надавши оцінку доказам наявним у ній, суд приходить до наступного висновку. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] у м. Василівка Запорізької області у віці 71 року померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.09.2021 року Василівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Василівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 16 т. 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав останній на підставі договору купівлі-продажу серії ААО № 366554, укладеного 02.06.1998 року та зареєстрованого 20.08.1998 року у Василівському районному бюро технічної інвентаризації Василівської районної ради Запорізької області (а.с. 19-20 т. 1). Крім того, відкрилася спадщина на земельні ділянки: з кадастровим номером: 2320910100:05:033:0003, загальною площею 0,1000 га, вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та з кадастровим номером: 2320910100:05:033:0004, загальною площею 0,0044 га, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП-02-0564, виданого [PERSON] на підставі рішення № 208 від 22.06.2000 року виконкому Василівської міської ради народних депутатів та Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2301009752014 від 30.07.2014 року та № НВ-2301009732014 від 30.07.2014 року, (а.с. 10-15, 21 т. 1). З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що загальна площа будинку складає 74,9 кв.м., а житлова 40,9 кв.м. (а.с. 201-205 т. 2). Про наявність родинного зв`язку між позивачкою [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого 16.05.1989 року Василівським райвідділом РАЦСу у Запорізькій області (а.с. 17 т. 1). Зміна прізвища позивачки підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 18 т. 1). Виходячи з матеріалів спадкової справи № 17/2025, [PERSON] 18.02.2025 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , про що внесено відповідні відомості до Спадкового реєстру за № 73671037 (а.с. 51, 58-59 т. 1). При цьому, виходячи з матеріалів спадкової справи, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Крім того, в матеріалах спадкової справи міститься заповіт, складений 14.07.2021 року за реєстровим № 314, відповідно до якого [PERSON] заповіла житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою [PERSON] (а.с. 60 т. 1). Виходячи з відповіді Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Василівської міської ради Запорізької області від 20.02.2025 вих. № 07-25/36, на день смерті [PERSON] була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою інших осіб зареєстровано не було (а.с. 75 зв. ст. т. 1). Постановою приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Вартановою О.С. від 01.03.2025 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутності даних щодо реєстрації спадкоємця разом зі спадкодавцем за однією адресою проживання, а таким чином відсутності доказів проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 76 т. 1). На підставі ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України) (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Як встановлюється положеннями частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Водночас спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та надані свідками покази, підстави недовіряти яким відсутні, та які підтвердили, що позивачка [PERSON] , постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що [PERSON] , відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Отже, суд вважає необхідним встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини та визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та відповідні земельні ділянки з кадастровим номером: 2320910100:05:033:0003, кадастровим номером: 2320910100:05:033:0004, що відповідає практиці Верховного Суду, викладеній в постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Василівська міська рада Василівського району Запорізької області, про поновлення строку на прийняття спадщини, визнання права власності на частину спадкового майна, суд виходить з наступного. [PERSON] у зустрічному позові зазначав, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на майно. Він є спадкоємцем першої черги. На момент відкриття спадщини він працював за кордоном (республіка Польща). Після 24.02.2022 року м. Василівка Запорізької області було тимчасово окуповано рф, що унеможливило доступ до нотаріальних та поштових послуг та відповідно подання заяви про прийняття спадщини. Отже, вважав, що ним пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому просив вказаний строк поновити та визнати за ним право власності на частку спадкового майна. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини день смерті особи в даному випадку (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). У разі перебування спадкоємця за межами території України такі дії можливо вчинити згідно до ст. 38 Закону України «Про нотаріат» шляхом звернення до консульства України. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду так і змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Судом встановлено, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, у тому числі в порядку ст. 38 Закону України «Про нотаріат», після смерті матері [PERSON] , починаючи з дати відкриття спадщини [INFO] по теперішній час не звертався. При цьому, обраний ним спосіб захисту щодо поновлення строку для прийняття спадщини та визнання права власності на частину спадкового майна не є належним та ефективним, на що звертав увагу суд в ухвалі від 27.11.2025, оскільки в даному випадку до суду мав би подаватися позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що в даному випадку відсутнє. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також задоволення первісного позову, суд вважає необхідним відмовити у зустрічному позові. Вирішуючи питання про розподіл судових витрати суд зазначає наступне. У первісному позові питання про розподіл судових витрат не порушувалось, а у зустрічному позові, в якому [PERSON] просив стягнути судові витрати з відповідачів, відмовлено.

Outcome: approved