Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) через представника [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства «Сетам» (надалі по тексту - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно трейдингова компанія» (далі по тексту - відповідач 2), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 3), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк» (далі - третя особа 1), [PERSON] (далі - третя особа 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Корпорейшн» (далі - третя особа 3), у якому просила визнати недійсними електронні торги 19.11.2018 із продажу майна (підстанція трансформаторна №27228, 2008 року випуску, що розташована адресою: [ADDRESS] - виносний трансформатор КТП №2585 недійсними, що були оформлені актом про проведені електронні торги №53228700/23-177 від 03.12.2018, протоколом від 19.11.2018 №372397; скасувати (визнати недійсним) акт про проведені електронні торги №53228700/23-177 від 03.12.2018. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.02.2019 року [PERSON] отримала листа від [PERSON] , в якому було повідомлено, 19.11.2018 було проведено електронні торги, на яких було продано підстанцію трансформаторну №27228, 2008 року випуску, що розташована за адресою: [ADDRESS] - виносний трансформатор КТП №2585), що підтверджується актом державного виконавця про проведені електронні торги від 03.12.2018 №53228700/23-177. В даному акті було вказано, що 19.11.2018 ДП «Сетам» здійснило реалізацію арештованого майна, а саме: підстанція трансформаторна №27228, 2008 р випуску, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці код 75:041:0009 шляхом проведення електронних торгів. Ціна продажу лота №311927 - 301 000,00 грн. без ПДВ, переможцем торгів визнано ТОВ «Українська аграрно трейдингова компанія». Проте, підстанція трансформаторна №27228, 2008 року випуску, що розташована за адресою: [ADDRESS] - виносний трансформатор КТП №2585) належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2014 року. Спірна трансформаторна підстанція відноситься до рухомого майна, а правочин щодо передання трансформаторної підстанції як рухомого майна між [PERSON] та [PERSON] від 22.07.2014 не потребував обов'язком нотаріального посвідчення та державної реєстрації, а тому цей договір є дійсним та породжує відповідні правові наслідки з моменту його вчинення. Позивач вважає проведені 19.11.2018 року електронні торги протиправними, а тому, вони підлягають визнанню недійними у судовому порядку. Позивач є власником майна, не являється боржником у виконавчому провадженні, а тому, відсутні підстави для звернення стягнення на належне їй майно. До того ж, зазначене рухоме майно не належить боржнику [PERSON] . У відзиві на позовну заяву представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вказує, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 761/18061/14-ц від 08.12.2016 року про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк». У рамках виконавчого провадження боржник не повідомляв виконавця про те, що спірне майно йому не належить. Електронні торги були проведені у відповідності до вимог порядку, [PERSON] не являється власником майна. Крім того, Київським апеляційним судом 06.03.2019 скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2017 у справі № 759/10131/17, на підставі якого [PERSON] здійснила перереєстрацію нерухомого майна боржника. В своєму рішенні суд констатував той факт що між [PERSON] та [PERSON] є дії які містять ознаки співпраці осіб із метою ухилення боржником від виконання рішення суду. Також [PERSON] на даний час фігурує в кримінальному проваджені, оскільки допомагає боржнику [PERSON] ухилятись від виконання рішення суду. Тому, просив суд відмовити у задоволенні позову. У поясненнях на позову заяву представник третьої особи ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» зазначає, що [PERSON] не виконує рішення суду у справі № 761/18061/14-ц, а електронні торги проведено у відповідності до вимог Порядку. Тому, просив суд відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву представник Державного підприємства «Сетам» вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів, ці порушення вплинули на результати торгів, законні інтереси позивача порушені, а тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідях на відзиви представник позивача додатково зазначає, що саме виконавець мав перевірити, кому належить майно. Повторно вказувала, що [PERSON] є власником спірного майна. У відзиві на позовну заяву представник третьої особи ТОВ «Бізнес Корпорейшн» вказує, що вважають фіктивним договір, за яким нібито власником майно являється [PERSON] , її фінансову неспроможність придбати майно. Також, на думку представника, його було укладено уже після того, як проведено електронні торги. Таким чином, на момент проведення електронних торгів майно належало [PERSON] , а [PERSON] лише фігурує в різних правочинах, пов`язаних з майном боржника, а тому, слід відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у поясненнях на позовну заяву. Інші відповідачі та треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У своїх заявах по суті справи проти позову заперечували. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова Н.А. від 26.02.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувано докази від ДП «Сетам» та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Ухвалою суду від 26.02.2019 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 22.04.2019 року до матеріалів справи долучено відзиви на позовну заяву, копії матеріалів виконавчого провадження, пояснення та відповідь на відзив. Постановою Київського апеляційного суду від 29.05.2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення наступного змісту. Заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на підстанцію трансформаторну № 27228, 2008 року випуску (виносний трансформатор КТП № 2585), що розташована за адресою: м. Київ, пров. Приладний, 4-а, літ. Т. Заборонено усім суб'єктам державної реєстрації речових прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо підстанції трансформаторної № 27228, 2008 року випуску (виносний трансформатор КТП № 2585), що розташована за адресою: м. Київ, пров. Приладний, 4-а, літ. Т. Протокольною ухвалою суду від 27.06.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, долучено документи, надані ДП «Сетам», відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 27.06.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 3 від 19.03.2019 року про закриття провадження у цивільній справі №761/7957/19; позовну заяву директора Товариства з обмеженою відповідальність «Бізнес Корпорейшен» Сердюка С.А. від 19.06.2019 року залишено без розгляду. Ухвалою суду від 27.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено її судовий розгляд; відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «Бізнес Корпорейшен» Пугача С.В. про призначення експертизи. Протокольною ухвалою суду від 05.09.2019 року відмовлено у доручення документів, наданих стороною позивача. Ухвалою суду від 05.09.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2019 року, зупинено провадження у даній справі до набранням законної сили рішенням суду у справі №761/26017/19. Ухвалою суду від 18.11.2025 року відновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 19.03.2026 року до матеріалів справи долучено пояснення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 761/18061/14-ц від 08.12.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитними договорами №151111К25 від 16 грудня 2011 року, №151111К31 від 16 грудня 2011 року, №151112К26 від 13 листопада 2012 року та №151113К5 від 25 квітня 2013 року, які укладені в рамках Генеральної кредитної угоди №151111N6 від 16 грудня 2011 року в сумі 5 238 239 євро та 30 361 756 гривень, а також судовий збір в сумі 3654 гривень 19.11.2018 року Державне підприємство «Сетам» на підставі поданих для проведення реалізації майна документів Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснило реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, а саме, підстанція трансформаторна № 27228, 2008 року випуску (виносний трансформатор КТП № 2585), що розташована за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці код 75:041:0009 бази даних міського земельного кадастру. Ціна продажу лота - 301 000,00 грн. без ПДВ. Переможець торгів учасник №9 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно трейдингова компанія». 03.12.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. складено Акт №53228700/23-177 про проведені електронні торги. Вважаючи себе власником підстанції трансформаторної № 27228 (виносний трансформатор ТП-2585), 2008 року випуску, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] звернулась до суду з даним позовом про визнання електронних торгів від 19.11.2018 року недійсними та скасування акту про проведені електронні торги №53228700/23-177 від 03.12.2018 року із посиланням на наявність у неї права власності на спірне майно за договором купівлі-продажу від 22.07.2014 року. Судом встановлено, що за умовами вказаного договору купівлі-продажу майна № 1 від 22 липня 2014 року, укладеного між фізичною особою підприємцем [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець передає майно, вказане у пункті 1.2 цього договору, у власність покупця після сплати покупцем обумовленої у цьому договорі суми за таке майно у порядку, встановленому цим договором, а покупець приймає належним чином оплачене майно на умовах цього договору. Згідно пункту 1.2 Договору купівлі-продажу предметом купівлі-продажу за цим договором є підстанція трансформаторна № 27228 (виносний трансформатор ТП-2585), 2008 року випуску, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункт 2.1 Договору купівлі-продажу продаж майна вчиняється за 400 000грн. Ціна продажу сплачується готівкою та її отримання підтверджується письмовою розпискою покупця. Згідно пунктів 3.1, 3.2 Договору купівлі-продажу право власності на майно переходить від продавця до покупця в момент укладення цього договору та за умов отримання продавцем у повному обсязі ціни продажу за цим договором. Передача майна здійснюється за актом приймання-передачі, який складається сторонами. Також, 22 липня 2014 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був підписаний акт приймання-передачі майна за Договором купівлі-продажу майна, яким засвідчено, що відповідно до умов Договору купівлі-продажу покупець прийняв, а продавець передав майно, а саме: підстанцію трансформаторну № 27228 (виносний трансформатор ТП-2585), 2008 року випуску, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року у справі № 761/26017/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу майна (підстанція трансформаторна № 27288 (виносний трансформатор ТП - 2585) № 1 від 22 липня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Як встановлено судами під час розгляду справи № 761/26017/19, трансформаторна підстанція № 27228, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] та була реалізована на прилюдних торгах у рахунок погашення боргу [PERSON] у розмірі 5 238 239,23 євро та 30 361 756,12 грн. перед АТ «Укрексімбанк», який стягнуто рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 8 червня 2016 року у цивільній справі № 761/18061/14-ц. Вказана трансформаторна підстанція була придбана ТОВ «Українська аграрно-трейдингова компанія» та 22 грудня 2018 року продана ТОВ «Бізнес Корпорейшн» на підставі договору купівлі-продажу. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, 22 грудня 2018 року зареєстровано право приватної власності ТОВ «Бізнес Корпорейшн» на нежитлову будівлю - підстанцію трансформаторну № 27228, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з фіктивності укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу майна № 1 від 22 липня 2014 року, оскільки відсутні належні докази, які б свідчили про проведення розрахунків між [PERSON] та [PERSON] за оспорюваним договором у сумі 400 000 грн., передача придбаного [PERSON] майна на підставі акту приймання-передачі фактично не відбулась. Згідно наявного у матеріалах справи висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів встановлено, що на досліджувані документи, а саме оспорюваний договір купівлі-продажу, розписку, складену [PERSON] про отримання ним грошових коштів у розмірі 400 000грн від [PERSON] , та акт приймання-передачі майна, підписаного [PERSON] та [PERSON] , здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивий для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання їх реквізитів, у зв`язку з чим відсутня можливість встановити, в який період часу були виконані записи і підписи, нанесення друкованого тексту. Оспорюваний договір був укладений без мети створення юридичних наслідків та має ознаки фіктивності, що є підставою для визнання його недійсним у порядку, передбаченому статтею 234 ЦК України. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року за №2831/2 (надалі по тексту Порядок), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідач ДП «Сетам» уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи реалізації майна, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, на організацію та проведення електронних торгів, торгів за фіксованою ціною та на виконання інших функцій, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим цим наказом. Згідно п. 1 Розділу VIII Порядку, після закінчення електронних торгів (закінчення строку аукціону з урахуванням його можливого продовження) на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів за лотом. До протоколу вноситься така інформація: дата і час початку та завершення електронних торгів; реєстраційний номер лота; назва лота; стартова ціна та ціна продажу лота, цінові пропозиції учасників, особливі ставки купівлі лота учасників, якщо вони мали місце; сума сплаченого гарантійного внеску; розмір винагороди за організацію та проведення електронних торгів, яку повинен сплатити переможець електронних торгів, та реквізити рахунку для її сплати; відомості про переможця електронних торгів (унікальний реєстраційний номер учасника); дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота; реквізити рахунку відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця), на який необхідно перерахувати кошти за придбане майно. Не пізніше наступного робочого дня Система розміщує аналогічний протокол електронних торгів за лотом з повною інформацією про переможця електронних торгів в особистому кабінеті переможця. У протоколі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує його особу, місце проживання та номер контактного телефону (за наявності). У разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, код за ЄДРПОУ, місцезнаходження та номер контактного телефону (за наявності). У разі визнання електронних торгів такими, що не відбулися, у протокол електронних торгів вноситься відповідна підстава. До протоколу електронних торгів можуть бути внесені й інші відомості. Протокол електронних торгів підписується Організатором та не пізніше наступного робочого дня з дня формування Системою розміщується у відповідному особистому кабінеті відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця). За умовами п. 1 Розділу X вказаного Порядку, на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно . Згідно п. 8 та п. 9 Розділу X Порядку, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно. Враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів прийнятих відповідно до Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦK України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановленого законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У Постанові Верховного суду України від 13.04.2016 у справі № 6-2988цс15, вказано, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Окрім того, у вказаній постанові зазначено, що при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок про те, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17. Тобто для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (див. пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24). Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За умовами ч.1 ст 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (див. пункт 53 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20). В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. З урахуванням встановлених у даній справі обставин, [PERSON] власником підстанції трансформаторної № 27288 (виносний трансформатор ТП - 2585 не являється, адже судовим рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу майна № 1 від 22 липня 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Таким чином, станом на час проведення електронних торгів власником майна був боржник [PERSON] , а не позивач [PERSON] , а тому, законні права та інтереси позивача проведеними 19.11.2018 року електронними торгами не порушуються. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed