Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивача [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє - адвокат Шевченко С.М., звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.Заява обґрунтована тим, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука у справі № 537/326/26 від 04.03.2026 року, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Разом з тим, при ухваленні вказаного рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи. При подачі позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору у розмірі 1331 грн 20 коп., яка додана до позовної заяви. Для захисту своїх прав та інтересів позивач уклала договір про надання правової допомоги № 7-АО/26 від 15 січня 2026 року з адвокатом Шевченком С.М.. Фактичні витрати на правничу допомогу склали 5 000 (п`ять тисяч) гривень, що підтверджується доданими до позовної заяви документами. За викладених обставин просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] , користь судовий збір у розмірі 1 331,20 грн та 5 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. 13.03.2026 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Глушко Л.А., подано до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої зазначено, що представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якого останній просить суд постановити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. Заява є необґрунтованою, а докази понесених витрат на правничу допомогу неналежними. Відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позовні вимоги, то ж, згідно норм ЦПК України, з відповідача на користь позивача не може бути стягнута вся сума сплаченого позивачкою судового збору, а лише половина. Наявний у матеріалах справи документ під назвою "Детальний опис наданих послуг" який є ксерокопією паперового документу (не електронним документом) - не містить підпису адвоката. Крім того, предметом надання правничої допомоги у вказаному документів є не консультації і послуги клієнту щодо розірвання шлюбу, які б відповідали предмету та суті спору, а "…про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ". Також, позивачем по справі та її представником на час ухвалення судом рішення у справі не було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрату на правничу допомогу, що відповідає предмету спору у справі 537/326/26. Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Рахунок на оплату містить відомості про послуги - "Юридичні послуги згідно договору №07-АО/26 від 15 січня 2026 року". Згідно розділу 1 договору №07-АО/26 від 15 січня 2026 року містить відомості про обсяг юридичних послуг серед яких є також "складення і подача до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO] ", що не є предметом позову у даній справі. З умов додаткової угоди до договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2026 року (посилання на номер договору відсутній) вбачається, що сторони досягли взаємної згоди щодо розміру гонорару у фіксованому розмірі 5000,00 грн., в обсязі передбаченому цією додатковою угодою (п. 1 Додаткової угоди). При цьому, підпунктом 2.3 цієї додаткової угоди визначено, що в обсяг правничої допомоги входить зокрема й "складення і подача до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] [INFO] ", що не є предметом позову у даній справі та не пов`язані з розглядом справи №537/326/26. З огляду на викладене, докази подані стороною позивача на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу є неналежними та недопустимими. За викладених обставин. Просить суд здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з відповідача 50% від сплаченої позивачем суми судового збору. У стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити у повному обсязі. Розгляд справи провести за відсутності відповідача [PERSON] та його представника - адвоката Глушко З.В. 16.03.2026 представником позивача [PERSON] - адвокатом Шевченко С.М. подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких останній вказав, що під час підготовки та подання позовної заяви у тексті детального опису наданих послуг відповідно до договору № 7-АО/26 від 15 січня 2026 року було допущено технічну помилку. Правова допомога, надана ним відповідно до договору про надання правової допомоги №7-АО/26 від 15 січня 2026 року, а також підтверджена додатковою угодою, актом виконаних робіт та платіжними документами, надавалася саме у зв`язку з представництвом інтересів позивачки [PERSON] у справі про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON] . Таким чином, понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи та підлягають компенсації у порядку, визначеному ЦПК України. Просив врахувати зазначені пояснення при вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення. 17.03.2026 представником позивача [PERSON] - адвокатом Шевченко С.М. подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких останній вказав, що ним надавалася правова допомога [PERSON] у справах про стягнення аліментів на утримання дитини та про розірвання шлюбу. Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги № 7-АО/26 від 15 січня 2026 року було визначено загальний розмір гонорару адвоката, який склав 5 000 грн, з них 4 000 грн - оплата послуг адвоката у справі про розірвання шлюбу, а 1 000 грн - оплата послуг адвоката у справі про стягнення аліментів. Таким чином, понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи та підлягають компенсації у порядку, визначеному ЦПК України. Просить врахувати зазначені пояснення при вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Також, просив провести судовий розгляд справи, призначений на 11 год 45 хв. 24.03.2026 р., без участі позивачки та її представника. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шевченко С.М. в судове засідання не з`явилися, при цьому у додаткових поясненнях представник позивача просив розгляд справи проводити у їх відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Глушко З.В. в судове засідання не з`явилися, при цьому у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просила розгляд справи проводити у їх відсутність. З урахуванням вимог ч.4 ст.. 270 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи пов`язані із розглядом процесуального питання, суд прийшов до такого. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню ст. 270 ЦПК України і зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у ч. 1 ст. 270 ЦПК України підстав. Відповідно до п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 березня 2026 року позов задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] , і [PERSON] , зареєстрований 12 лютого 2021 року у Кременчуцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис за № 04.Позивачу [PERSON] , яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, залишено прізвище набуте у шлюбі - « [PERSON] ». Судом не було вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 26 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з п. 4 ч. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар (ч.1 ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 30 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано надано: - копію договору про надання правничої (правової) допомоги №7-АО/26 від 15 січня 2026 року, укладеного між адвокатом Шевченко С.М. та позивачем [PERSON] , додаткову угоду до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 15 січня 2016 року, детальний опис наданих послуг від 21 січня 2026 року та рахунок фактуру №7-АО/26 від 15 січня 2026 року. Як вбачається з п.4 Договору про надання правничої (правової) допомоги №7-АО/26 від 15 січня 2026 року, сторони погодили, що вартість та конкретний обсяг юридичних послуг адвоката, передбачених договором, визначається в додаткових угодах цього Договору, є конфіденційною інформацією та не підлягає розголошенню. Згідно п.1 Додаткової угоди до Договору про надання правничої (правової) допомоги №7-АО/26 від 15 січня 2026 року, сторони досягли взаємної згоди щодо розміру гонорару (винагороди, вартості послуг) за правничу (правову) допомогу, що надається Адвокатом Клієнту відповідно до мов договору, яка визначається у фіксованому розмірі та складає 5 000 грн., в обсязі передбаченому цією Додатковою угодою. Обсяг правничої (правової) допомоги(юридичних послуг), яка надається Адвокатом Клієнту відповідно до мов Договору та цієї Додаткової угоди включає в себе: консультування Клієнта з питань предмету цієї Додаткової угоди; підготовка необхідних документів, складання і подача позову про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; складення в подача до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини- [PERSON] , [INFO] ; участь у судових засіданнях по даних справах (пп. 2.1.,2.2.,2.3 п.2 Додаткової угоди). Як встановлено судом із наданих додаткових пояснень адвокатом Шевченко С. М., оплата послуг адвоката у справі про розірвання шлюбу склала - 4 000 грн, а оплата послуг адвоката у справі про стягнення аліментів склала 1 000 грн. Згідно платіжної інструкції №@2PL.1.491560191 від 16.01.2026, позивачем [PERSON] сплачено за юридичні послуги адвокату Шевченко С.М. 5 000 грн. Суд не приймає до уваги детальний опис наданих послуг від 21 січня 2026 року, оскільки останній не містить підпису адвоката. За викладених обставин, на підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що представником позивача підтверджено факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме в розмірі 4 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу сплачений судовий збір у розмірі 1 331 грн 20 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно з ст. 142 ЦПК України та ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, ураховуючи все вищенаведене та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований стороною позивача факт надання адвокатом Шевченко С.М. професійної правничої допомоги у справі на суму 4 000,00 грн, за відсутності клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 1 331 грн 20 коп., а також те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви у відповідності до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та понесених витрат зі сплати судового збору - 2 665 грн 60 коп (2000 грн + 665,60 грн).

Outcome: partial