Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У травні 2025 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просять: - зняти арешт нерухомого майна, зареєстрований 26.04.2005 за №1918919, реєстратор: Четверта київська державна нотаріальна контора, 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2-Д; підстава обтяження: постанова АК№251712 від 14.12.2004, ВДВС Подільського РУЮ м. Києва; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник [PERSON] , 1950 р.н.; додаткові дані: р.№56, вх.352, а також погасити запис №1918919 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; 1) визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на успадковане за заповітом майном, а саме: квартиру [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на успадковане за заповітом майном, а саме: - житловий будинок [ADDRESS]); - земельну ділянку прощею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221485801:01:018:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - земельну ділянку прощею 0,4010 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221485801:01:018:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; - 1/3 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку прощею 2,400 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район (колишній Васильківський район), Вільшано-Новоселицька сільська рада, кадастровий номер: 3221485800:06:009:0027, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - 1/3 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку прощею 2,400 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район (колишній Васильківський район), Вільшано-Новоселицька сільська рада, кадастровий номер: 3221485800:06:009:0028, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , та після смерті якої залишилося спадкове майно. Заповітом, посвідченим 21.02.2023 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерін К.А. та зареєстрованим в реєстрі за №193, [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), а інше належне їй нерухоме майно, а саме: -житловий будинок [ADDRESS]); -земельну ділянку прощею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221485801:01:018:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); -земельну ділянку прощею 0,4010 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221485801:01:018:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; -1/3 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку прощею 2,400 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район (колишній Васильківський район), Вільшано-Новоселицька сільська рада, кадастровий номер: 3221486800:06:009:0027, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; -1/3 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку прощею 2,400 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район (колишній Васильківський район), Вільшано-Новоселицька сільська рада, кадастровий номер: 3221486800:06:009:0028, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Позивачі в межах шестимісячного строку звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ткаленко Ольги Іванівни із заявами про прийняття спадщини за заповітом, однак приватним нотаріусом винесено постанову вих. №21/02-31 від 06.05.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту №425446835 від 05.05.2025, Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна, у вказаному реєстрі наявний реєстраційний запис за №1918919 про арешт нерухомого майна, накладений Четвертою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АК № 251712, виданої відділом ДВС у Подільському РУЮ міста Києва 14.12.2004. Позивачами з`ясовано, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено вказаний арешт, у Подільському відділі ДВС у м. Києві відсутнє у зв`язку з його фактичним знищенням, крім того, відсутні й будь-які інші відкриті виконавчі провадження щодо такого майна. Відповідно до копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АК№241712 від 14.12.2004, наданої Київським державним нотаріальним архівом, стягувачем виступало Головне Київське міське управління у справах захисту прав споживачів, а стягувався штраф у розмірі 289 грн. Відповідно до відповіді Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспожислужба) вих.№15.1.4-3/21754 від 21.10.2024, наданої на запит представника Позивачів, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів повідомила, що не є правонаступником Державного комітету України у справах захисту прав споживачів (Держспоживзахисту), яким було утворене Головне Київське міське управління у справах захисту прав споживачів. Отже, станом на дату подання позову до суду стягувач ліквідований як юридична особа та не має правонаступників, а тому відсутній суб`єкт який уповноважений звернутися до реєстраційних органів з заявою про зняття заборони з майна спадкодавця. Таким чином, оскільки арешт майна після закриття провадження не був знятий державним виконавцем та продовжує діяти, а стягувач ліквідований та не має правонаступників, позивачі звернулися до суду із даним позовом з метою відновлення своїх порушених прав як спадкоємців до майна померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 26.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника позивачів про розгляд справи за його відсутності. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . До складу спадщини [PERSON] увійшло наступне майно: -квартира [ADDRESS] , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського виконкому 24.03.1995; -житловий будинок [ADDRESS]), який належав останній на підставі договір купівлі-продажу від 14.05.2018 та зареєстрованого в реєстрі за №625 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2006 за №1710; -земельна ділянка прощею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221485801:01:018:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала останній на підставі договір купівлі-продажу від 14.05.2018 та зареєстрованого в реєстрі за №629 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2006 за №1713; -земельна ділянка прощею 0,401 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221485801:01:018:0014, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка належала останній на підставі договір купівлі-продажу від 14.05.2018 та зареєстрованого в реєстрі за №633 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2006 за №1713; -1/3 частка в праві спільної часткової власності на земельну ділянку прощею 2,400 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район (колишній Васильківський район), Вільшано-Новоселицька сільська рада, кадастровий номер: 3221485800:06:009:0027, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД №945428 від 29.12.2007; -1/3 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку прощею 2,400 га, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район (колишній Васильківський район), Вільшано-Новоселицька сільська рада, кадастровий номер: 3221485800:06:009:0028, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД №945431 від 29.12.2007. Після смерті [PERSON] позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ткаленко О.І. із заявами про оформлення своїх спадкових прав як спадкоємців до майна померлої за заповітом. Разом з цим, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ткаленко О.І. від 06.05.2025 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, що належало [PERSON] , оскільки при перевірці необхідних документів нотаріусом було встановлено наявність арешту на все майно спадкодавця та відсутність можливості зняття арешту з майна у позасудовому порядку, оскільки нотаріусом було встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис за №1918919 про арешт нерухомого майна, накладений Четвертою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АК № 251712, виданої відділом ДВС у Подільському РУЮ міста Києва 14.12.2004. З метою з`ясування причин накладення арешту [PERSON] звернулася до Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ). Листом №163324 від 31.10.2023 вказаний відділ ДВС повідомив, що перевіркою даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, було встановлено, що станом на 31.10.2023 виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають. Надати інформацію на підставі якого виконавчого документу було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на невизначене майно, все майно, яке належить [PERSON] на підставі власності, не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Відповідно до номенклатури справ Відділу, п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (втрата чинності від 19.07.2017), розділу XI п. 2 Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву Відділу, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Після проходження вищезазначеного строку виконавчі провадження вилучаються для знищення. Додатково було повідомлено, що відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що позивачі позбавлені можливості у позасудовому порядку зняти арешт із майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] , та у зв`язку з цим реалізувати у повній мірі свої права як спадкоємців до майна померлої за заповітом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Із встановлених судом обставин вбачається, що на час звернення з позовною заявою до суду наявність арешту на майно спадкодавця позбавляє позивачів вільно розпоряджатися спадковим майном та отримати свідоцтво про право на спадщину. Суд не вбачає підстав для продовження обтяження на майно. При цьому суд враховує, що будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин відповідачем до суду не подано. Враховується і те, що у листі №163324 від 31.10.2023 відповідач вказав, що станом на 31.10.2023 виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відповідача не перебували та не перебувають. Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту, накладеного Четвертою київською державною нотаріальною конторою 26.04.2005 за номером 1918919 на підстави постанови АК№251712, виданої Відділом державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва 14.12.2004, на об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, що належало [PERSON] , 1950 р.н., а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна [PERSON] . Щодо вимог позивачів про визнання права власності за позивача за заповітом суд зазначає наступне. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) та у постанові Великої Палата Верховного Суду від 03.05.2023 р. у справі №463/3251/22. Таким чином, установивши, що позивачі як спадкоємці після смерті [PERSON] не були залучені стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на все майно останньої, то належним способом захисту прав позивачів є звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] за свого життя склала заповіт, згідно якого належне їй майно заповіла [PERSON] та [PERSON] , які, як встановлено судом, є сином на онукою спадкодавця відповідно. Відповідно до постанови вих. №21/02-31 від 06.05.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаленко Ольгою Іванівною, спадкоємцями [PERSON] згідно матеріалів спадкової справи та заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріною Анатоліївною 21.02.2023 за реєстровим номером №193 є [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці, в тому числі ті, що мають право на обов`язкову частку в спадщині, та переживше подружжя відсутні. Між позивачами відсутній спір про спадкове майно, оскільки позовна заява подана обома спадкоємцями і майно спадкується згідно заповіту. Враховуючи висновок суду про те, що арешт на майно спадкодавця підлягає скасуванню шляхом його зняття, наявні в справі докази та приписи чинного законодавства свідчать дають підстави суду зробити висновок про те, що вимоги позивачів про визнання за ними права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved