Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

16.02.2026 року позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №1363-9257 від 13.03.2024 про стягнення заборгованості в розмірі 31690,00 грн, яка утворилася станом на 19.01.2026, посилаючись на те, що відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе договірні зобов`язання. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.02.2026 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. При цьому фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося, на підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 13.03.2024 між позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1363-9257, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 8300,00 грн, строком 300 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі: 2,50 % за кожен день користування кредитом протягом базового періоду, що становить 14 днів, 2,50% за кожен день користування кредитом протягом всього строку дії договору за виключенням базового періоду (п.п.4.1, 4.2, 4.12, 4.15, 10.1, 10.2 Договору); реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 290158,11 % (п.4.13 договору) (а.с.11-19). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Стаття 1048 ЦК України, визначає право позикодавця одержати від позичальника проценти від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, в ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, саме такий електронний договір №1363-9257 від 13.03.2024 на умовах пропозиції (оферти) був укладений між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , акцептований останнім шляхом підписання електронним підписом з цифровим ідентифікатором С3894 (а.с.19 зворот). Статтями 526, 629, 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивач зі свого боку зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 8300,00 грн, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №1363-9257 від 13.03.2024 року, довідкою про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay (а.с.31, 32). Відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Згідно наданого розрахунку (а.с.33-41), розмір заборгованості за кредитним договором від 13.03.2024 року станом на 06.01.2025 року (300 днів) становить: 8092,50 грн тіло кредиту, 51230,63 грн проценти за користування кредитом, а всього 59323,13 грн. Разом з тим, кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до боржника програми лояльності у вигляді часткового списання процентів за користування кредитом у сумі 27633,13 грн, за умови погашення боржником 31690,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8092,50 грн, за процентами 23597,50 грн. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору, що становить 1331,20 грн.

Outcome: approved