Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

03.02.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Комунального підприємства «Київблагоустрій» Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення матеріальної шкоди. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.09.2021 року позивач просить: -стягнути з Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] солідарно 4 046 450,00 грн. (Чотири мільйона сорок шість тисяч чотириста п`ятдесят грн. 00 коп.) матеріальної шкоди; -стягнути з Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] солідарно 4 000 000,00 грн. (Чотири мільйона грн. 00 коп.) моральної шкоди; -стягнути з Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] солідарно 2 240 000 грн. (два мільйони двісті сорок тисяч) грн. 0 коп. упущеної вигоди; -стягнути з Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь [PERSON] солідарно судові витрати. Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона здійснювала підприємницьку діяльність за адресою [ADDRESS] в окремій будівлі (нежитлове приміщення), яка належить їй на праві власності, і яку використовувала як заклад громадського харчування (кафе). Право власності на дану будівлю підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 63850461 від 19.07.2016 року. Зазначає, що на земельну ділянку, на якій була побудована дана будівля, була зроблена проектна документація, а сама будівля мала технічний паспорт, який був зареєстрований в Київському міському БТІ (інвентаризаційна справа № 45983). Однак, 29.01.2018 року та 30.01.2018 року працівниками КП «Київблагоустрій» дана будівля була демонтована хоча жодних судових рішень щодо її демонтажу не приймалось, а працівників ДВС при подіях які мали місце 29.01.2018 року та 30.01.2018 року не було. На підставі ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ, положень ст. 41 Конституції України, статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням Звіту № 82/09-21 від 07.09.2021 року про оцінку майна - нежитлової будівлі позивачка просить стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду у сумі 4 046 450,00 грн. Крім того, позивачка зазначила, що захист та гарантування недоторканості власності є головним завданням будь-якої демократичної держави, а руйнування її власності завдало їй значних моральних страждань. Він не має можливості відновити свою власність, не може здати її в оренду. З огляду на вказані обставини, на підставі ст. 23 Цивільного кодексу України, з урахуванням практики ЄСПЛ, глибини, характеру та тривалості душевних страждань і нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також того, що неправомірні дії відповідачів спричинили порушення її права, гарантованого Конституцією України, позивачка просила стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у сумі 4 000 000,00 грн. Зазначаючи, що від незаконного знищення майна позивачці також були завдані збитки від неодержаного доходу здачі в оренду приміщення за період з 01 лютого 2018 року по 01 червня 2021 року по діючим договорам оренди, а саме Договору оренди нежитлового приміщення від 23 травня 2017 року та Договір оренди 10/1 від 30 жовтня 2017 року у розмірі 2 240 000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021 року справа була передано до провадження судді Рибака М.А. 13.05.2021 від КП «Київблагоустрій» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. У відзиві щодо процедури проведення самоврядного контролю за станом благоустрою територій, зокрема вказано, що 22.01.2018 року інспектором КП «Київблагоустрій» під час проведення самоврядного контролю за благоустроєм міста Києва по вул. Сабурова, 18 в Деснянському районі м. Києва було виявлена споруду, яка за своїми зовнішніми характеристиками мала ознаки тимчасових споруд, оскільки була встановлена без заглибленого фундаменту, складались із збірно-розбірних конструкцій та не мала жодних ознак нерухомого майна. З метою з`ясування наявності/відсутності дозвільної документації на її розміщення складено припис № 1801118. Вказаним приписом запропоновано надати дозвільну документацію на розміщення ТС, а у разі її відсутності - здійснити демонтаж власними силами. Такі дії по складанню припису, вчинені інспектором КП «Київблагоустрій» у межах наданих повноважень, у порядку та у спосіб, що встановлені рішеннями органу місцевого самоврядування - Київської міської ради (п. 20.2.1, 20.2.11 Правил благоустрою м.Києва, Положення про головного інспектора та інспекторів з благоустрою м.Києва, затвердженого рішенням КМР від 23.10.2013 № 246/9734 «Про міський благоустрій»). Сам припис не є рішенням про демонтаж, не встановлює вину певної особи у самовільному розміщенні, а вноситься з метою з`ясування наявності/відсутності документів дозвільного характеру. Питання правомірності/неправомірності розміщення того чи іншого елементу благоустрою вирішується на підставі наданих документів згідно вимог приписів. КП «Київблагоустрій» не наділено повноваженнями щодо прийняття рішень про демонтаж самовільно встановлених елементів благоустрою. Органом, який приймає рішення про примусовий демонтаж тієї чи іншої споруди у м.Києві, фактично є Департамент міського благоустрою виконавчого органу КМР (КМДА), який визначає юридичну долю такої споруди, її статус самовільно розміщеної. Дії з демонтажу вчинялися на виконання доручення Департаменту, яке є чинним КП «Київблагоустрій» під час проведення демонтажу діяв в межах повноважень, доручення Департаменту на демонтаж є чинним, відповідно відсутні всі елементи цивільного правопорушення, що виключає відповідальність за шкоду, земельна ділянка не передавалась у власність чи користування саме позивачу, споруда не має всіх складових об`єкту нерухомого майна, поштова адреса споруді не присвоювалась, підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, збитків у виді упущеної вигоди відсутні. У додаткових поясненнях акцентовано увагу на тому, що необхідною підставою для притягнення органу влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою, а відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. У той же час, у матеріалах справи відсутні докази протиправності/вини дій відповідачів, оскільки що позивачем не оскаржувалися припис та доручення відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. 28.05.2021 до суду надійшов відзив Департаменту міського благоустрою виконавчого органу КМР (КМДА), в яких третя особа просила відмовити у задоволенні позову. По суті спору зазначено, що необхідною підставою для притягнення органу влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою, а відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. У той же час, у матеріалах справи відсутні докази протиправності/вини дій відповідача та третьої особи, враховуючи те, що позивачем не оскаржувалися припис та доручення відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди та збитків від неодержаного доходу здачі в оренду знищеного приміщення, у розмірі заявленому позивачем. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-744 від 14.07.2023 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2023 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2023 року прийнято справу до провадження суддею Матвєєвою Ю.О, призначено до підготовчого розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року по справі призначено судову будівельну-технічну експертизу. У зв`язку з призначенням судом експертизи зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта. 19.08.2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 4180/24-42 від 24.07.2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 відновлено провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представник позивача Чередник С.В. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначила, що діями відповідачів їй було заподіяно матеріальну шкоду, а також моральну шкоду, яка полягає в приниженні її як людини та підприємця. Припис, на підставі якого було здійснено демонтаж нежитлового приміщення, був незаконний та не вручений їй в передбачений законом спосіб. Представник відповідача Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Харченко М.В. в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову із міркувань, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Представник відповідача комунального підприємства «Київблагоустрій» Косянчук Л.Г. в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Вказуючи на правомірність дій та відсутність вини відповідачів посилається на те, що винесення припису в порядку здійснення самоврядного контролю, прийняття рішення про демонтаж, проведення демонтажу на виконання доручення Департаменту, - відповідало положенням Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008, Положення про головного інспектора та інспекторів з благоустрою м. Києва, затвердженого рішенням КМР від 23.10.2013 № 246/9734, Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу КМР (КМДА) від 17.05.2013 № 711. Серед іншого зазначала, що на разі зазначені припис № 1801118 від 22.01.2021 року та доручення № 064-516 від 24 січня 2018 року є чинним та не оспорені, що виключає склад цивільного правопорушення та, відповідно, наявність підстав для відшкодування шкоди. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Однак, порядок та підстави відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень визначені ст. 1173 ЦК України. Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (спеціальний делікт). Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що саме незаконні рішення, дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з наведених елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 у справі № 916/336/17. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Підставами для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України є наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача і причинний зв`язок між його діями та шкодою, і ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 757/63349/19-ц, від 10 серпня 2021 року у справі № 761/17150/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 757/23946/21-ц. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 22.01.2018 року інспектором КП «Київблагоустрій» в порядку здійснення самоврядного контролю за благоустроєм міста Києва складено Припис № 1801118 з метою отримання дозвільних документів на розміщення на земельній ділянці комунальної власності споруди по [ADDRESS] . За приписами підпункту 13.3.2. пункту 13.3. Правил благоустрою міста Києва у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту. У відповідності із п. 13.3.3 Правил благоустрою м. Києва, рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі). Згідно з Положенням про Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу КМР (КМДА) (далі - Положення), затвердженим розпорядженням виконавчого органу КМР від 27.01.2011 № 94, Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу КМР (КМДА), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підпорядкований КМР, з питань виконання функцій державної виконавчої влади - відповідним центральним органам державної виконавчої влади. Пунктом 6 Положення визначено, що Департамент має право, зокрема, здійснювати в установленому порядку заходи з демонтажу та очищення території міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених (встановлених) тимчасових споруд, малих архітектурних форм, елементів благоустрою, рекламних носіїв, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів у місті Києві тощо та давати доручення на їх демонтаж (пункт 6.7); давати в межах повноважень профільним структурним підрозділам районних у місті Києві державних адміністрацій з питань благоустрою, цивільного захисту, охорони праці та підпорядкованим комунальним підприємствам обов`язкові для виконання доручення та контролювати їх виконання (пункт 6.25). Таким чином, Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є контролюючим органом у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж самовільно встановлених елементів благоустрою та вживає відповідні заходи примусового характеру. 24 січня 2018 Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийняв рішення, яким доручив КП «Київблагоустрій» невідкладно вжити заходів шляхом демонтажу споруди по вул. Сабурова, 18 у Деснянському районі м.Києва (доручення № 064-516 від 24 січня 2018). У подальшому було здійснено демонтаж тимчасової споруди, про що складено акт проведення демонтажу та елементи споруди перевезені на майданчик тимчасового зберігання. Згідно зазначити, що відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 826/10330/17 (провадження № 11-1264апп1) органом, що вживає заходи із демонтажу є Департамент міського благоустрою, що передбачено у пункті 13.3.2. Правил. При цьому КП «Київблагоустрій» делеговані повноваження суб`єкта владних повноважень в частині забезпечення благоустрою міста Києва (проведення демонтажу) передбачені Положенням про Департамент міського благоустрою, які були реалізовані ним у цій справі, як владні управлінські функції при виконанні рішення зазначеного Департаменту». Враховуючи викладене, КП «Київблагоустрій» під час складання Припису в порядку здійснення самоврядного контролю, проведення демонтажу на виконання доручення Департаменту міського благоустрою були реалізовані владні управлінські функції. У даній справі, яка розглядається, земельна ділянка (код. зем. ділянки 62:009:0086) за адресою: [ADDRESS] належить до комунальної власності, а тому у КП «Київблагоустрій» були наявні правові підстави для проведення обстеження будівель і споруд, що на ній розташовані та, за наявності підстав, видавати приписи, а у Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу КМР (КМДА), відповідно - на прийняття рішення у формі доручення про вжиття заходів шляхом демонтажу цих споруд, у випадку ненадання власником дозвільних та правовстановлюючих документів у строк, зазначений в приписі. Суд в даному випадку надає оцінку наявності повноважень на вчинення відповідних рішень, а не їх правомірності та законності. Звертаючись до суду із даним позовом позивач вказувала на те, що належне їй на праві власності приміщення (кафе) було знесено через незаконні дії відповідачів, що завдало їй матеріальної та моральної шкоди. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що позивачка не довела належними і допустимими доказами факт завдання їй як моральної так і матеріальної шкоди відповідачами, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та настанням тих негативних наслідків, про які вона вказує. Так, позивачка в судовому засіданні зазначила, що нею не було оскаржено припис № 1801118 від 22 січня 2021 року та доручення Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 064-516 від 24 січня 2018 року, як форми рішень суб`єктів владних повноважень, у встановленому законом порядку. Отже судове рішення про скасування вказаного припису та доручення, а дії чи бездіяльність відповідачів були визнанні неправомірними, відсутнє. Незгода позивачки з вказаним приписом № 1801118 від 22 січня 2021 року та доручення № 064-516 від 24 січня 2021 року, які вона вважає юридично нікчемними, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди. Позивачкою не було реалізовано свого права на оскарження рішення (дій) відповідачів щодо демонтажу споруди, винесення припису № 1801118 від 22 січня 2021 року та доручення № 064-516 від 24 січня 2021 року. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювана і шкодою є обов`язком позивача. Доказів завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачами суду надано не було, а незгода позивача із діями та рішеннями відповідачів не свідчить безспірно про завдання їй матеріальної та моральної шкоди та не підтверджує протиправність поведінки відповідачів, причинного зв`язку між шкодою та протиправною відповідача та вини заподіювачів шкоди (відповідачів). Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19. Та обставина, що позивачкою було подано до поліції заяву про вчинення злочину не є належним способом захисту свого права власності у даних правовідносинах, оскільки таке право підлягало б захисту шляхом звернення до суду із відповідним адміністративним позовом (в порядку адміністративного судочинства), під час розгляду якого підлягало б надання оцінки судом діям, рішенням відповідачів, бездіяльності Департаменту щодо звернення позивачки із заявою з повідомленням про наявність у неї права власності на об`єкт нерухомості. Суд зауважує, що порушене (на думку позивачки) право позивачки першочергово підлягає захисту шляхом оскарження в судовому порядку рішень та дій суб`єктів владних повноважень, у встановленому законом порядку. В даній справі не є предметом спору протиправність дій та рішень відповідачів, а тому суд в цій справі (дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства) не має можливості перевірити законність таких дій і рішень відповідачів щодо знесення споруди позивача, оскільки таких позовних вимог в цій справі не заявлено. Будь-яких доказів на підтвердження протиправності дій та рішень відповідачів, що потягли за собою знесенням споруди заподіяння шкоди, позивач суду не надав. Висновок експерта в даному випадку зазначає про наявність матеріальних збитків, заподіяних позивачці внаслідок демонтажу споруди, але не доводить неправомірності дій відповідачів. Всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачкою не доведено жодними належними та допустимими доказами заподіяння їй шкоди саме протиправними діями (рішеннями) відповідачів, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діями (рішеннями) відповідачів, що є її процесуальним обов`язком. Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та упущеної вигоди у зв`язку з їх недоведеністю, так як матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем було оскаржено припис № 1801118 від 22.01.2018 та доручення Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 064-516 від 24.01.2018, як форми рішень суб`єктів владних повноважень, у встановленому законом порядку. Такі рішення та дії відповідачів позивачем не оспорювались. З огляду на те, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд відмовляє в задоволенні позову і в цій частині. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку із повною відмовою в позові.

Outcome: dismissed