Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

03.03.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Шабатин Н.А. через систему Електронний Суд звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 у розмірі 34370,74 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) №22.04.2024-100003371. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 14000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 24.04.2024, строком на 98 днів за процентною ставкою 1,5% за один день користування кредитом (фіксована). Відповідно до кредитного договору від 24.04.2024 та квитанції про перерахунок коштів, кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 14000 грн строком на 98 днів, а [PERSON] 24.04.2024 отримано кредитні кошти у вказаному розмірі. Таким чином, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 30.07.2024 утворилась заборгованість у розмірі 34370,74 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12640,10 грн, заборгованості по процентам в розмірі 7000 грн, заборгованості по комісії в розмірі 20,05 грн, заборгованості по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 14710,59 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 справа визначена для розгляду судді Кітову О.В. Ухвалою судді від 05.03.2025 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, надано учасникам справи строк для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 18.03.2025 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з наступних підстав. Так, ні копія договору №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024, ні паспорт споживчого кредиту не посвідчені її електронні підписом. Також позивачем не долучено до позовної заяви доказів перерахування коштів на її рахунок (рахунок, виписку). Окрім цього, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження відповідачем пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідки про ідентифікацію клієнта, хронології вчинення дій щодо укладення кредитних договорів електронного правочину тощо. Отже, наведене вказує на неукладеність, в електронному вигляді, оспорюваного правочину - кредитного договору від 24.04.2024, що вказує на необґрунтованість вимог про стягнення процентів за ставкою, яка погоджена в кредитному договорі. Крім того, звертає увагу, що на підтвердження перерахування їй коштів позики позивач зазначає, що таке перерахування підтверджується інформаційною довідкою банку, відповідно до якої, як зазначає позивач, їй було перераховано тіло кредиту. Втім, зазначений документ не може бути належним підтвердженням здійснення переказу, оскільки повністю перебуває в залежності від сторони позивача. Окрім цього, у кредитному договорі встановлена денна процентна ставка в розмірі 1,5%, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Вважає нікчемними пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів. Просить врахувати той факт, що позивач покликається на Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами вона ознайомлювалась при укладенні договору. Вважає, що позивачем не надано належних доказів розрахунку заборгованості за кредитним договором №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024. Зазначає, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання за таким договором, підлягають списанню. До того ж, матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення їй позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. 26.03.2025 представником ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Шабатин Н.А. подано відповідь на відзив, в якій повідомила, що вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені нею у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне. Із кредитного договору №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 вбачається, що він підписаний його сторонами. Зокрема, підпис відповідача підтверджується зазначенням в договорі одноразового ідентифікатора, який був використаний відповідачем для підписання такого кредитного договору і при цьому останньою підписано всі складові договору. Просить врахувати той факт, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення її верифікації, передання нею та отримання товариством персональних даних від відповідача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах відзиву відсутні будь-які докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, які стосуються підписання кредитного договору. Крім того, долучила «LogFile» на підтвердження укладення електронного кредитного договору №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] із чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Ухвалою суду від 24.04.2025 витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наступну інформацію: 1) повний номер банківської картки [NUMBER] , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 24.04.2024 о 18:22 на суму: 14000 грн; ID: [NUMBER] ; Order ID: O_1CE87D0048C15348AB5842B30622E4AD7B64; призначення платежу: Видача за договором №22.04.2024-100003371; 2) ім`я власника вищезазначеної банківської картки, його РНОКПП; 3) підтвердження зарахування платежу на вищезазначену картку, який було здійснено через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 24.04.2024 о 18:22 на суму: 14000 грн; ID: [NUMBER] ; Order ID: O_1CE87D0048C15348AB5842B30622E4AD7B64; призначення платежу: Видача за договором №22.04.2024-100003371. 23.05.2025 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання вимог ухвали суду від 24.04.2025 надійшов лист, в якому повідомлено повний номер картки, на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 24.04.2024 о 18:22 на суму: 14000 грн; ID: [NUMBER] ; Order ID: O_1CE87D0048C15348AB5842B30622E4AD7B64; призначення платежу: Видача за договором №22.04.2024-100003371. Також повідомлено, що зазначити ім`я власника банківської картки та його РНОКПП неможливо, адже рахунок не обслуговується в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Згідно рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2025 суддю Кітова О.В. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя. На підставі розпорядження керівника апарату Галицького районного суду м. Львова від 29.01.2026, відповідно до п.2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та протоколу Зборів суддів Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 справа визначена для розгляду судді Кротовій О.Б., того ж дня передана в провадження судді. Ухвалою суду від 04.02.2026 цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено судове засідання. Витребувано в Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (ЄДРПОУ: 09806443 м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30) інформацію: 1) чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ; 2) інформацію про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 24.04.2024; 3) прізвище, ім`я, по-батькові отримувача грошових коштів, перерахованих на карту № [NUMBER] , видану АТ «ТАСКОМБАНК» на яку були 24.04.2024 перераховані грошові кошти в сумі 14000 грн. 03.03.2026 від АТ «ТАСКОМБАНК» на виконання вимог ухвали суду надійшла витребувана інформація. Представник позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення чи про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 24.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки від 24.04.2024, які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е348», укладено кредитний договір №22.04.2024-100003371 (кредитну лінію). Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (п.3.1 пропозиції). Також в пропозиції укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки від 24.04.2024 містяться відомості про фінансовий номер відповідача: «0637345098». Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах визначених у заявці (п.3.3 пропозиції). В Заявці кредитного договору №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 (кредитної лінії) визначено, що реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику: 5366-39ХХ-ХХХХ-2898. Відповідно до п.1, 2, 3, 4 Заявки, дата надання/видачі кредиту - 24.04.2024, сума кредиту -14000 грн, строк на який надається кредит - 98 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 30.07.2024. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1,18% = (16239,63 / 14000) / 98*100%. Проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховується шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку (п.5, 6, 7 Заявки). Пунктом 8 Заявки визначено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - «Комісія», економічна сутність - плата за надання кредиту) - 10% від суми кредиту та дорівнює 1400 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Відповідно до довідки ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ» від 20.03.2025 №20.03/25-2, підтверджено, що за даними системи ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ» на номер абонента [NUMBER] 24.04.2024 о 18:21:17 було доставлено SMS-повідомлення з текстом «код підтвердження А348 Е348». Окрім цього, на підтвердження укладення електронного кредитного договору №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] , представником позивача долучено до справи «LogFile» із чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Також [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, а також Графік щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до листа АТ «ТАСКОМБАНК» від 25.02.2026 №1313/47.7.-БТ, [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] у гривнях, операції по якому можна було здійснювати за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] . З виписки по рахунку № [NUMBER] вбачається, що 24.04.2024 о 18:22:29 год. на рахунок [PERSON] відбулося зарахування грошових коштів в сумі 14000 грн. Згідно із наданою ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024, заборгованість [PERSON] складається із: 12640,10 грн основного боргу, 14710,59 грн процентів, нарахованих за період з 07.06.2024 по 30.07.2024, 20,05 грн комісії, 7000 грн неустойки, а всього - 34370,74 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» було укладено кредитний договір №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надало відповідачу кошти в сумі 14000 грн строком на 98 днів, тобто до 30.07.2024, а остання зобов`язалася повернути кошти та сплатити проценти за користування ними, розмір яких визначений договором. У підписаному [PERSON] кредитному договорі №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Враховуючи, що відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повернула кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024. Разом з тим, суд не погоджується із розміром заборгованості за процентами за кредитним договором №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024, який просить стягнути у поданому позові ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», з наступних підстав. В п.5, 6 Заявки кредитного договору №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 (кредитної лінії), сторонами визначено, що процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1,18% = (16239,63 / 14000) / 98*100%. З долученого позивачем до матеріалів справи детального розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 нарахування процентів здійснювалося за ставкою 1,5%,в період з 24.04.2024 по 30.07.2024. Також, відповідно до вказаного розрахунку, заборгованість за основним боргом за період з 24.04.2024 по 27.05.2024 (34 дні) становила 14000 грн, а за період з 28.05.2024 по 30.05.2024 (3 дні) - 13000 грн, а з 31.05.2024 по 30.07.2024 (61 день) - 12640,10 грн. Разом з тим, згідно ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до вказаної статті були внесені відповідно до Закону України №3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України, закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір між сторонами укладено 24.04.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у розмірі 1%. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, якою передбачено встановлення денної процентної ставки - 1,5% (п.5 Заявки), відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемною. З урахуванням викладеного, заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором необхідно розраховувати, виходячи із встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки - 1%, яка за період з 24.04.2024 по 30.07.2024, з огляду на строк дії договору (98 днів), становить 12860,46 грн ((14000*1%*34) + (13000*1%*3)+ (12640,10*1%*61). При цьому суд враховує, що згідно детального розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем сплачено 7319,95 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитом, з яких: 1359,9 грн - спрямовані на погашення заборгованості за основним боргом, 1379,95 грн - на погашення заборгованості за комісією за видачу кредиту, 4580,1 грн - на погашення заборгованості за відсотками. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 8280,36 грн (12860,46 грн (розмір процентів, нарахований за період з 24.04.2024 по 30.07.2024 за денною процентною ставкою 1% на залишок неповерненої суми кредиту) - 4580,1 грн (сума сплачених відповідачем процентів). Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] неустойки у розмірі 7000 грн, суд зазначає наступне. У пункті 13 Заявки кредитного договору №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 сторони кредитного договору обумовили, що неустойка становить 140 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас, ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, щоправо на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язанняза договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування,до позичальника застосовуються особливі наслідкизвільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23(провадження№ 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником неустойки у розмірі 140 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми виконаного/неналежно виконаного зобов`язання, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки в розмірі 7000 грн слід відмовити. Не заслуговують доводи відповідача щодо того, що вона не укладала кредитний договір, оскільки кредитний договір №22.04.2024-100003371 від 24.04.2024 підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Також суд не приймає до уваги твердження [PERSON] щодо відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів часу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження відповідачем пропозиції щодо укладення договору, оскільки такі спростовуються долученим представником позивача до справи «LogFile» із чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Щодо покликань відповідача на те, що банком не долучено до матеріалів справи належних доказів на підтвердження її заборгованості, суд вважає такі безпідставними, оскільки на підтвердження заборгованості останньої позивачем долучено до матеріалів справи довідку-розрахунок про стан заборгованості та детальний розрахунок заборгованості. Суд вважає безпідставними покликання відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження зарахування їй кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів), оскільки на виконання ухвали суду від 04.02.2026 про витребування доказів АТ «ТАСКОМБАНК» надано виписку по рахунку № [NUMBER] , з якої вбачається, що 24.04.2024 о 18:22:29 год. на рахунок [PERSON] відбулося зарахування грошових коштів в сумі 14000 грн. Щодо стягнення комісії в розмірі 20,50 грн, суд звертає увагу, що пунктом 8 заявки від 24.04.2024, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, сторонами погоджена комісія, пов`язана з наданням кредиту - 10% від суми кредиту та дорівнює 1400 грн, яка відповідає умовам договору і визначення її у договорі не суперечить Закону, зокрема статті 1 та 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію. Враховуючи наведене, оскільки відповідач порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача 12640,10 грн - заборгованості за кредитом, 8280,36 грн - заборгованості за процентами, 20,05 грн - заборгованості за комісією, а в загальному розмірі 20940,51 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» судового збору в розмірі 1475,85 грн.

Outcome: dismissed