Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №7566475 від 01.04.2023, яка становить 26 880 грн та складається з: 7 000 грн - заборгованість за сумою кредиту, 19 180 грн - заборгованість за відсотками, 700 грн - заборгованість за комісією, а також судові витрати. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що [PERSON] відповідно до умов вказаного кредитного договору, укладеного з TOB «Мілоан», який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав кредит в розмірі 7 000 грн, який зобов`язувався повернути, а також сплатити проценти за користування ним та інші платежі, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит у визначеній сумі. Проте, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, а тому у нього перед позикодавцем виникла заборгованість у вищевказаній сумі. Відповідно до договору відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023 TOB «Мілоан» відступило для ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги за договором, укладеним з відповідачем. Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість у вказаній вище сумі не сплачена, тому представник позивача просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.01.2026 дану справу передано для розгляду за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області. Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Полонського районного суду Хмельницької області від 11.02.2026 головуючим суддею по справі визначено суддю Горщара А.Г. Ухвалою судді від 13.02.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи; за клопотанням позивача витребувано докази, які надійшли до суду 27.02.2026. Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом з описом вкладення 29.11.2025. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилались судом за його зареєстрованим місцем проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення АТ «Укрпошта» від 21.02.2026 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відправлення вважається врученим адресату. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке. Встановлено, що 01.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №7566475, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «S63536», що був надісланий позичальнику на номер телефону [NUMBER] , вказаний ним в договорі, зазначене підтверджується даними кредитного договору та довідкою про ідентифікацію (а.с.7-12, 14). Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 7 000 грн, строк кредиту 100 днів, строк кредиту складається з пільгового та поточного періодів, пільговий період складає 10 днів (з дати видачі кредиту по 11.04.2023) та поточний період 90 днів (настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду по 10.07.2023). Згідно з п.1.5. договору загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1400 грн в грошовому виразі та 77,545.00% річних у процентному значенні за пільговий період, загальні витрати за весь строк кредитування складають 20 300 грн в грошовому виразі та 1058% річних у процентному значенні за весь строк кредитування. Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 27 300 грн. Відповідно до п.п.1.5.1. комісія за надання кредиту становить 700 грн та нараховується одноразово за ставкою 10% від суми кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 700 грн, які нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18900 грн, які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.п.1.5.2, 1.5.3 Договору). Відповідно до п.2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Водночас п.2.3 договору передбачає його пролонгацію. У матеріалах справи міститься анкета-заява на кредит №7566475 в якій вказано: суму кредиту: 7 000 грн; строк кредиту: 10 днів з 2023-04-01, дата повернення кредиту: 2023-04-11; сума до повернення: 8400 грн, складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 700 грн, нараховується одноразово за ставкою 10% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 700 грн. Нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 14 зворот -15). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №97112936 від 01.04.2023 (а.с.15 зворот) та листом від АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260216/68517-БТ від 19.02.2026 відповідно до якого на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 01.04.2023 зараховано кошти в розмірі 7 000 грн. За даними відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №7566475 від 01.04.2023 заборгованість відповідача нараховувалася у період з 01.04.2023 по 26.06.2023 та не погашена (а.с. 16). Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023, додаткової угоди №1 до нього від 26.08.2025, акту приймання-передачі реєстру боржників до вказаного договору, платіжної інструкції №71827 від 26.06.2023 про оплату відступлених прав вимог та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №99-МЛ право вимоги за кредитним договором №7566475 від 01.04.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у розмірі заборгованості 23 940 грн, яка складається з 7 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 700 грн - заборгованості за комісією, 16 240 грн - заборгованості за відсотками (а.с.18-27). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №7566475 від 01.04.2023 у період з 27.06.2023 по 10.07.2023 нараховано проценти в розмірі 2 730 грн (а.с. 17 зворот). Згідно з випискою з особового рахунка залишок заборгованості станом на 12.11.2025 складає 26 880 грн, в тому числі 7 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 700 грн - заборгованість за комісією, 19 180 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 17). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №7566475 від 01.04.2023 позивач повідомив відповідача шляхом направлення претензії Вих.№22832087/2286 від 04.11.2025, в якій також вказав на необхідність погашення заборгованості за договором в розмірі 26 880 грн (а.с. 28). Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав, кредитні кошти не повернув, відсотків за користування ними та комісії за їх надання не сплатив. Вирішуючи спір, суд виходить із такого. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За положеннями статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що 01.04.2023 [PERSON] уклав з ТОВ «Мілоан», договір про споживчий кредит №7566475 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» в сумі 7 000 грн, шляхом переказу на його банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом. За даними відомостей про щоденні нарахування та погашення та розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховувалися кредитодавцем у строк визначений договором, а відповідач платежі на погашення заборгованості не вносив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Таким чином, Товариство вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості по кредитному договору №7566475 від 01.04.2023, яка нарахована первісним кредитором ТОВ «Мілоан», в межах строку дії договору. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 700 грн суд зазначає наступне. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору. Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із матеріалів справи слідує, що умовами договору надання грошових коштів у кредит, а саме п. 1.5.1 договору, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово і становить 700 грн. Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умова кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемною, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 700 грн не може бути стягнута з [PERSON] на користь позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22. Тому вимога про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає. [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, викладених в позовній заяві обставин належними та допустимими доказами не спростував, власного розрахунку заборгованості не надав. За наведених обставин позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» по сплаті заборгованості за користування кредитом по кредитному договору №7566475 від 01.04.2023, підлягає частковому задоволенню в загальному розмірі 26 180 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 7 000 грн та відсотків в сумі 19 180 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, що становить 97,4% від заявлених вимог. Представником позивача ТОВ «Кредит Капітал» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №35691 від 25.11.2025 (а.с.1). Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 359,40 грн (2422,40х97,4%). Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариством надано договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладений з адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с. 31), ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.І. (а.с. 31 зворот), акт №Д/9138 наданих послуг від 12.11.2025 (а.с. 32) та детальний опис наданих послуг до нього (а.с. 32 зворот), відповідно до яких АО «Апологет» надана правнича допомога для Товариства у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №7566475 з [PERSON] на суму 8 000 грн, яка полягала в наданні усної консультації, ознайомленні з матеріалами кредитної справи, погодженні правової позиції клієнта, складенні позовної заяви та подання її до суду. Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, неспівмірність таких витрат не доведено. Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 97,4% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 7 792 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial