Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

26 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3% річних. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.01.2026 року цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області. 27.01.2026 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Куценку О.О. Ухвалою суду від 28.01.2026 року провадження у справі відкрито, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В позові зазначено, що постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі №909/510/23 Комунальне підприємство «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 07.11.2024 року відбувся електронний аукціон з продажу майна банкрута, а саме права вимоги за дебіторською заборгованістю, переможцем якого став позивач. 14.11.2024 року складено акт про придбання майна на аукціоні, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача. Згідно з актом звірки розрахунків за особовим рахунком № [NUMBER] , за відповідачем обліковується заборгованість за послуги з поводження з побутовими відходами за період з червня 2018 року по квітень 2021 року у розмірі 985,94 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 111,69 грн. та 3% річних у розмірі 32,73 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву не подала, заяв чи клопотань не подала. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача в порядку заочного провадження (ст. 280 ЦПК України). Судом встановлено, що постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі №909/510/23 Комунальне підприємство «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, у зв`язку з чим розпорядження майном боржника здійснюється в порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Кодексу України з процедур банкрутства продаж майна боржника, у тому числі майнових прав (прав вимоги), здійснюється на електронному аукціоні, а придбане на аукціоні майно або майнове право передається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Згідно з протоколом електронного аукціону №BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 року переможцем аукціону з продажу права вимоги за дебіторською заборгованістю Комунального підприємства «Екосервіс» є фізична особа-підприємець [PERSON] , який запропонував найвищу ціну за відповідний лот . Факт повної оплати вартості придбаного майнового права підтверджується повідомленням про повний розрахунок від 14.11.2024 року, що свідчить про виконання позивачем обов`язку щодо сплати ціни продажу майна банкрута у повному обсязі . На підставі зазначеного протоколу та після повної оплати 14.11.2024 року між Комунальним підприємством «Екосервіс» та позивачем складено акт про придбання майна на аукціоні, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність майнове право - право вимоги за дебіторською заборгованістю . Суд враховує, що відповідно до правової природи відступлення права вимоги, передбаченої ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З аналізу наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що: реалізація права вимоги в процедурі банкрутства здійснюється як особливий вид відступлення права вимоги, що відбувається на підставі публічних торгів; протокол аукціону, факт оплати та акт про придбання майна у своїй сукупності є належними та достатніми доказами переходу права вимоги; моментом переходу права вимоги є момент повної оплати вартості лота та оформлення акта про придбання майна. Крім того, суд враховує, що у додатку до акта про придбання майна на аукціоні прямо зазначено перелік боржників, серед яких є відповідач, а також ідентифіковано відповідний особовий рахунок, що дає змогу чітко визначити обсяг переданого права вимоги та його належність саме до спірного зобов`язання . За таких обставин суд приходить до висновку, що право вимоги до відповідача у спірному зобов`язанні належним чином перейшло до позивача, а відтак позивач є належним кредитором та має право на звернення до суду з даним позовом. Так, згідно витягу з додатку №1 до акту про придбання майна на аукціоні за відповідачем [PERSON] обліковується заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] у розмірі 985,94 грн. Факт надання послуг та розмір заборгованості підтверджується актом звірки розрахунків за зазначеним особовим рахунком, згідно якого за період з червня 2018 року по квітень 2021 року відповідачу надавалися послуги з поводження з побутовими відходами, однак оплата за них не здійснювалась. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є особа, яка користується об`єктом нерухомого майна та отримує житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідач є споживачем таких послуг, що підтверджується актом звірки розрахунків та даними особового рахунку. Згідно з п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги у строки, встановлені законодавством, а відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону - здійснювати оплату щомісячно. Аналогічний обов`язок передбачений ст. 68 Житлового кодексу України, відповідно до якої наймач (власник) житлового приміщення зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Таким чином, відповідач, будучи споживачем житлово-комунальних послуг, зобов`язаний був здійснювати оплату за надані послуги, однак цього не зробив, чим порушив вимоги ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватись належним чином. Суд також враховує положення ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких особи, що проживають у житлі, несуть солідарну відповідальність за оплату послуг, що додатково підтверджує обов`язок відповідача щодо погашення заборгованості. Щодо доводів позивача про можливість стягнення заборгованості за відсутності укладеного договору, суд зазначає наступне. Верховний Суд у постановах від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 06.11.2019 року у справі №642/2858/16, від 25.03.2024 року у справі №462/1232/23, дійшов правового висновку, що відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов`язку їх оплати, якщо такі послуги фактично надавалися та споживалися. Отже, доводи позивача в цій частині є обґрунтованими. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних. Позивачем подано розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого їх розмір становить 111,69 грн, а також розрахунок 3% річних у розмірі 32,73 грн. Суд перевірив наведені розрахунки та встановив, що вони здійснені відповідно до офіційних індексів інфляції та їх математичний розрахунок є правильним. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, відповідно до якої прострочення виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а право на стягнення інфляційних втрат та процентів виникає за весь період прострочення. Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, не надано доказів сплати заборгованості чи заперечень проти розрахунків позивача, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України дає суду підстави вирішити справу за наявними матеріалами. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, належності та допустимості поданих доказів, а також вимог матеріального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved