Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 16 600 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем 09 липня 2024 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір № 09.07.2024-100002745, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5 000 гривень 00 копійок строком на 124 дні. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 09 листопада 2024 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача (а.с. 1 9). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представник відповідача надав суду відзив на позов у якому заперечив вимоги позивача та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач невірно обрахував сум відсотків, позивач надав розрахунок заборгованості стосовно іншої особи, позивач не має права нараховувати заборгованість з комісії та пені (а.с. 45 55). Представником позивача надано відповідь на відзив за змістом якого останній не погодився із запереченнями відповідача (а.с. 62 75). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 09 липня 2024 року в електронній формі між сторонами укладено кредитний договір № 09.07.2024-100002745 за умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (а.с. 15 25, 26 27, 28 29). Тобто, позивач виконав умови укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із нормою частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначений кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа створеного згідно із вимогами визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та особливостей передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором. З наданої позивачем на підтвердження своїх вимог довідки-розрахунку вбачається, що станом на 09.11.2024 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 16 600 гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 5 000 гривень 00 копійок, заборгованість по відсоткам 7 750 гривень 00 копійок, заборгованість по комісії 1 350 гривень 00 копійок та пеня 2 500 гривень 00 копійок (а.с. 11). У зв`язку із запереченнями представника відповідача, суд звертає увагу, що вказана довідка-розрахунок складена саме відносно боржника [PERSON] по кредитному договору № 09.07.2024-100002745 від 09.07.2024 року, а тому суд вважає її належним доказом, приймає до уваги та використовує при прийнятті даного рішення по суті справи. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Натомість, суд погоджується із запереченнями представника відповідача стосовно права позивача нараховувати заборгованість з комісії та пені. Зокрема, суд вважає безпідставними і необґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача комісії в сумі 1 350 гривень 00 копійок, оскільки за правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19: умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, вирішуючи питання про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді неустойки (пені) в сумі 2 500 гривень 00 копійок, суд враховує наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан, який неодноразово було продовжено та дії станом на дату постановлення цього судового рішення. Вказану обставину, суд визнає загальновідомою, а тому за приписами частини третьої статті 82 ЦК України, така обставина не потребує доказування. Тобто, є неправомірними і безпідставними здійснені позивачем за статтею 625 ЦК України нарахування штрафних санкцій, оскільки їх нарахування прямо суперечать вимогам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позовні вимоги у цій частині є безпідставними і необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а тому, суд не стягує розраховані позивачем суми неустойки. За таких обставин, оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені наведеним кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за даним кредитним договором без нарахованої комісії та неустойки. Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором складає 12 750 гривень 00 копійок. За таких обставин, позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню в обсязі суми заборгованості визначеному судом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). За подачу даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 422 гривні 40 копійок, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № СЦ00019014 від 04 червня 2025 року (а.с. 34). Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд враховує обставину часткового задоволення позовних вимог в обсязі 76,8 % та вважає, що судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору за вимогами майнового характеру слід визначити відповідно до відсотку задоволеної суми позову у розмірі 76,8 %, що становить 1 860 гривень 40 копійок. Як наслідок, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати слід покласти на: - позивача у розмірі 23,2 %, що становить 562 гривні 00 копійок; - відповідача у розмірі 76,8 %, що становить 1 860 гривень 40 копійок. У зв`язку із цим, слід стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 1 860 гривень 40 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: partial