Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Підгородненської міської ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме, земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:01:001:0145, площею 2,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла вказану земельну ділянку [PERSON] . Заповіт після смерті спадкодавиці не зберігався в нотаріуса, а знаходився у будинку спадкодавиці, де після її смерті проводився ремонт, у зв`язку з чим, вказаний документ було загублено. Тому, позивач вважав, що документ є втраченим остаточно і тому звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини було б безрезультатним. В подальшому, під час упорядкування речей, заповіт було знайдено, та у 2023 році позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав постанову про відмову у зв`язку з пропуском шестимісячного строку та відсутністю доказів фактичного прийняття спадщини. При цьому, позивач вказує, що через воєнний стан, який триває в Україні з 24.02.2022 року він не мав можливості своєчасно підготувати позов та звернутися до суду з даною заявою. Лише у 2025 році позивач отримав можливість звернутися з цим позовом. На підставі наведеного вище, позивач просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2025 року закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Підгородненської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання також не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав заяву в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №022255, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області від 10.06.2004 року, на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №697-р від 19.11.2003 року, [PERSON] належить земельна ділянка, яка розташована на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської область, загальною площею 2,620 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 08.09.2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Литвиненко І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1314, яким на випадок своєї смерті заповідала земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:01:001:0145, площею 2,62 га, у межах згідно з планом, розташовану на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерті від 21.04.2023 року, [INFO] померла [PERSON] , про що виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис №68. Згідно довідки №638, виданої центром надання адміністративних послуг від 29.03.2023 року, на момент смерті [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 21.04.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. від 21.04.2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкоємець не прийняв спадщину, а також відсутні докази фактичного прийняття спадщини спадкоємцем. Як вбачається зі спадкової справи №53/2023 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , даних щодо спадкоємців, які прийняли спадщину фактично, малолітніх або неповнолітніх спадкоємців - немає. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1272 ЦК України, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , проте пропустив встановлений чинним законодавством строк для прийняття спадщини. Суд звертає увагу на те, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на те, що про існування заповіту, складеного [PERSON] , позивачу не було відомо. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Наведені мотиви також викладенні у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі №686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування) (пункт 87 постанови). Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позивач, який не являється родичем спадкодавця та спадкоємцем за законом, не проживав у місці відкриття спадщини та за одним місцем реєстрації зі спадкодавцем, не був обізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь. За викладених обставин необізнаність спадкоємця про наявність заповіту суд вважає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому, суд звертає увагу, що згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) зроблено висновок, що «належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 121 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом було встановлено, що останнім місцем проживання спадкодавця була адреса: [ADDRESS] , де на момент її смерті за цією ж адресою були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, суд доходить висновку, що саме особи, які були зареєстровані разом зі спадкодавцем за вказаною адресою, є належними відповідачами у даній справі. Положеннями ст. 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. У відповідності до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що жодних клопотань про заміну відповідача позивачем та його представником заявлено не було. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18); постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року по справі № 752/3612/19 (провадження № 61-1129св20), від 22 березня 2023 року по справі № 509/5080/18 (провадження № 61-11707св22) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного, з урахуванням того, що Підгородненської міської ради Дніпропетровської області є неналежним відповідачем у даній справі, суд доходить висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed