Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача: заборгованість за договором позики №78135121 в розмірі 27487,50 грн, з яких: 6500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20987,50 грн - сума заборгованості за відсотками; заборгованість за договором позики №4464588 в розмірі 26954,38 грн, з яких: 6475,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20479,38 грн - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №103268518 в розмірі 5007,50 грн, з яких: 5007,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; всього стягнути 59449,38 грн. В обґрунтування вимог вказано, що 10.07.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №78135121. 17.06.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4464588. Договори укладені у вигляді електронних документів шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію». 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21.Згідно з п.9.1 договору факторингу, зі змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди №7 від 13.06.2022, даний договір є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік. Відповідно до реєстру боржників №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 27487,50 грн, з яких: 6500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20987,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до реєстру боржників №20 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 26954,38 грн, з яких: 6475,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20479,38 грн - сума заборгованості за відсотками. 29.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №103268518. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації верифікації позичальника. 16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача в сумі 5007,50 грн, з яких: 5007,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу. Всупереч умовам договорів, відповідач не виконав своїх зобов`язань та заборгованість не погасив. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики та судові витрати. Ухвалою суду від 03.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 частини першої ст.3 ЦК України. Приписи частин першої та третьої ст.509 ЦК України передбачають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною третьою ст.207 ЦК України, визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно з частиною другою ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 611 та частиною першою ст.612 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Нормами ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.07.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №78135121, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати позичальнику у власність грошові кошти (позику) у сумі 8000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою 2,50% на день, проценти за понадстрокове користування позикою 2,70% за день. Договір позики №78135121 від 10.07.2023 та додаток №1 до договору позики підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікаторам (а.с. 8-10). 17.06.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4464588, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати позичальнику у власність грошові кошти (позику) у сумі 7000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою 22,21% за день перший день користування позикою, базова процентна ставка з другого дня користування позикою 2,50%, проценти за понадстрокове користування позикою 2,70% за день, пеня 2,70%/день. Договір позики №4464588 від 17.06.2023 та додаток №1 до договору позики підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікаторам (а.с. 24-27). 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання за якою настав, до третіх осіб боржників, перелік яких зазначений у відповідних реєстрах боржників (а.с. 15-17). 28.07.2021, 13.06.2022 та 20.03.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладені додаткові угоди до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 18-20). Відповідно до витягу з реєстру боржників №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, позивач набув право вимоги до відповідача за договором №78135121 в сумі 27487,50 грн, з яких: 6500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20987,50 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 23). Відповідно до витягу з реєстру боржників №20 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, позивач набув право вимоги до відповідача за договором №4464588 в сумі 26954,38 грн, з яких: 6475,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20479,38 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 34). За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодних первинних документів, які б засвідчили, що позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» були перераховані грошові кошти [PERSON] в розмірах, що передбачені договорами позики, а відповідач ці кошти отримав. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості за договорами позики містять інформацію про розмір заборгованості [PERSON] . Однак вказані розрахунки заборгованості не містять відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів (розмір та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань, тощо). Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за договорами позики позивачем суду не надано. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодних первинних документів, які б засвідчили, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договорами позики №78135121 та №4464588, не надано належних доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеними договорами позики, тому суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Також судом встановлено, що 29.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103268518, відповідно до умов якого сума кредиту становить 15000,00 грн, кредит надається строком на 30 днів з 29.01.2022 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.02.2022. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 45,00 грн в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15045,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Проценти за користування кредитом: 45,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього договору. (п. 1.5.2-1.7 договору). Відповідно до графіку платежів, проценти за користування кредитом становлять 45,00 грн. Договір про споживчий кредит №103268518 від 29.01.2022 підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 40-44). Відповідно до платіжного доручення №38940169 від 29.01.2022 ТОВ «Мілоан» перерахувало на картку [PERSON] № [NUMBER] кошти у сумі 15000,00 грн згідно з договором №103268518 (а.с. 48). Отже, належними та допустимими доказами доведено, що договір про споживчий кредит №103268518 від 29.01.2022 укладений та на його виконання відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн. Доказів зворотного матеріали справи не містять. 16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №16072024. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, позивач набув право вимоги до відповідача за договором №103268518 в сумі 5007,50 грн, з яких: 5007,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу (а.с. 52-57). Розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №103268518 від 29.01.2022 підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 50). Таким чином, суд приходить висновку, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за договором про споживчий кредит №103268518 від 29.01.2022 у сумі 5007,50 грн, з яких: 5007,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, оскільки такий розмір заборгованості доведений належними доказами. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за договором про споживчий кредит №103268518 від 29.01.2022 у сумі 5007,50 грн, з яких: 5007,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу. У решті позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial