Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» діючи через свого представника Ткаченко Ю.О., звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 71327998 від 17.08.2025 у розмірі 23 100 грн. 00 коп., а також витрати пов`язані зі сплатою збору та на правову допомогу. 17.08.2025 між Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 71327998, за умовами якого останній отримав 7 000,00 грн строком на 30 днів із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,500% які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15.00% від суми наданого Кредиту; у разі порушення Позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач належним чином кредит та проценти не повернув, допустив прострочення, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Станом на день подання позову заборгованість становить 23 100 грн. 00 коп., що включає суму основного боргу, проценти, комісію, пеню/неустойку, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких позов визнав частково, погодившись із наявністю заборгованості лише у частині основної суми кредиту, водночас заперечив проти стягнення нарахованих процентів, комісії та пені (неустойки), посилаючись на їх недоведеність та необґрунтованість. Крім того, відповідач просив суд врахувати його особливий соціальний статус, а саме те, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням, а також надав довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. З огляду на викладене відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення комісії та пені, розстрочити виконання рішення суду строком на шість місяців. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11 лютого 2026 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 48-49) У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, частково визнає позов. Просить розстрочити виконання рішення суду строком на 06 (шість) місяців. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази. Суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. 17 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит № 71327998 в електронній формі. (а.с. 14-21) Відповідно до умов зазначеного договору кредитодавець надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів( з 17.08.2025 по 15.09.2025), із фіксованою процентною ставкою 0,500 % на день, що нараховується на залишок заборгованості за тілом кредиту. Також умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 1 050 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту передбачено нарахування пені у розмірі 4 % на день від суми простроченої заборгованості. Договір укладено шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та підписано відповідачем електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора, який був надісланий на електронну адресу, зазначену відповідачем під час реєстрації. Ідентифікація особи відповідача здійснювалася через систему BankID НБУ, що підтверджується наданою довідкою про ідентифікацію. Згідно з наданими позивачем доказами, на виконання умов кредитного договору первісний кредитор перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 000 грн шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку № [NUMBER] через платіжну установу ТОВ «Європейська платіжна система». Факт здійснення зазначеного переказу підтверджується електронною платіжною інструкцією від 17.08.2025 року та довідкою платіжної установи про виконання платіжної операції. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором платежів у визначений строк не виконав, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на день подання позову загальна сума заборгованості за договором кредиту становить 23 100 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 1 050 грн заборгованість за процентами; 1 050 грн заборгованість за комісією; 14 000 грн заборгованість за пенею (неустойкою). Також судом встановлено, що 16 вересня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 16/09/25, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором кредиту №71327998 від 17.08.2025. Згідно з витягом з реєстру прав вимог від 23.12.2025 року право вимоги до відповідача у розмірі 23 100 грн перейшло до позивача, який набув статусу нового кредитора у зобов`язанні. (а.с. 26-35) Матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, що також не заперечувалося самим відповідачем, який визнав наявність боргу у частині основної суми кредиту. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , видане 21.04.2023. Крім того, відповідачем надано довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, укладений між ТОВ «Деал Фінанс Груп» та адвокатом Ткаченко Ю.О., відповідно до якого адвокат зобов`язалася надавати позивачу правову допомогу, зокрема здійснювати аналіз наданих документів, формування правової позиції та підготовку процесуальних документів у справах про стягнення заборгованості. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг адвокатом було надано позивачу правничу допомогу, що полягала у вивченні наявних у клієнта документів, проведенні їх аналізу, формуванні правової позиції та підготовці позовної заяви до суду, загальною вартістю 4 500 грн, які позивач просить стягнути з відповідача як витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, позивач зазначив, що у процесі розгляду справи може понести додаткові витрати на правничу допомогу, зокрема у разі необхідності підготовки відповіді на відзив або інших процесуальних документів, однак на момент розгляду справи підтвердження понесення таких витрат до матеріалів справи не подано. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статі 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 17 серпня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір № 71327998 шляхом підписання договору електронним підписом Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом. Умови укладеного між сторонами кредитного договору від 17 серпня 2025 року позивачем були виконані, а саме відповідачу надано кредит . Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого станом на дату подачі позовної заяви виникла заборгованість у розмірі 23 100 грн. 00 коп., що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7 000 грн., заборгованості за процентами у розмірі 1 050 грн., заборгованості за комісією у розмірі 1 050 грн., суми заборгованості за пенею/неустойкою у розмірі 14 000 грн. Суд дійшов висновку, що відповідачем отримано кредитні кошти за кредитним договором у сумі 7 000 грн. 00 коп., однак вона належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула кредитні кошти у передбачений договором строк. Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1. договору про надання фінансового кредиту). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 7 000 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 1 050 грн. є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення пені/неустойки в розмірі 14 000 грн. 00 коп., суд зазначає таке. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування пені/неустойки в сумі 14 000 грн. 00 коп. за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Крім того, позивачем неправомірно нараховувалася комісія згідно з договором № 71327998 від 17.08.2025 в розмірі 1 050 грн. Так, згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Положення кредитного договору від 17.08.2025 про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за кредитним договором № 71327998 від 17.08.2025 з відповідача підлягає стягненню 8 050 грн. 00 коп., а саме, 7 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, та 1 050 грн. 00 коп. нараховані проценти. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 927 грн. 80 коп. судового збору (8050,00*2662,40/23100,00). При вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витратна професійну правничу допомогу у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 (справа № 905/1795/18) та від 08.04.2020 (справа № 922/2685/19), відповідно до яких судне зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial