Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ майна подружжя, та просив суд визнати право власності на 1/2 частку квартири за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що позивач по справі перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, актовий запис № 136, шлюб було укладено 08 квітня 2006 року, зареєстровано Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. У шлюбі ними було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яку оформили на відповідача по справі дружину [PERSON] , що підтверджується договором купівлі продажу, від 20 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького Міського нотаріального округу Кузнецовою О.С., за реєстровим номером 1559. За умовами вказаного договору, відповідач [PERSON] прийняла у власність від [PERSON] , від імені якої діяв представник [PERSON] , квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62, 3 кв. м, житловою 44, 6 кв. м. Згідно до п. 1.8. вищевказаного договору, квартира придбана Покупцем, відповідачем по справі, за згоди чоловіка [PERSON] . Відповідно до п. 2.1. Договору - продаж квартири вчинено за 111 890, 00 ( сто одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто гривень) 00 копійок. Після придбання квартири, вони мешкали разом родиною у квартирі, позивач зареєстрований в квартирі, разом вони сплачували комунальні платежі, облаштовували побут. Після оголошення воєнного стану через повномасштабне вторгнення рф до України, позивач був мобілізований та проходжу службу в лавах ЗСУ, після спливу часу, дружина повідомила про те, що вона подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу, наразі в Довгинцівському районному суді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ( справа № 211\\4079\\23). Позивач має намір визначити належну йому 1\\2 частку в квартирі, яка є спільною сумісною власністю, була придбана у шлюбі, в позасудовому порядку, вирішити питання визначення частки немає, оскільки, спільної мови, сторони з даного приводу знайти не можуть, тому, позивач звертається до суду зі вказаним позовом. 20.09.2023 року ухвалою суду позов залишено без руху. 29.09.2023 року, після усунення недоліків, провадження по справі відкрито. 24.10.2023 року до суду представником відповідача надано відзив, згідно якого вказано, що під час сумісного проживання сторін у шлюбі ними було придбано вищевказану квартиру, та крім того автомобіль Volkswagen Passat VIN WVWZZZ3CZ8P065615 2008 року випуску держномер [NUMBER] . Однак позивач дану інформацію у позовній заяві не зазначив. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18. Тобто той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Так для купівлі спірної квартири моя мати [PERSON] продала квартиру за адресою [ADDRESS] для купівлі квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Рішенням Довгинцівської районного в місті ради виконкому № 692 від 20.11.2013 року. Крім того позивач не зазначим, що від шлюбу ми маємо двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Діти проживають разом зі матір`ю. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. 09.02.2024 року ухвалою суду забезпечено позов шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири за адресою [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м., що належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецовою О.С., № у реєстрі 1559. Крім того, ухвалою суду від 09.02.2024 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецової О.С., адреса Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка, 1 матеріали, щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири посвідченого 20.12.2013, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецовою О.С., № у реєстрі 1559, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв представник - [PERSON] , адреса [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м. А також відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів від [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Passat VIN [NUMBER] 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , суд відмовляє, так як автомобіль не є предметом позову та не стосується справи, що розглядається, а з зустрічним позовом відповідач не зверталася. Ухвалою суду від 16.04.2024 року витребувано від Криворізької філії державного нотаріального архіву Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України, адреса Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Льотчиків, 36а засвідчені копії матеріалів, щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири посвідченого 20.12.2013, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецовою О.С., № у реєстрі 1559, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв представник - [PERSON] , адреса [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м.. Ухвалою суду від 23.10.2024 року провадження у цивільній справі № 211/5775/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири зупинити до набрання законності рішенням у цивільній справі № 211/1874/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 23.07.2025 року відновено провадження у справі № 211/5775/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири, так як до суду надано рішення, що набрало законної сили по справі № 211/1874/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання майна, а саме квартири адреса [ADDRESS] , особистою приватною власністю. 21.11.2025 року представником відповідачки Саргсян М. надано заяву, згідно якої вказує, що в позовній заяві позивач просить визнати право власності на 1/2 частину квартири, придбаної під час шлюбу. При цьому позивач не зазначає, що під час сумісного проживання сторін у шлюбі ними було також придбано автомобіль Volkswagen Passat VIN [NUMBER] 2008 року випуску державний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля складає 272 100 грн. Автомобіль відповідачем було реалізовано. Коштів від продажу в розмірі 1/2 частки у спільному майні відповідач від позивача не отримувала. При цьому жодних позовних вимог, а саме зустрічного позову представником відповідачки [PERSON] чи самою відповідачкою [PERSON] не заявлено, а тому суд не приймає до уваги звіт про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat VIN [NUMBER] 2008 року випуску державний номер [NUMBER] так як він не є предметом позову. 18.03.2026 року представником відповідачки Саргсян М. надано заяву, з якої вбачається, що 08.04.2006 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2023 року було розірвано. При розірванні шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалось. Згідно рішення Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року № 692 спірна квартира була придбана в результаті продажу квартири за адресою [ADDRESS] , що належала матері позивачки, та була продана для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] 20.12.2013 року, договір купівлі- продажу серія та номер 1557 від 20.12.2013 року, посвідчено приватним нотаріусом Кузнецовою Оленою Сергіївною. 20 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, реєстровий №1559. Відповідно до наданого позивачем договору продавець передає майно у власність покупця. Предметом договору є квартина за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.2.1 договору, купівлю квартири вчинено за 111890,00 грн. Станом на момент продажу квартири офіційний курс долара до гривні НБУ складав 799,300 грн. за 100 доларів США. Згідно п.1.8 договору, договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого засвідчено Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2013 року за реєстром № 1558. Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 20.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовою О.С. розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру загальною площею 30, 8 кв.м., житловою -17, 1, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.2006 року за номером 1-3152. Згідно до п.2.1. Договору вказана квартира продана за 50 050 (п`ятдесят тисяч п`ятдесят) гривень. Відповідно до п.2.3. Договору вказану суму Продавець отримала до підписання договору. Відповідно до п.4.4. Договору, зазначено, що квартирою користується малолітня [PERSON] , Виконавчий комітет Довгинцівської районної ради надав згоду [PERSON] на відчуження квартири. В подальшому зазначені кошти використані для придбання спірної квартири. Спільні кошти при придбанні квартири складали 61840 грн. Тобто 44,73 відсотка вартості квартири внесено ОДНООСІБНО відповідачем для забезпеченні малолітньої доньки житлом відповідно до рішення міськвиконкому. Отже визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири буде суперечити нормам чинного законодавства. Також необхідно враховувати, що позивач з моменту припинення проживання у спірному житлі ЖОДНОГО разу не сплатив за комунальні послуги, які розраховуються в еквіваленті площі квартири та сплачуються не за лічильником незалежно від фактичного проживання у житловому приміщенні, о саме оплата вартості послуг централізованого опалення та послуг наданих ОСББ. Власник житла в Україні зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (ЖКП) незалежно від факту проживання, наявності договору чи членства в ОСББ. Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу, утримання майна це тягар власника. Стягнення заборгованості за комунальні послуги зі співвласника здійснюється пропорційно його частці у праві власності. Якщо один власник сплачує за всіх, він має право вимагати відшкодування (регресу) у судовому порядку, пред`явивши квитанції про оплату, навіть якщо боржник не проживав у квартирі. Отже мною буде використано право на стягнення частки витрат у порядку регресу. Крім того під час сумісного проживання сторін у шлюбі ними було також придбано автомобіль Volkswagen Passat VIN [NUMBER] 2008 року випуску держномер [NUMBER] . Автомобіль відповідачем було одноосібно продано. Коштів від продажу в розмірі 1/2 частки у спільному майні подружжя позивач не отримувала. Крім того під час шлюбу було збудовано гараж, який також було продано відповідачем без дозволу колишньої дружини, та без компенсанції частки. Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Так для купівлі спірної квартири мати позивачки [PERSON] продала квартиру за адресою [ADDRESS] для купівлі квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Рішенням Довгинцівської районного в місті ради виконкому № 692 від 20.11.2013 року. Отже предметом поділу в даному випадку може бути виключно частка квартири відповідно до вартості під час придбання за відрахуванням вартості проданої квартири за адресою [ADDRESS] , тобто в розмірі 61840 грн., що є близько 55 відсотків. Тобто поділу підлягає тільки 1/2 частина квартири. Крім того сумісний транспортний засіб автомобіль Volkswagen Passat VIN [NUMBER] 2008 року випуску держномер [NUMBER] було в односторонньому порядку відповідачем реалізовано без згоди позивачки. Так само було реалізовано збудований під час шлюбу гараж. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Вирішуючи питання про допустимість та належність доказів по справі, суд зазначає, наступне. Відповідно до ст. 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Отже, з`ясувати належність доказу - це означає встановити, чи має він значення для справи. Такими, що мають значення для справи, визнаються фактичні дані, які пов`язані з фактами, що підлягають встановленню у справі, і, виходячи з цього зв`язку, можуть підтвердити або спростувати їх. Вирішуючи питання про те, які докази допускати, а які не допускати до справи, суд керується правилами належності і допустимості доказів, тобто правилами, що діють при відборі доказового матеріалу. Належність до справи кожного доказу визначається судом. Суд вирішує, який доказ може, а який не може містити відомості про обставини справи. Допустимість же засобів доказування встановлена законом. Правило належності доказів дозволяє звільнити процес від непотрібного, що не стосується справи, матеріалу. Таким чином, суд вважає недопустимими та неналежними доказами по справі, які не несуть в собі жодної доказової суті, та нічого не підтверджують і не спростовують у справі, це докази з приводу транспортного засобу, на які посилається представник відповідачки, оскільки автомобіль Volkswagen Passat VIN [NUMBER] 2008 року випуску держномер [NUMBER] , не є предметом позову, а із зустрічним позовом відповідачка [PERSON] та її представник не зверталися. Як встановлено судом, позивач по справі перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, актовий запис № 136, шлюб було укладено 08 квітня 2006 року, зареєстровано Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. У шлюбі ними було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яку оформили на відповідача по справі дружину [PERSON] , що підтверджується договором купівлі продажу, від 20 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького Міського нотаріального округу Кузнецовою О.С., за реєстровим номером 1559. За умовами вказаного договору, відповідач [PERSON] прийняла у власність від [PERSON] , від імені якої діяв представник [PERSON] , квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62, 3 кв. м, житловою 44, 6 кв. м. Згідно до п. 1.8. вищевказаного договору, квартира придбана Покупцем, відповідачем по справі, за згоди чоловіка [PERSON] . Відповідно до п. 2.1. Договору - продаж квартири вчинено за 111 890, 00 ( сто одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто гривень) 00 копійок. Після придбання квартири, вони мешкали разом родиною у квартирі, позивач зареєстрований в квартирі, разом вони сплачували комунальні платежі, облаштовували побут. Після оголошення воєнного стану через повномасштабне вторгнення рф до України, позивач був мобілізований та проходжу службу в лавах ЗСУ, після спливу часу, дружина повідомила про те, що вона подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу, наразі в Довгинцівському районному суді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ( справа № 211\\4079\\23). Рішенням суду від 04.12.2023 року шлюб між сторонами розірваний, [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивач має намір визначити належну йому 1\\2 частку в квартирі, яка є спільною сумісною власністю, була придбана у шлюбі, в позасудовому порядку, вирішити питання визначення частки немає, оскільки, спільної мови, сторони з даного приводу знайти не можуть. Згідно вимог ЦПК України, ст. 82, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням суду від 18.12.2024 року, яке оскаржено до апеляційного суду та залишено в силі, набрало законної сили 17.06.2025 року встановлено та доказуванню не підлягає, а також встановлено судом з витребуваних доказів по даній справі, що 08 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №136 та розірвано рішенням Довагинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 04 грудня 2023 року. 20 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, реєстровий №1559. Відповідно до наданого позивачем договору продавець передає майно у власність покупця. Предметом договору є квартина за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.2.1 договору, продаж квартири вчинено за 111890,00 грн. Згідно п.1.8 договору, договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого засвідчено Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2013 року за реєстром № 1558. Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 20.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовою О.С. розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру загальною площею 30, 8 кв.м., житловою -17, 1, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.2006 року за номером 1-3152. Згідно до п.2.1. Договору вказана квартира продана за 50 050 (п`ятдесят тисяч п`ятдесят) гривень. Відповідно до п.2.3. Договору вказану суму Продавець отримала до підписання договору. Відповідно до п.4.4. Договору, зазначено, що квартирою користується малолітня [PERSON] , Виконавчий комітет Довгинцівської районної ради надав згоду [PERSON] на відчуження квартири. За текстом договору посилання на те, що квартира, власником якої є [PERSON] , продається виключно з метою придбання житла - квартири по [ADDRESS] немає. Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року не містить посилання на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] набувається в особисту власність - [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з [PERSON] , навпаки, мова йде про придбання квартири для потреб родини, більш того, за текстом рішення відсутнє посилання, що кошти від продажу квартири по [ADDRESS] передаються в особисту власність [PERSON] , яка не була власником цієї квартири. Зі змісту рішення йдеться про захист прав малолітньої дитини - [PERSON] , 2006 року народження, яка була зареєстрована разом із мамою - [PERSON] , тому дозвіл на відчуження квартири, в якій зареєстрована дитина надається виключно за умови придбання квартири, в якій буде зареєстрована дитина. Крім того квартира за адресою : [ADDRESS] продана за 50050 грн. , а квартира за адресою: [ADDRESS] придбана за 111890 грн., що явно більше ніж вартість проданої [PERSON] квартири. В наданому позивачем Договорі купівлі-продажу під реєстровим №1559 від 20 грудня 2013 року до позовної заяви в пункті 1.8 зазначено, що цей договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого засвідчено Кузнецової О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2023 за реєстром № 1558. У ст.3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з положеннями ст.57 СК України визначено підстави визнання особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а саме: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Зі змісту положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (провадження №12-71гс20). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Статтею 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Так у наданому позивачем Договорі купівлі-продажу під реєстровим №1559 від 20 грудня 2013 року в пункті 1.8 зазначено, що цей договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого засвідчено Кузнецової О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2023 за реєстром №1558. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2021 року у справі № 161/8116/19 (провадження №61-22259св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2023 року у справі №357/9482/21 (провадження №61-12596св22) вказано, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. 20 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №712/3590/22, провадження №61-14297св23 (ЄДРСРУ №117890701) зазначив, що згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, а також наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Таким чином, до складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі, яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Доводи представника позивача про те, що квартира по [ADDRESS] була придбана позивачем за особисті кошти не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами, зокрема Договором купівлі- продажу цієї квартири, де у п.1.8 зазначено, що цей договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка [PERSON] , справжність підпису якого засвідчено Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2023 за реєстром №1558, Рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року, змістом якого встановлено, що квартира купується для потреб родини. Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21, у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про не доведення стороною позивача наявності підстави, передбаченої ч. 3 ст. 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. Також в даному випадку стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, визначених ч. 2 ст. 70 СК України, для наявності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за кожною із сторін права власності на рівну частину нерухомого майна, придбаного у шлюбі, що є предметом поділу в даній справі, через недоведеність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно - по 1/ 2 частини вищевказаної квартири кожному. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1500 грн., який позивач сплатив при зврнення до суду, що підтверджується квитанціями а.с. 1 та 17.

Outcome: approved