Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

24 лютого 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , законним представником яких є [PERSON] , про стягнення боргу зі спадкоємців. Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Міхненком С. С. Позов обґрунтовано тим, що 12 серпня 2021 року між [PERSON] , від імені якого діяв представник за довіреністю [PERSON] , та [PERSON] укладено попередній договір щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] зобов`язався передати у власність (у майбутньому продати), а [PERSON] зобов`язалась купити (прийняти у власність) квартиру [ADDRESS] . [PERSON] стверджував, що він згоден продати, а [PERSON] стверджувала, що вона згодна купити вищевказану квартиру за ціною 1 010 100 гривень, що еквівалентно 37 000 доларів США. На виконання попереднього договору [PERSON] сплатила [PERSON] авансовий платіж у розмірі 270 300 гривень, що на день підписання договору було еквівалентно 10 000 доларів США. У серпні 2022 року позивач дізналась, що [PERSON] помер [INFO] . 28 вересня 2022 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. із заявою-претензією до спадкоємців [PERSON] щодо повернення коштів у розмірі 420 000 гривень, що станом на 28 вересня 2022 року еквівалентно 10 000 доларів США. На підставі вказаної заяви позивача нотаріусом заведено спадкову справу № 30/2022. У відповідь на адвокатський запит щодо осіб, які прийняли спадщину після спадкоємця [PERSON] , приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С. Л. листом від 13 січня 2025 року відмовила в наданні запитуваної інформації з покликанням на ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , підтверджено, що право власності на вказану квартиру зареєстровано відповідачами на підставі свідоцтв про право на спадщини. Дізнавшись про спадкоємців [PERSON] , позивач звернулась до дружини померлого [PERSON] із вимогою повернути 420 000 гривень, сплачених у якості авансу за попереднім договором. Однак, [PERSON] відмовилась повертати гроші, а також відмовилась продати квартиру, яка була предметом попереднього договору. Ураховуючи те, що у визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений, то авансовий платіж підлягає обов`язковому поверненню позивачу. До спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 1282 Цивільного кодексу України, відповідно до якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] по 83 339 гривень з кожного у якості повернення попередньої оплати (сплаченого авансу) за попереднім договором від 12 серпня 2021 року; стягнути з [PERSON] , яка є представником неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , на користь [PERSON] 166 678 гривень у якості повернення попередньої оплати (сплаченого авансу) за попереднім договором від 12 серпня 2021 року. Крім того, позивач просить здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 13 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 30 квітня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Чучковської А. В. надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, адвокат Чучковська А. В. зазначає, що відповідач [PERSON] є сином [PERSON] від першого шлюбу. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 квітня 2004 року по 25 грудня 2021 року. Від цього шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшла квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру відповідачі успадкували в рівних частках, по 1/5 частині кожен. За життя [PERSON] уклав з позивачем попередній договір (про укладання у майбутньому договору-продажу), відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався у майбутньому (по 12 серпня 2022 року) продати, а позивач зобов`язалася купити квартиру [ADDRESS] за ціною 1 010 100,0 грн., що еквівалентно 37 000 доларів США. На виконання умов цього попереднього договору позивач передала повіреному [PERSON] [PERSON] грошові кошти (авансовий платіж) у розмірі 270 300,00 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів США, про що наявна особиста розписка повіреного на примірнику попереднього договору. Смерть [PERSON] настала за сім з половиною місяців до сплину строку для укладення основного договору, в зв`язку з чим його правоздатність була припинена. [PERSON] взятих на себе за попереднім договором зобов`язань не порушував, неукладання договору викликано іншими обставинами, не пов`язаними з волевиявленням [PERSON] його смертю. Відповідно на момент відкриття спадщини спадкодавець не мав грошового зобов`язання перед позивачем в частині повернення авансу, а мав інший майновий обов`язок підготувати документи та укласти договір купівлі-продажу спірної квартири. Наразі спадкоємці мають необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу квартири. Відповідач [PERSON] не заперечує проти укладання відповідного договору в тій частині, яку він успадкував (1/5 частина), за умови сплати позивачем йому суми коштів, яку вона вважає обумовленою на рівні 5 400 доларів США. Підтвердження відмови інших відповідачів щодо укладення договору купівлі-продажу квартири чи повернення авансового платежу позивач суду не надала. На переконання представника відповідача адвоката Чучковської А. В., позивач обрала неправильний спосіб захисту порушеного права: вона вправі вимагати не повернення авансу, а укладання основного договору. (п. 54 постанови ВП ВС від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19) право вимоги повернення авансу може виникнути у позивача лише в тому випадку, коли суду будуть надані переконливі докази відмови всіх відповідачів від укладення договору купівлі-продажу квартири. Позивач вводить суд в оману стосовно часу, коли вона дізналася про те, хто зі спадкоємців і коли отримав свідоцтва про право на спадщину. З вересня 2022 року позивач безспірно знала про смерть спадкодавця та відкриття спадщини після його смерті, про що свідчить її заява до нотаріуса Демецької С. Л. Свідоцтва про право на спадщину були видані спадкоємцям відповідно 21.09.2023 року та 30.11.2023 року. А тому позивач мала права та зобов`язана була цікавитися правовим режимом спірної квартири, права на яку вона бажала набути. Наразі позивач втратила своє право заявляти вимоги до спадкоємців на підставі ст. 1281 ЦК України. Спадкодавець не порушував умов попереднього договору, а тому відсутні правові підстави для повернення авансу. Також представник відповідача зазначає, що попередній договір не містить умови про те, що спірна квартира повинна була відчужуватися за долари США, відповідно валютою зобов`язання є гривня, відповідно і виконуватися це зобов`язання повинно виключно у гривні. На підставі наведеного представник відповідача Богачука А. В. просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат. 12 травня 2025 року від представника позивача адвоката Міхненка С. С. надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи сторони позивача на спростування аргументів відзиву. Ухвалами суду від 27 травня 2025 року вирішено питання про витребування доказів, зокрема, витребувано копію спадкової справи № 30/2022 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , а також витребувано належним чином завірені копії документів, які передували укладенню попереднього договору від 12 серпня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 13 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Міхненко С. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чучковська А. В. у судовому засіданні вимоги позову заперечила, просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, які зазначені нею у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , законним представником яких є відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На вказані адреси відповідачам надіслано рекомендованими листами судові повістки, однак вони повернулись неврученими адресатам з відміткою пошти «адресат відсутній». А тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що отримали судові повістки. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Суд ураховує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , законним представником яких є відповідач [PERSON] , належним чином повідомлені про розгляд справи, а тому дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідачів, які не з`явились. 05 березня 2026 року суд перейшов на стадію ухвалення рішення, проголошення рішення у цій справі призначено на 16 березня 2026 року. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 12 серпня 2021 року між [PERSON] (продавець), від імені якого по довіреності діяв [PERSON] , та [PERSON] (покупець) укладено попередній договір (про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу) (далі по тексту рішення Попередній договір). Вказаний договір 12 серпня 2021 року посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т. О. та зареєстровано в реєстрі за № 13537. На виконання ухвали суду про витребування доказів приватний Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т. О. разом з копією Попереднього договору також надала копію довіреності від 05 серпня 2021 року, відповідно до змісту якої [PERSON] уповноважив [PERSON] , серед іншого, продати за ціну та умовах на свій розсуд будь-якій фізичній чи юридичній особі, або обміняти на будь-яке інше майно на умовах, йому відомих, належне йому на праві особистої приватної власності нерухоме майно, зокрема квартиру [ADDRESS] . З метою реалізації такого доручення [PERSON] надав право [PERSON] , зокрема, але не виключно, розписуватися за нього, в тому числі на договорах цивільно-правового характеру, що укладатимуться, договорі купівлі-продажу квартири, визначаючи при цьому умови договорів на власний розсуд, отримати належні йому від продажу гроші готівкою або відкрити на його ім`я будь-який рахунок в будь-якій банківській установі України для проведення розрахунку. Довіреність видана строком на 1 рік, тобто до 05 серпня 2022 року та посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Заріцькою Є. О. Інформаційною довідкою є Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 12 серпня 2021 року та Повним витягом є Єдиного реєстру довіреностей від 12 серпня 2021 року підтверджено дійсність довіреності станом на дату укладення Попереднього договору (а. с. 3, том 3). Таким чином, суд установив, що повірений [PERSON] [PERSON] мав повноваження на укладення Попереднього договору від імені продавця та розпорядження нерухомим майном [PERSON] , зокрема, квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , а також отримувати кошти. Відповідно до п. 1.1 Попереднього договору [PERSON] зобов`язався передати у власність (у майбутньому продати), а [PERSON] зобов`язалась купити (прийняти у власність) квартиру [ADDRESS] у термін до 12 серпня 2022 року, про що буде укладено та посвідчено окремий договір купівлі-продажу («основний договір».). Продавець стверджує, що він згоден продати, а покупець стверджує, що він згоден купити вказане вище нерухоме майно за ціною 1 010 100 гривень, що еквівалентна 37 000 доларів США (п. 1.2 Попереднього договору). На виконання цього попереднього договору покупець до його підписання передав продавцю авансовий платіж у сумі 270 300 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів США на день підписання договору. Факт передачі та отримання авансового платежу буде підтверджуватися відміткою продавця про отримання коштів на примірнику договору (п. 2.1 Попереднього договору). Суд установив, що примірник Попереднього договору містить розписку повіреного [PERSON] [PERSON] про отримання у повному обсязі авансового платежу. Відповідно до п. 3.1 Попереднього договору продавець зобов`язався підготувати всі документи, необхідні для укладення основного договору, належним чином сприяти в оформленні цих документів, оформити технічну документацію на цю квартиру. Дослідженими матеріалами спадкової справи № 30/2022 до майна померлого [PERSON] підтверджено, що станом на дату укладення Попереднього договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Іншу половину цієї квартири [PERSON] успадкував після смерті своєї матері, однак станом на дату укладення Попереднього договору належним чином не оформив відповідні документи. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] . До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Демецькою С. Л. заведено спадкову справу № 30/2022, яка розпочата 17 березня 2022 року та закінчена 08 грудня 2022 року. 28 вересня 2022 року приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С. Л. отримала заяву-претензію [PERSON] з вимогами до спадкоємців [PERSON] . У вказаній заяві [PERSON] повідомляє про укладення між нею та [PERSON] . Попереднього договору, на виконання умов якого вона сплатила авансовий платіж. Станом на 28 вересня 2022 року договірні зобов`язання [PERSON] не виконані. Заборгованість спадкодавця [PERSON] становить суму в гривнях, еквівалент якої відповідає 10 000 доларів США, що станом на 28 вересня 2022 року становить 420 000 гривень. [PERSON] повідомляє спадкоємців боржника [PERSON] про те, що у випадку прийняття спадщини вони зобов`язані виконати зобов`язання за Попереднім договором одноразовим платежем, тобто повернути авансовий платіж, еквівалент якого відповідає 10 000 доларів США, що станом на 28 вересня 2022 року становить 420 000 гривень. Заявою від 08 грудня 2022 року, яка подана приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Демецькій С. Л. в межах спадкової справи 30/2022, спадкоємці [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , [PERSON] , яка діяла як законний представник [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що до їх відома доведено вимоги кредитора [PERSON] , а саме: заборгованість спадкодавця перед [PERSON] становить 10 000 доларів США (а. с. 211, том 2). Суд установив, що спадкоємцями [PERSON] є: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син від попереднього шлюбу), [PERSON] (син), [PERSON] (неповнолітній син), [PERSON] (неповнолітня дочка). Матеріалами спадкової справи підтверджено, що спадкування відбувалось за законом, всі відповідачі належним чином оформили свої спадкові права після смерті спадкодавця [PERSON] , отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 січня 2025 року підтверджено, що право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві спільної часткової власності за відповідачами, а саме: за [PERSON] (1/5 частина) зареєстровано 30 листопада 2023 року, за [PERSON] (1/5 частина) зареєстровано 21 вересня 2023 року, за [PERSON] (1/5 частина) зареєстровано 21 вересня 2023 року, за [PERSON] (1/5) частина зареєстровано 21 вересня 2023 року та за [PERSON] (1/5 частина) зареєстровано 21 вересня 2023 року (а. с. 13-14, том 1). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України). Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року (справа №296/10217/15-ц), зобов`язання з повернення авансу належить до грошового зобов`язання, а його прострочення тягне за собою нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від цієї суми. Обставини спірних правовідносин свідчать, що 12 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Попередній договір, відповідно до умов якого сторони договору домовились в майбутньому (до 12 серпня 2022 року) укласти основний договір про купівлю-продаж квартири. На виконання умов Попереднього договору позивач сплатила аванс у розмірі 420 000 гривень, що станом на дату укладення договору було еквівалентно 10 000 доларам США. [INFO] [PERSON] помер. Основний договір купівлі-продажу квартири укладений не був. 28 вересня 2022 року [PERSON] подала нотаріусу до спадкової справи № 30/2022 заяву, в якій заявила вимогу до спадкоємців [PERSON] про повернення їй авансу за Попереднім договором у розмірі 420 000 гривень (еквівалент 10 000 доларів США станом на 28 вересня 2022 року). 08 грудня 2022 року відповідачі підтвердили, що до їх відома доведено вимоги кредитора [PERSON] , а саме: заборгованість спадкодавця перед [PERSON] становить 10 000 доларів США. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Чучковської А. В. про те, що позивач втратила своє право заявляти вимоги до спадкоємців внаслідок пропуску шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Досліджені судом матеріали спадкової справи № 30/2022 свідчать, що [PERSON] заявила вимогу до спадкоємців [PERSON] до отримання ними свідоцтв про право на спадщину за законом, а тому строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивач не пропустила. Із положень статті 1282 ЦК України слідує, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Суд ураховує, що відповідачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] , успадкували належне йому майно, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі, набули право спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Кожному з відповідачів належить по 1/5 частині вказаної квартири. А тому, кожен з відповідачів несе відповідальність щодо вимог кредитора спадкодавця у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Суд відхиляє аргументи представника відповідача [PERSON] про відсутність доказів порушення спадкодавцем умов Попереднього договору. У спірних правовідносинах вказана обставина не має істотного значення, адже за своєю правовою природою кошти, сплачені позивачем за Попереднім договором є авансом, а тому підлягають поверненню особі, яка їх передала, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Також суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] про те, що позивачем обрано неправильний та неефективний спосіб захисту. Суд зазначає, що законом не передбачено обов`язку позивача у спірних правовідносинах звертатись до спадкоємців з пропозицією (вимогою) про укладення договору купівлі-продажу квартири. Крім того, суд ураховує, що відповідачі після ознайомлення з вимогою [PERSON] про повернення авансу також не вчинили жодних дій з метою досягнення домовленості з нею про купівлю-продаж квартири. Наведене свідчить про відсутність волевиявлення сторін цього спору на його врегулювання шляхом укладення відповідного договору. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 645/3265/13-ц) наголошував, що абзацом другим частини другої статті 1282 ЦК України передбачено спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. З наведених мотивів суд дійшов висновку, що [PERSON] обрала ефективний спосіб захисту, який сприятиме відновленню її порушених прав, а тому позивач вправі вимагати стягнення з відповідачів коштів, які сплачені нею як аванс на виконання Попереднього договору. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] адвоката Чучковської А. В. про безпідставність визначення позивачем еквіваленту авансового платежу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду нагадує зміст частини другої статті 533 ЦК України, згідно з якою якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року, справа № 500/5194/16-ц). У пунктах 57-60 постанови від 11 вересня 2024 року Велика Палата Верховного Суду зазначає таке: «Спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погодили. У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив. Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження). Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення». Суд ураховує, що у п. 2.1 Попереднього договору визначено еквівалент сплаченого позивачем авансу в іноземній валюті (доларах США), зокрема, зазначено, що на виконання цього попереднього договору покупець до його підписання передав продавцю авансовий платіж у сумі 270 300 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів США на день підписання договору. Тож, виконання відповідачами грошового зобов`язання з повернення позивачу авансу за Попереднім договором слід здійснювати з урахуванням визначеного цим договором еквіваленту суми авансу в іноземній валюті на день платежу. Разом з тим, суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, яка заявляє до стягнення з відповідачів 416 696 гривень. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши, що у визначений Попереднім договором строк, основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення відповідачів на користь позивача сплаченого нею авансу. При цьому суд ураховує, що кожен з відповідачів зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, тобто кожен з відповідачів зобов`язаний повернути позивачу 1/5 частину авансу. Також суд ураховує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми, а їхнім законним представником є [PERSON] . Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 4 170 гривень. Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги висновок суду про задоволення позову, ураховуючи що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми, а їхнім законним представником є [PERSON] , то з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] 2 502 гривень судового збору, а з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 834 гривень з кожного.

Outcome: approved