Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

05.01.2026 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в якій позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №91688739000 від 04.09.2012 в розмірі 16237,92 грн, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. та на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.09.2012 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір №91688739000. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 2388,49 грн. на строк до 04.12.2013 року включно. Згідно договору процентна ставка за кредитним договором встановлена в розмірі 7.01 % річних. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 2388,49 грн, а позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 23.12.2021 року було укладено договір №229 відповідно до якого АТ «УКРСИББАНК» відступило на користь ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 91688739000. 23.12.2021 року було укладено договір № 23/12-2021/229 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 91688739000. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 91688739000. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду умови договору не виконувались і утворилась заборгованість на суму 16237, 92 грн, з яких: 14872,83 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1365,09 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Враховуючи вищенаведене просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 09.01.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 29.01.2026 від АТ «УКРСИББАНК» надійшла запитувана судом інформація. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідач про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 04.09.2012 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір №91688739000. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 2388,49 грн. на строк до 04.12.2013 року включно. Згідно договору процентна ставка за кредитним договором встановлена в розмірі 7.01 % річних (а.с.19). 23.12.2021 року було укладено договір №229 відповідно до якого АТ «УКРСИББАНК» відступило на користь ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 91688739000 (а.с.64-66). 23.12.2021 року було укладено договір № 23/12-2021/229 відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 91688739000 (а.с.11-13). 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 91688739000. На ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 09.01.2026 надійшло документальне підтвердження, щодо надання (видачі) кредитних коштів за договором №91688739000 від 09.04.2012, укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] , у вигляді копії Договору про надання споживчого кредиту №91688739000 від 09.04.2012, виписки по карткових рахунках, видаткова накладна №170582 від 04.09.2012, з якої убачається, що покупець здійснив купівлю товору на суму 1847,50 грн, що є підтвердженням перерахування відповідачу кредитних коштів (а.с.101-166). Водночас, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наявний розрахунок за договором №26201005401918 від 08.08.2013 (а.с.62-63). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, зміна умов зобов`язання тощо. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбач Договором. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Коллект Центр», ні на рахунки попереднього кредитора. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За встановлених обставин справи суд уважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст.509, 526, 547, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] була ініціатором укладання договору, звернулася до АТ «УКРСИББАНК», надала необхідні для укладання правочину особисті дані, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 1847,50 грн. заборгованості за кредитним договором №91688739000 від 09.04.2012. Водночас, щодо частини вимог про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 13025,33 грн та заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 1365,00 грн слід відмовити, з огляду на відсутність розрахунку заборгованості, а також ураховуючи те, що позивачем надано розрахунок заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за іншим договором №26201005401918 від 08.08.2013, який суд відхиляє оскільки він не підтверджує обставини у цій справі .(а.с.62-63). Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В матеріалах справи наявні Договір про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, Заявка на надання юридичної допомоги №3526 від 03.11.2025 року, Витяг з Акту №16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial