Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Фадєєв Олександр Павлович, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 13.11.2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що було здійснено запис за № 672 від 13.11.2004 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 08.01.2026 року. Від спільного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 13 червня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Сімейні відносини не склалися через різні погляди на життя та виховання дитини, постійні конфлікти, котрі виникали на побутовому рівні, призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, зникло взаєморозуміння, а з березня 2022 року позивач та відповідач взагалі проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. Шлюб між позивачем та відповідачем існує лише формально. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.01.2026 року відкрито провадження в даній цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Фадєєв О. П.,належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, про наявність поважних причин своєї неявки в суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання відповідач не надав, відзиву на позов не направив. Оскільки позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, а відповідач по справі був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився до суду, не повідомив про поважність такої неявки та не надав відзиву на позовну заяву, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до положень частини 1 статі 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 13.11.2004 року, про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 672. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.01.2026 року. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстації нарожень 13.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 2599. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Конституцією гарантовано, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з положеннями статті 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. В статті 112 СК України та пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейні відносини не склалися через різні погляди на життя та виховання дитини, постійні конфлікти, котрі виникали на побутовому рівні, призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, зникло взаєморозуміння, а з березня 2022 року позивач та відповідач взагалі проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. Шлюб між позивачем та відповідачем існує лише формально. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не можливе, отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 331,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved