Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

25 листопада 2025 року позивач звернулася з позовом до відповідачів, в якому просить: 1) припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 16/50 частки житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] ; 2) виділити в натурі їй 16/50 частки цього житлового будинку як окремий об`єкт нерухомого майна, що складається із житлового будинку А-1, загальною площею 42,3 м.кв., житловою площею 23,0 м.кв., а саме: - коридор 1-1 площею 5,0 м.кв., - санвузол 1-2 площею 1,4 м.кв., - кухня 1-3 площею 5,0 м.кв., - житлова 1-4 площею 9,3 м.кв., - прохожа 1-5 площею 7,9 м.кв., - житлова 1-6 площею 13,7 м.кв., В обґрунтування заявленого позову вказує, що вона є власником 16/50 частки домоволодіння, що знаходиться під номером [ADDRESS] . Право власності на відповідну частку набула на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2004 року. Іншими співвласниками домоволодіння, на праві спільної часткової власності є [PERSON] 1/4, [PERSON] 13/50 та [PERSON] 17/100. Необхідність звернення до суду зумовлена потребою реалізації права самостійного володіння, користування та розпорядження майном, а також неможливістю припинення спільної часткової власності в нотаріальному порядку через відсутність зв`язку з одним із співвласників, оскільки [PERSON] вже більше 20 років не проживає за місцем реєстрації. Зазначає, зо згідно з технічним паспортом та висновком про технічну можливість поділу, належна позивачу частка складається із конкретних приміщень, які ізольовані від приміщень інших співвласників домоволодіння; приміщення інших співвласників також відокремлено; кожен із співвласників має окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення. У зв`язку з цим вона звернулася до суду з вимогою виділити в натурі належну їй частку житлового будинку як окремий об`єкт та припинити право спільної часткової власності. Ухвалою судді від 01.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою суду від 10.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання, в яких просять розгляд справи провести у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом відправки рекомендованого повідомлення за останнім відомим місцем його проживання та розміщенням на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про його виклик. Відзиву на позов не подав, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Деражнянської міської ради Хмельницького району Хмельницької області - [PERSON] в судове засідання не з`явився, 07.01.2026 р. надійшла заява, в якій просить розгляд даної справи проводити без його участі, при винесенні рішення покладається на думку суду. Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, згідно ст.281 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши позицію сторін по справі, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2004 року [PERSON] отримала право особистої власності на 16/50 частки у житловому будинку по [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно належним чином зареєстроване в Деражнянському госпрозрахунковому малому підприємстві «Інвентаризатор», що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 3112931 від 18.03.2004 року, серії СВА № 753564. Право власності на вказану нерухомість за [PERSON] також підтверджується інформацією з КП «Деражнянське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2025 року. Водночас, із вищезазначеної інформаційної довідки вбачається, що іншими співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності є [PERSON] 1/4, [PERSON] 13/50 та [PERSON] 17/100. Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2023 року, а також витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №74265879 від 09.10.2023 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] яка померла [INFO] , зокрема спадщина складається із 1/4 частки у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна та виділення його частки в окреме будинковолодіння [ADDRESS] , наданого ФОП [PERSON] від 24.11.2025 року, встановлено, що 16/50 частки житлового будинку по [ADDRESS] має характеристики, які дозволяють здійснити його поділ на окремі самостійні об`єкти нерухомості, у зв`язку із чим є технічно можливим розділити будинковолодіння за вищевказаною адресою. Відповідно до статті 317 ЦК України, зміст права власності, полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №336/1136/19, провадження №61-4521св21, які суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин. Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Отже, аналіз норм вищезазначеного чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України та п.10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Судом враховується, що відповідно до наданої інформації з Державної міграційної служби України від 22.01.2026 відсутні будь-які дані про зареєстроване місце проживання [PERSON] - співвласника 16/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Інші співвласники вищевказаного житлового будинку не заперечують щодо позовних вимог позивача. З висновку №21 від 24.11.2025 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складеного ФОП [PERSON] , вбачається, що 16/50 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , має усі необхідні технічні характеристики для виділу в самостійний об`єкт нерухомості. Отже, вищевикладене переконливо свідчить, що належна позивачу 16/50 частка будинку фактично є окремим цілісним об`єктом нерухомого майна - має самостійний вхід та комунікації, тому суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги позивача та, на підставі ст.364 ЦК України, виділити [PERSON] в натурі як окремий об?єкт 16/50 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що складається із житлового будинку А-1, загальною площею 42,3 м.кв., житловою площею 23,0 м.кв., а саме: коридор 1-1 площею 5,0 м.кв.; санвузол 1-2 площею 1,4 м.кв.; кухня 1-3 площею 5,0 м.кв.; житлова 1-4 площею 9,3 м.кв.; прохожа 1-5 площею 7,9 м.кв.; житлова 1-6 площею 13,7 м.кв. При розподілі судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд виходить з того, що вимоги про їх відшкодування позивачем не заявлялись.

Outcome: approved