Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Позивач 29.01.2026 року звернувся через підсистему «Електронний суд» до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2026 року передав справу за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси. Згідно протоколу автоматизованого розподілу між суддями суду від 19.02.2026 року було обрано головуючого суддю Ганошенка С.А., який отримав справу 23.02.2026 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 19.09.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 152913 (далі - Кредитний договір або Договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: - сума виданого кредиту: 1500,00 грн.; - дата надання кредиту: 19.09.2020 року; - строк кредитування: 30 днів; - валюта кредиту: UAH; - відсоткова ставка 2 % (процентів) на добу. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 24.11.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7800,00 грн., яка складається з: - простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1500,00 грн; - простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 6300,00 грн. Згідно умов кредитного договору, Кредит надавався Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На підтвердження видачі Товариством кредитних коштів позивачем надано інформаційну довідку, відповідно до якої 19.09.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що, у свою чергу, є доказом видачі кредитних коштів. 28.10.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАЙМЕР» (далі ТОВ «ЗАЙМЕР», Первісний кредитор) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», Позивач) укладено договір факторингу № 01 28/10/2021 відповідно до умов якого Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01 28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (далі Відповідач). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: -сума виданого кредиту: 1500,00 гривень; -дата надання кредиту: 19.09.2020 року; -строк кредиту : 30 днів; -стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних (п.1.3 Договору). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №152913 від 19.09.2020 року, станом на 24.11.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7800,00 грн., яка складається з: -прострочена заборгованість за сумою тіла кредиту становить 1500,00 гривень; -прострочена заборгованість за відсотками становить в розмірі 6300,00 гривень. На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» ТОВ «Платежі онлайн» від 17.12.2025 року №696/12, відповідно до якої 19.09.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору № 152913 від 19.09.2020 року Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі направлено Вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором та повідомлено про відступлення права вимоги від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 152913 від 19.09.2020 року. У зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань [PERSON] в рамках кредитного договору розмір судових витрат становить 12 922,40 грн., в тому числі 13162,40 грн. витрати на професійну правову допомогу у сумі 10500,00 грн. та 2662,40 грн. -сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24.02.2026 року було відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін по справі. Позивача про судовий розгляд справи було повідомлено шляхом направлення ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем його проживання. Відповідача про судовий розгляд справи було повідомлено шляхом направлення ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем його проживання, яка була вручена останній, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення яке надійшло до суду 23.03.2026 року. Відзиву на позовну заяву від відповідача, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк, до суду не надійшло. У зв`язку з чим та після закінчення тридцятиденного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч. 2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на те, що розгляд даної справи здійснений у спрощеному провадженні без виклику учасників, підстави для проведення заочного розгляду справи відсутні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доведеним, тому підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, 19.09.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 152913 (далі - Кредитний договір або Договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: - сума виданого кредиту: 1500,00 грн.; - дата надання кредиту: 19.09.2020 року; - строк кредитування: 30 днів; - валюта кредиту: UAH; - відсоткова ставка 2 % (процентів) на добу. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 24.11.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7800,00 грн., яка складається з: - простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1500,00 грн; - простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 6300,00 грн. Згідно умов кредитного договору, Кредит надавався Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На підтвердження видачі Товариством кредитних коштів позивачем надано інформаційну довідку, відповідно до якої 19.09.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що, у свою чергу, є доказом видачі кредитних коштів. 28.10.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАЙМЕР» (далі ТОВ «ЗАЙМЕР», Первісний кредитор) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», Позивач) укладено договір факторингу № 01 28/10/2021 відповідно до умов якого Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01 28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (далі Відповідач). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: -сума виданого кредиту: 1500,00 гривень; -дата надання кредиту: 19.09.2020 року; -строк кредиту : 30 днів; -стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних (п.1.3 Договору). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №152913 від 19.09.2020 року, станом на 24.11.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7800,00 грн., яка складається з: -прострочена заборгованість за сумою тіла кредиту становить 1500,00 гривень; -прострочена заборгованість за відсотками становить в розмірі 6300,00 гривень. На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» ТОВ «Платежі онлайн» від 17.12.2025 року №696/12, відповідно до якої 19.09.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору № 152913 від 19.09.2020 року Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі направлено Вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором та повідомлено про відступлення права вимоги від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 152913 від 19.09.2020 року. У зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань [PERSON] в рамках кредитного договору розмір судових витрат становить 12 922,40 грн., в тому числі 13162,40 грн. витрати на професійну правову допомогу у сумі 10500,00 грн. та 2662,40 грн. -сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. Представником позивача наданий розрахунок заборгованості за період з 19.09.2020 року по 24.11.2025 року (включно), яка складає 7800,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, позивач набув право вимоги за договором кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору кредиту, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доводи представника відповідача щодо не підписання відповідачем договору та неотримання коштів не знайшли свого підтвердження в суді та спростовуються матеріалами справи. Представник позивача вказує, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача становить 7800,00 грн., яка складається з: -прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1500,00 гривень; -прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 6300,00 грн. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормою ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. На підставі вищезазначеного, оскільки строк кредитування за умовами договору, укладеного між сторонами, становить 30 днів, нарахування процентів після закінчення строку дії договору є неприпустимим, строк дії договору узгоджений сторонами (п.1.2. Договору). Зважаючи на визначену у договорі та фактично надану суму кредиту у розмірі 1500,00 грн., фіксовану процентну ставку у розмірі 2 % в день, за якою почали нараховуватись проценти в розмірі 900,00 грн. з 19.09.2020 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Такий розрахунок вказує на допущену позивачем помилку у розрахунку. У п. 3.3.3. договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Однак, в порядку ч. 3. ст. 12, ч. 1. ст. 81 ЦПК України Позивачем не надано доказів щодо продовження строку кредитування, доказів складення та доведення до Відповідача оновлених графіків платежів тощо, а відтак нарахування процентів поза межами 29 денного строку договору є порушенням ст. 526 ЦК України та існуючої домовленості сторін. З аналізу умов договору суд дійшов висновку, що сторони визначили, що первинний період користування кредитом становить 30 днів та можлива пролонгація строку користування кредитом шляхом укладення додаткової угоди. Також сторони визначили, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 2%, тобто за період користування в 30 днів, отже сторонами визначено відсотки у межах погодженого сторонами строку кредитування. Доказів проведення відповідачем оплат за договором, як і пролонгації договору матеріали справи не містять. Суд доходить висновку, що вимоги про стягнення процентів за 30 календарних днів, визначених договором у розмірі 900,00 грн. (1500, 00 грн.*30 днів * 2 % (один день)) є обґрунтованими та підлягають задоволенню, натомість вимоги про стягнення решти суми процентів за період після строку кредитування задоволенню не підлягають, оскільки вони нараховані понад строк кредитування. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 900,00 грн.- (прострочена заборгованість за відсотками) та 1500,00 грн. (тіло кредиту), що разом складає 2400,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривні (а.с.11). Частиною 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Крім того, судом встановлено, що судові витрати на правову допомогу позивача склали 13162 грн. 00 копійок, у тому числі і витрати щодо сплати судового збору у сумі 2662,40 грн. На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, та платіжна інструкція від 19.02.2026 року №310788 по сплаті суми за надання правничої допомоги на суму 10500,00 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування йому за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке. Як передбачено четвертою та п`ятою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. З матеріалів справи вбачається, що представником позивача заявлено до стягнення з відповідача 10500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також через підсистему Електронний суд подана відповідна заява, яка наявна у матеріалах справи від 09.03.2026 року про розподіл (відшкодування) компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи. Відповідно, на підтвердження понесення таких витрат позивачем до суду надано копії наступних документів, а саме, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023 року, укладений між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», в особі директора Осипенко І.С. та адвокатом Пархомчук Сергієм Валерійовичем, а також, довіреність від 29.12.2025 року надана ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», в особі директора [PERSON] адвокату Пархомчук Сергію Валерійовичу для представництва інтересів довірителя, у тому числі і у місцевих судах, додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2025 року, акт про отримання правової допомоги від 19.02.2026 року та платіжна інструкція №310788 від 19.02.2026 року про оплату за правничу допомогу на суму 10500,00 грн. Від так, що стосується зазначених витрат позивача понесених на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи. Так, у даній справі судом встановлено, що 29.12.2023 року між позивачем та адвокатом Пархомчук С.В. було укладено договір про надання правової допомоги. За умовами договору, (п.п. 3.1) вартість послуг сторонами визначена у розмірі 2000,00 грн. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Загальна кількість часу, витраченого адвокатом на надання професійнї правничої допомоги під час розгляду справи в суді щодо стягнення заборгованості за кредитним договором складає 10 годин, з них: -зустріч та консультації щодо перспективи судового врегулювання спору -1 год, вартістю 2000,00 грн; -складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), а також моніторинг та аналіз судової практики -2,5 год, вартістю 5000,00 грн.; -складання інших процесуальних документів (заяв, клопотань, тощо)-3000,00 грн.; -витрати на канцелярські товари (виготовлення копій документів та пересилання кореспонденції засобами поштового зв`язку) -500, 00 грн.; -сплата судового збору за подання позовної заяви-2662, 40 грн. Як відомо, згідно із п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У розумінні умов частин четвертої шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшеннясуми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21. Водночас, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial