Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21.03.2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] укладено кредитний договір №134816, згідно з якого відповідач отримала кредит в розмірі 49412,00 гривень. 06.02.2025 року між між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Юніт капітал» укладено договір відступлення прива вимоги №06022025, згідно з якого ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» передає (відступає) ТзОВ «Юніт капітал» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №134816 від 21.03.2024 року укладеним між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] . У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за договором кредиту №№134816 від 21.03.2024 року станом на день звернення до суду становить 43769,90 гривень, з яких: 40769,90 грн заборгованість за кредитом, 18,72 грн заборгованість по відсотках, 2001,00 грн заборгованість за комісією, 300,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штраф). Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт капітал» частину заборгованості за договором кредиту №134816 від 21.03.2024 року в розмірі 42789,62 гривень та судові витрати, котрі складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, у котрій зазначає, що вимоги викладені у позові визнає повністю, просить зменшити суму стягуваних витрат на правничу допомогу до 3000,00 гривень. Розгляд справи просить проводити за її відсутності. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В свою чергу, згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 21.03.2024 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №134816, згідно з якого вона отримала кредит в розмірі 49412,00 гривень. Із дослідженого судом договору кредиту №134816 від 21.03.2024 (індивідуальна чпстина) та паспорту споживчого кредиту до даного договору, вбачається, що [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його користування, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах визначених договором, що підтверджується її електронними підписами (одноразовими ідентифікаторами). Відповідно до п. 2.6 договору про надання споживчого кредиту кредиту №134816 від 21.03.2024, визначено строк кредиту 365 днів. Дата повернення кредиту 21.03.2025. Процентна ставка становить 35,95% річних, коміся становить 7411,80 грн одноразова за видачу кредитних коштів (п.2.5). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 56962,60 грн (п.2.9.1). У п. 2.2.1 даного договору, який відповідач прийняла та підписала одноразовим ідентифікатором, сторони визначили, що кредит надається у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний картковий рахунок споживача [NUMBER] хх-хххх-8804. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. З досліджених судом розрахунків заборгованості по кредитних договрах встановлено, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі проводив платежі по погашенню кредитів та не повернув кредити у встановлений договорами строк. Із розрахунку заборгованості за договором кредиту №134816 від 21.03.2024 вбачається, що у [PERSON] існує заборгованість за даним договором кредиту в сумі 42789,62 гривень, з яких: 40769,90 грн заборгованість за кредитом, 18,72 грн заборгованість по відсотках, 2001,00 грн заборгованість за комісією. З огляду вищенаведеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушила зобов`язання, оскільки не проводила платежі по погашенню кредиту та не повернула кредит у встановлений договорами строки. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. Із дослідженого судом договору відступлення права вимоги №06022025 від 06.02.2025 року, що укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТзОВ «Юніт капітал», встановлено, що превісний кредитор ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» передає (відступає) ТзОВ «Юніт капітал» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №134816 від 21.03.2024, що укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] . Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТзОВ «Юніт капітал», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості за дани договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач порушивши зобов`язання по умовах договору кредиту має заборгованість перед ТОВ «Юніт капітал» за договором про надання кредиту №134816 від 21.03.2024на загальну суму 42789,62 грн, яка визнається відповідачем, а тому підлягає стягненню в користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 2442,40 грн судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Інша частина судового збору в розмірі 50 відсотків від сплаченої суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі №910/12876/19). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У підтвердження зазначеної суми представником позивача Хлопко М.С. надано: Договір про надання правничої допомоги від 10.09.2025, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги №25770863443 від 11.09.2025, акт прийому-предачі наданих послуг від 25.11.2025 на загальну суму 7000 гривень. На думку суду, наданий розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач [PERSON] у поданій заяві просила суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу оскільки вони є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою. Таким чином, відповідач не погодилась із розміром витрат на професійну правничу допомогу та на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України фактично просила їх зменшити у зв`язку з неспівмірністю із складністю справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи, котра на думку суду не є складною, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, кількість судових засідань (два), критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру та необхідності зменшення розміру витрат та стягнення в користь позивача 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved