Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

11 грудня 2025 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 03 березня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем було укладено кредитний договір № 581076561, за яким відповідач отримав кредит, в розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою за користування кредитом 1,63% від суми кредиту на день. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт відступив фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 03 січня 2019 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 20190103, у відповідності до якої ТОВ "Таліон Плюс" передає ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до боржників вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №7 від 26 травня 2019 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 14245,00 грн. На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідача борг, в розмірі 14245,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2026 року справу за даним позовом було передано за підсудністю до Березнегуватського районного суду Миколаївської області. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв (а.с.47). Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 березня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем було укладено кредитний договір № 581076561, за яким первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою 1,63% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, які нараховуються протягом вказаного строку кредитування (а.с.5-6). Згідно п.4.2. вказаного договору сторони погоджуються, що у випадку користування позичальником кредитом понад строки, встановлені п.1.3. договору, зобов`язання позичальника продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому, якщо встановлена п.1.4. процентна ставки менша, ніж 1.7 відсотка від суми кредиту, то правила нарахування процентів за ставкою, визначеною п.1.4. договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,7 % за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Крім того, відповідно до п.4.3. договору сторони погодили, що проценти, нараховані згідно п.4.2. договору після закінчення строку кредиту, визначеного п.1.3. договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 14245,00 грн., яку за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було передано ТОВ «Таліон Плюс», яке в свою чергу вказану заборгованість за договором факторингу №20190103 від 03 січня 2019 року передало ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (а.с.7-10). Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачу нараховано заборгованість за даним кредитним договором, у розмірі 14245,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту та 9245,00 грн. заборгованість за відсотками, однак за якою процентною ставкою вказані відсотки обраховані і за який період, вказаний розрахунок заборгованості не містить (а.с.11). Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розрахувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача щомісячних процентів за кредитним договором, то за умовами договору відповідач зобов`язався сплачувати ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 1,63 % на день від суми кредиту протягом 30 днів, а тому його заборгованість за відсотками складає 2445,00 грн. (5000,00 грн. сума кредиту х 1,63 % на день х 30 днів), однак позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача проценти за вказаним договором, у розмірі 9245,00 грн., а тому вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в розмірі 2445,00 грн. Крім того, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні в зв`язку з російською агресією введено воєнний стан, який продовжено дотепер. Тому нарахування відповідачу відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України, як це передбачено умовами п.п.4.2. та 4.3. укладеного між сторонами договору, є протиправним. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором, складає 7445,00 грн., з яких 5000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 2445,00 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеним позовним вимогам витрат на оплату судового збору, в розмірі 1582,55 грн. (а.с.1).

Outcome: partial