Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 02.12.2025 позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" (далі - ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 101857499 від 09.02.2023 в сумі 8 380 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.02.2023 між відповідачем [PERSON] і первісним кредитором ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНСТЮ "МІЛОАН" (далі - ТОВ "МІЛОАН") було укладено договір про надання споживчого кредиту № 101857499, шляхом підписання електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. 30.05.2023 між первісним кредитором та ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" було укладено Договір відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 101857499 від 09.02.2023. У зв`язку із порушенням зобов`язань відповідачем [PERSON] його заборгованість за договором про споживчий кредит № 101857499 від 09.02.2023 становить 8 380 гривень, та складається із заборгованості за тілом кредиту - 2 000 грн, заборгованості за відсотками - 6 000 грн, заборгованості за комісією за видачу кредиту - 380 грн. Посилаючись на викладене, ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" просить суд стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн та на правничу допомогу у сумі 8 000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, 20.03.2026 подав клопотання про розгляд справу без його участі та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.03.2026 у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 09.02.2023 між ТОВ "МІЛОАН" і [PERSON] шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, було укладено договір про споживчий кредит № 101857499, за умовами якого відповідач мав отримати грошові кошти у сумі 2 000 грн у виді безготівкового переказу на його картковий рахунок [NUMBER] . Договором обумовлено загальний строк кредиту - 105 днів з 09.02.2023, комісія за надання кредиту в сумі 380 грн, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 600 грн, які нараховуються за ставкою 2,00% відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 5 400 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. На підставі зазначених умов було складено відповідний графік платежів та паспорт споживчого кредиту. До договору також долучено анкету-заяву на кредит № 101857499 від 09.02.2023 (а.с. 11-19). Договір було підписано відповідачем 09.02.2023 о 12:01 год за допомогою електронного підпису - одноразового ідентифікатора V72287, який було надіслано відповідачу на його мобільний номер телефону [NUMBER] (а.с. 20). На підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу позивачем надано копію платіжного доручення № 59082020 від 09.02.2023 про перерахування ТОВ "МІЛОАН" через банк платника - ТОВ ФК Елаєнс кредитних коштів у сумі 2 000 грн на банківську картку № [NUMBER] , отримувачем вказаної картки зазначено [PERSON] (а.с. 21). При цьому копія зазначеного вище платіжного доручення містить лише печатку ТОВ "МІЛОАН", печатка банка платника, через який здійснено переказ, у вказаному платіжному дорученні відсутня. Крім того з копії платіжного доручення не можливо встановити останню цифру банківської картки одержувача. Позивачем також надано копію відомості ТОВ "МІЛОАН" про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 101857499 та виписка з особового рахунка за Кредитним договором № 101857499 від 09.02.2023, за даними яких заборгованість [PERSON] становить 8 380 грн, з яких 2 000 грн - борг за тілом кредиту, заборгованості за відсотками - 6 000 грн, заборгованості за комісією за видачу кредиту - 380 (а.с. 22, 23). 30.05.2023 між ТОВ "МІЛОАН " та ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" було укладено Договір відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 101857499 від 09.02.2023 (а.с. 24-26). На підтвердження вказаного позивачем надано витяг з Реєстру боржників від 10.09.2025 до договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т у якому під номером 898 значиться боржник [PERSON] (а.с. 36). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги, зокрема, платіжну інструкцію про здійснення ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" оплати за договором відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т (а.с. 35). 04.11.2025 ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" на адресу [PERSON] надіслало претензію, у якій повідомило відповідача про укладення договору відступлення прав вимоги між ТОВ "МІЛОАН" і ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ", відповідно до якого ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" набуло право кредитора до відповідача. [PERSON] було також повідомлено суму заборгованості в розмірі 8 380 грн і було рекомендовано сплатити цю суму у добровільному порядку на зазначені у претензії реквізити (а.с. 37). Відомості про надсилання цієї вимоги відповідачу в матеріалах справи відсутні. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотиви суду. У судовому засіданні було встановлено, що між ТОВ "МІЛОАН" і [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі договору про споживчий кредит № 101857499 від 09.02.2023. Як було передбачено п. 2.1 Договору, [PERSON] мав отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 2 000 грн. У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як було зазначено вище, позику від ТОВ "МІЛОАН" [PERSON] мав отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] . З наведених норм законодавства убачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем ТОВ МІЛОАН" були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики, а відповідач ці кошти отримав. Платіжне доручення, надане позивачем не містить підпису уповноваженої особи та печатки банку, через який було здійснено зазначений переказ, а отже не може бути прийнято судом як належний і допустимий доказ на підтвердження факту перерахування ТОВ "МІЛОАН" кредитних коштів на картку відповідача. Крім того вказане платіжне доручення не містить останньої цифри банківської картки отримувача, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити реквізити банківської картки і їх відповідність тим, що вказані у договорі про споживчий кредит. Додані до позовної заяви відомість про щоденні нарахування та погашення ТОВ "МІЛОАН" за кредитним договором № 101857499 та виписка з особового рахунка за Кредитним договором № 101857499 від 09.02.2023 не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Ним було заявлено клопотання про витребування доказів, яке ухвалою від 08.12.2025 залишено без задоволення. Разом з тим, позивач, отримавши копію вказаної ухвали, не усунув недоліки клопотання про витребування доказів та не подавав повторно таке клопотання, відповідно до вимог ЦПК України. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів відповідачу, а отже і обставин їх надання з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу також відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed