Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

03.03.2026 директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором № 8215492 від 18.02.2022 у розмірі 24 250,00 грн., а також судових витрат: судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 8215492, згідно пункту 1.1. якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3. Договору, надати [PERSON] грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у пункті 1.2. Договору, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. Договору термін, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до пунктів 1.2., 1.5.2. та 1.5.3. Договору, сума кредиту становить 20 000,00 грн. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 4 750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 60 000,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання за договором. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 25.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір № 25-07/24, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Договором № 8215492. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за Договором № 8215492. Відповідачка заборгованість за кредитним договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 24 250,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 2 050,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2 200,00 грн. заборгованість за комісіями, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2026 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк із дня отримання відзиву для подання відповіді на нього. 04.03.2026 відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому просила застосувати наслідки спливу позовної давності та повністю відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що кредитний договір було укладено 18.02.2022, а позивач звернувся до суду у 2026 році, чим пропустив встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк. Жодних платежів на погашення боргу вона не здійснювала та письмово заборгованість не визнавала, що виключає переривання позовної давності згідно зі статтею 264 ЦК України. 10.03.2026 представник позивача Сердійчук Я.Я. подала відповідь на відзив, у якій заперечила проти аргументів відповідачки та наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що на момент укладення договору № 8215492 від 18.02.2022 та протягом усього строку дії зобов`язань перебіг позовної давності був зупинений на підставі пункту 12 та пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у зв`язку з карантинними обмеженнями через COVID-19 та введенням в Україні воєнного стану). Відлік позовної давності відновився лише 04.09.2025. Таким чином, встановлений законом трирічний строк спливе лише 04.09.2028. З огляду на вищезазначене, звернення до суду в березні 2026 року відбулося в межах строків позовної давності, а аргументи відповідачки щодо їх пропуску є безпідставними. 13.03.2026 представник позивача адвокат Ушакова М.І. подала аналогічну за змістом відповідь на відзив, у якій додатково наголосила на безпідставності заяви відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності, вказавши на безперервність дії законодавчих норм, що зупиняли перебіг строків у період з 2020 по 2025 роки. 11.03.2026 відповідачка [PERSON] подала заперечення на відповідь на відзив, у якій наполягала на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності та відмові у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначила, що доводи позивача про початок відліку строку з 04.09.2025 є помилковими та суперечать положенням цивільного законодавства. Відповідно до статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Оскільки строк виконання зобов`язань за договором настав ще у травні 2022 року, трирічний строк на момент подання позову вже сплив. Відповідачка додатково вказала, що не вчиняла жодних дій, які б свідчили про визнання нею боргу: не здійснювала платежів, не підписувала актів звірки та не зверталася щодо реструктуризації, що виключає можливість переривання перебігу позовної давності. Представник позивача - за довіреністю Німченко А.Р. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином. 09.03.2026 надіслала заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності та врахувати її позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та застосувавши норми матеріального і процесуального права, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 18.02.2022 між ТОВ «Мілоан» (далі - кредитодавець) та [PERSON] (далі - позичальник) в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит № 8215492 (далі - Договір). Акцепт договору здійснено відповідачкою шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «L56546». Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. та 1.4. Договору кредитодавець зобов`язався на визначених цим Договором умовах на строк 79 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 20 000,00 грн., а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за його надання та проценти за користування у встановлений термін до 08.05.2022, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі. Згідно з пунктами 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3. та 1.6. Договору комісія за надання кредиту - 2 200,00 грн., яка нараховується за ставкою 11,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 4 750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 60 000,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за Договором фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № [NUMBER] (пункт 2.1 Договору). Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.3. Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3. Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. в сумі та на умовах визначених п. 2.3. Договору (п. 2.2.1. Договору). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. Договору (п. 2.2.2. Договору). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 20 000,00 грн., шляхом переказу грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією № ec3e3142-aefc-4f91-b530-0b4704102769_637808011922813637 від 18.02.2026. З відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованої ТОВ «Мілоан» за Договором № 8215492, встановлено, що відповідачка на виконання умов Договору не здійснила жодного платежу, у зв`язку утворилась заборгованість у розмірі 24 250,00 грн., яка складається з: 20 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 050,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 200,00 грн. заборгованість по комісії за надання кредиту. 25.07.2024 між ТОВ «Мілоан» (далі - клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (далі - фактор) укладено Договір факторингу № 25-07/24, відповідно до якого первісний кредитор зобов`язався відступити за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 106 716 309,37 грн., а фактор, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом та боржниками. Розмір фінансування за цим Договором згідно реєстру боржників складає 2 574 925,00 грн. Фактор здійснює оплату розміру фінансування на користь клієнта шляхом одноразового перерахування грошових коштів протягом 3 робочих днів з дати підписання цього Договору на поточний рахунок клієнта. Згідно з платіжною інструкцією № 448090004 від 26.07.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» перерахувало на рахунок ТОВ «Мілоан» 2 574 925,00 грн., призначення платежу: оплата згідно Договору факторингу № 25-07/24 від 25.07.2024 без ПДВ. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 25-07/24 від 24.07.2024 ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги за Договором № 8215492 від 18.02.2022, укладеним із [PERSON] , загальний розмір заборгованості за яким складає 24 250,00 грн. На час розгляду справи судом, відповідачкою не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 5, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема те, що відповідачка отримала кредитні кошти, проте у встановлений Договором № 8215492 від 18.02.2022 строк (до 08.05.2022) їх не повернула, а також не сплатила нараховані проценти та комісію, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 24 250,00 грн. є обґрунтованими та доведеними. Щодо заяви відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У даній справі строк повернення кредиту настав 08.05.2022. Разом з тим, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 40/2026 від 12.01.2026 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 04.05.2026. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Надалі Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено, що зумовило поновлення перебігу строків позовної давності. Враховуючи, що право вимоги у позивача виникло 08.05.2022 (під час дії карантину та воєнного стану), перебіг трирічної позовної давності був зупинений в силу закону. Відлік цього строку фактично розпочався лише 04.09.2025 - з дати набрання чинності змін щодо поновлення строків. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] спливає лише 04.09.2028. Суд відхиляє доводи відповідачки, викладені у запереченнях на відповідь на відзив, щодо «неправомірного перенесення моменту початку позовної давності». Визначення моменту відновлення перебігу строків позовної давності (04.09.2025) не є суб`єктивним рішенням позивача, а є наслідком прямої дії норм матеріального права, а саме набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності». Оскільки закон пов`язує зупинення та поновлення строків із об`єктивними факторами (введення воєнного стану та подальша зміна профільного законодавства), суд зобов`язаний застосовувати ці норми незалежно від волевиявлення сторін. Факт того, що відповідачка не вчиняла дій щодо визнання боргу, у даному випадку не має вирішального значення, оскільки строк позовної давності не переривався, а був зупинений на підставі закону. З огляду на вищезазначене, звернення позивача до суду із даним позовом 023.03.2026 відбулося в межах встановленого законом строку позовної давності. Відтак, заява відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставною та задоволенню не підлягає. Отже, системно проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачкою грошових коштів та наявність заборгованості, яка нею не заперечується по суті, а лише оспорюється з підстав пропуску строку звернення до суду. Оскільки судом встановлено відсутність пропуску позовної давності та підтверджено порушення прав позивача внаслідок невиконання відповідачкою грошових зобов`язань, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статей 133, 137 та 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0615870255 від 23.02.2026. Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладений з АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 1262 від 01.01.2026; витяг з акта № 27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026. Згідно з наданими розрахунками, вартість послуг адвоката становить 13 000,00 грн. Надаючи оцінку цим доказам, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved