Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

17.12.2025 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку та приватизованої земельної ділянки площею 0,1482 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Дане майно було фактично прийнято [PERSON] у спадок, але належним чином не оформлене після смерті його діда - [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповідав [PERSON] . Позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Дружина померлого [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Але постановою від 24.10.2025 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не було надано документально підтвердженого факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , та не надано документально підтвердженого факту їх родинного зв`язку. Звертаючись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] , позивачем не було доведено факту прийняття останнім спадщини після смерті його діда, оскільки він проживав разом з спадкодавцем без реєстрації. Наданий акт про проживання, складений 07.06.2024 року секретарем Червоногригорівської селищної ради О.Крайнік, нотаріусом не був врахований. Крім того, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , його матір`ю вказано [PERSON] [INFO] . Дошлюбне прізвище матері було « [PERSON] », і після укладення нею шлюбу було змінено на « [PERSON] ». Шлюб тривав не довго, і згодом батьки [PERSON] розлучились, в зв`язку з чим мати змінила прізвище на дівоче « [PERSON] ». З часом вона уклала другий шлюб, змінивши прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За життя [PERSON] зазначені документи були втрачені, а відновити їх немає можливості, оскільки вони видавались на території російської федерації. Крім того, у відділі РАЦС було відмовлено у видачі повторного свідоцтва про укладення нею шлюбу, де її прізвище змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », у зв`язку з відсутністю попередньо зазначених документів. З цих підстав позивачка просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , визнавши його онуком останнього, встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті діда [PERSON] , та визнати за нею право власності на житловий будинок та приватизовану земельну ділянку площею 0,1482 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 43-44). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.01.2026 року приватного нотаріуса Журбу Р.В. зобов`язано надати спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.39-40). 23.01.2026 року від приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Журби Р.В. надійшла копія спадкової справи №8/2025, заведена після смерті [PERSON] (а.с.49-70). Сторони в судове засідання не з`явились. 16.03.2026 року до канцелярії суду від сторін по справі надійшли заяви, кожен окремо, просить розглядати справу без їх участі, позивач на заявлених вимогах наполягає, відповідач позовні вимоги визнає (а.с.75,76). Враховуючи положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади від 05.02.2024 року, [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та приватизованої земельної ділянки площею 0,1482 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які фактично були прийняті у спадок, але належним чином не оформлені, [PERSON] після смерті його діда - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.10). Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності від 15.03.1960 року, [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який до цього мав номер 25, що підтверджується довідкою голови Червоногригорівської селищної ради О. Прокопенка (а.с.13,15). На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №002656 від 06.11.2000 року, [PERSON] також належала земельна ділянка під цим будинком площею 0,1482 га (а.с.14). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На випадок своєї смерті [PERSON] розпорядження відносно свого майна не залишив, а тому спадкування відбувається за законом. У відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем [PERSON] у відповідності до ст. 1266 ЦК України був його онук - [PERSON] , який спадщину прийняв, але належним чином її не оформив і відповідного свідоцтва отримати не встиг, оскільки [INFO] помер. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які будуть належати йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, він заповідав [PERSON] . Заповіт складено 07.06.2024 року та посвідчено секретарем виконкому Червоногригорівської селищної ради Крайнік О.В. (а.с.20). Для оформлення своїх спадкових прав позивач звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Журби Романа Валерійовича із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інший спадкоємець за законом, тобто дружина померлого [PERSON] , подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с.50). Однак, постановою від 24.10.2025 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не було надано документально підтвердженого факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] та не надано документально підтвердженого факту їх родинного зв`язку (а.с.23). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Встановлення в судовому порядку факту родинних відносин позивачці необхідно для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] . Під родинними відносинами слід розуміти, насамперед, кровний зв`язок між людьми, за наявністю якого у людини виникають відповідні юридичні наслідки, тобто, виникнення, зміна чи припинення прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В постанові від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 (провадження №61-249св21) Верховний Суд зазначає, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування. Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, по господарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Позивач зазначила, що на користь родинного зв`язку свідчать відомості, які були отримані нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до державного реєстру актів цивільного стану, про смерть [PERSON] , про народження [PERSON] , про розірвання шлюбу матері [PERSON] [PERSON] , де її прізвище було змінено з « [PERSON] » на дошлюбне - « [PERSON] ». Згодом, вона вдруге уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.59-61). Відповідно до наданої копії домової книги житлового будинку, де проживав [PERSON] , наявна інформація щодо реєстрації місця проживання батьків [PERSON] за цією адресою: [PERSON] та [PERSON] , що також свідчить на користь того, що [PERSON] має родинну спорідненість з [PERSON] (а.с.25-27). Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] , померлим [INFO] , та його дідом [PERSON] , померлим [INFO] . На підтвердження факту прийняття [PERSON] зазначеної вище спадщини позивачем також наданий Акт від 07.06.2024 року, складений секретарем Червоногригорівської селищної ради О. Крайнік (а.с.18). Згідно цього Акту, в житловому будинку, який належить [PERSON] , проживав без реєстрації [PERSON] з 1988 року по січень 2022 року. Зазначений документ був складений за проханням [PERSON] в той період часу коли він почав оформлювати спадщину. Цей документ не був врахований нотаріусом під час оформлення спадщини після смерті [PERSON] , оскільки нотаріуси при вирішенні такого питання беруть до уваги лише довідки за останнім місцем реєстрації спадкодавця. Зважаючи на ці обставини, спадок після смерті [PERSON] було прийнято [PERSON] шляхом постійного проживання з померлим на час відкриття спадщини. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 Постанови від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини [PERSON] не заявив про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч. 3 ст. 1286 ЦК України він вважається таким, що її прийняв. Відповідно до ст. 1266. ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем відносно його майна був його онук - [PERSON] , який спадок прийняв та за правом представлення успадкував ту частку спадщини, яка б належала за законом його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , через три місяці після смерті діда, про що свідчить видане свідоцтво про її смерть від 08.09.2015 року серії [NUMBER] (а.с.19). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] обрала спосіб захисту свого майнового права, визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В матеріалах справи наявні правовстановлюючі документи, згідно яких житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0,1482 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] . Таким чином, у суду не викликає сумніву той факт, що спадкове майно дійсно належало [PERSON] на праві приватної власності на законних підставах. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті діда, [PERSON] в порядку спадкування за законом, але за життя не встиг оформити її в нотаріальному порядку, у зв`язку з чим [PERSON] позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. А тому, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та приватизовану земельну ділянку, площею 0,1482 га для обслуговування даного домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного й у відповідності зі ст.ст. 4, 12, 15, 16, 321,328, 1216, 1218, 1225, 1266,1268,1296 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 51, 81, 141, 247, 259, 263-265,315 ЦПК України , суд -

Outcome: approved