Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У вересні 2025 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2023 року шлюб між ними розірвано, а донька залишилась проживати разом з нею та відповідно до судового наказу Приморського районного суду м. Одеси 04 жовтня 2023 року № 522/19569/23 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 заробітку [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з 03 жовтня 2023 року і до повноліття дитини. Аліменти стягувались в рамках відкритого виконавчого провадження та їх розмір на момент звернення з даним позовом до суду становив 3 240 грн. Зазначала, що з моменту видачі вказаного судового наказу її матеріальний стан зазнав змін у зв`язку зі зміною місця проживання та місця працевлаштування. Так, довгий час з міркувань безпеки вона разом з дитиною перебувала в Сполучених Штатах Америки, де працювала та мала постійний щомісячний дохід в межах 2 000 - 3 000 доларів США. Натомість, у зв`язку з ухваленням судом США рішення про повернення дитини до України, вона разом з дитиною переїхала до м. Чернівці, де влаштувалась на роботу та отримує заробітну плата в сумі 5 273 грн., при цьому на утримання дитини потрібна значно більша сума, адже донька відвідує центр розвитку дітей, додатково вивчає англійську мову. Вказувала на те, що її власних коштів та розміру аліментів недостатньо для формування належних умов життєдіяльності дитини, а тому вона часто звертається за фінансовою допомогою до своєї матері. Звертала увагу на те, що сума офіційного щомісячного доходу отриманого відповідачем визначеного з відрахуванням суми загальнообов`язкових платежів та зборів, становить 12 960 грн., натомість відомості про витрати, які несе відповідач на придбання нерухомого та рухомого майна свідчать про не співмірність таких витрат з його офіційним задекларованим доходом. Так, в січні 2025 року відповідач придбав рухоме майно автомобіль марки «Лексус», модель CT 200 h., 2014 року випуску, загальна вартість автомобіля відповідної марки та моделі 2014 року випуску, згідно даних веб-сайту з продажу вживаних автомобілів (RIA.com) становить 527 467 грн. Крім того, він є стороною за договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна - квартиру в житловому комплексі Real Park, забудовник Товариство з обмеженою відповідальністю «Стікон». Відповідно до відомостей розміщених 28 червня 2025 року відповідачем на власній сторінці в соціальні мережі «Фейсбук» (URL: https://www.facebook.com/share/p/14J7cVwoKuK/) стаж роботи відповідача у агентстві нерухомості сягає понад 2 роки та за результатом роботи відповідача у агентстві нерухомості було укладено 47 угод, на загальну суму 2 013 770 доларів США (2 383 570 доларів США за 2 роки), середній чек продажу становить 51 635 доларів США, в межах вищезазначеного оголошення також міститься позначка, що заробітна плата за відповідною вакантною посадою є вищою за середню для цієї посади в м. Одеси. Відповідно до відомостей веб-сайту з розміщення оголошень на заміщення вільних вакансій (work.ua) cередня заробітна плата за посадою «ріелтор» в м. Одесі становить станом на серпень 2025 року - 50 000 грн. Також, зазначала, що про можливість сплачувати [PERSON] грошових коштів на утримання доньки в розмірі, що перевищує 10 000 грн свідчить також зміст пропозиції висловленої ним в межах процесу позасудового врегулювання спорів між позивачем та відповідачем з питання про спільне виховання та утримання батьками дитини, а також зміст їх листування у месенджерах. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила змінити спосіб стягнення аліментів на підставі судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року у справі № 522/19569/23 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] ( [INFO] ), у твердій грошовій сумі у розмірі 25 000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача зазначала, що 14 серпня 2023 року позивач самовільно вивезла спільну малолітню дитину закордон, без попереднього погодження чи дозволу відповідача, скориставшись правовим режимом воєнного стану, а тому останній звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовними заявами про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини з батьком, адже малолітня [PERSON] з народження та до дня примусового вивезення була зареєстрована та постійно проживала разом з батьком і він активно займався розвитком та вихованням доньки, забезпечував їй належний рівень умов проживання, фінансово забезпечував дитину. Розлука з донькою завдала йому глибоких душевних страждань та поставила під загрозу збереження стійкого емоційного зв`язку з дитиною. Також, відповідачем було ініційовано звернення до Міністерства юстиції України з заявою про сприяння у поверненні малолітньої дитини в Україну. Вважає, що звернення позивачки до суду з заявою про зміну способу стягнення аліментів та розміру аліментів на утримання дитини є зловживанням процесуальними правами, оскільки вона жодного разу не зверталася до відповідача з пропозицією про зміну способу стягнення та розміру аліментів. Крім того, позивачка не позбавлена можливості звернутись з позовом щодо стягнення фінансових витрат, понесених на купівлю речей, додаткові освітні послуги, які стягуються одноразово, і необхідність оплати (придбання) яких вирішується батьками в добровільному порядку, але такі витрати не дають підстав для збільшення розміру аліментів, про які вона, адже не носять системного характеру, тому доводи позивачки є безпідставними. Також, вважає, що позивач не надала жодних належних доказів про зміну обставин, які б мали значення для зміни розміру аліментів, а усі її доводи стосуються лише недостатності грошових коштів для утримання дитини, а вказівка на те, що доходи відповідача збільшились є лише її оціночними судженнями та припущеннями. Заявлену суму аліментів в розмірі 25000 грн. щомісячно вважає необґрунтованою та надмірною, адже [PERSON] регулярно відвідує доньку у м. Чернівці, витрачаючи кошти на проїзд та проживання в іншій області, а також купує дитині необхідні речі: одяг, їжу, книжки та іграшки, при цьому обоє батьків мають нести однакові витрати на утримання дитини, натомість заявлена позивачем сума, на думку відповідача, свідчить про те, що у позивачки виникають лише права, а у відповідача - обов`язки утримувати не лише дитину, а й колишню дружину. У відповіді на відзив представник позивача заперечувала проти доводів відповідача викладених у відзиві, наводячи свої аргументи з посиланням на норми права та судову практику. Звертала увагу на процесуальні порушення подання відзиву. У заперечені представник відповідача акцентувала увагу на тому, що сімейний та матеріальний стан відповідача не змінився в порівняні з тим, який існував на момент видачі судового наказу, а також останній, окрім сплати визначеної суми аліментів, добровільно приймає участь у додаткових витратах на дитину, відвідує її у м.Чернівці та купує речі, іграшки, одяг, їжу. В рамках судового розгляду даного спору судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення спору у справі №522/16016/25-Е за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання спільної дитини, а також витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Стікон» (ЄДРПОУ 19219876; місце знаходження юридичної особи: 65020, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Розкидайлівська, будинок, 2; засоби зв`язку: 0487759775; estate@stikon.od.ua) копію договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна - квартиру в житловому комплексі Real Park, забудовник ТОВ «Стікон», укладеного між ТОВ «Стікон» та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ). В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ, позов підтримала просила задовольнити, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, остання направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 доходу [PERSON] , до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] з дня пред`явлення заяви до суду 03 жовтня 2023 року (а/с 17 Том 1). Вказаний виконавчий документ був пред`явлений стягувачем до примусового виконання до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яким відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] (а/ 18). Позивачем долучено до матеріалів справи довідку АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" про рух коштів по кратці [NUMBER] з якої вбачається, що Приморським ВДВС у м.Одесі на її рахунок перераховуються аліменти щомісячно в сумі 3240 грн., що відповідно становить 1/4 частину офіційного заробітку відповідача (а/с 19). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України. Згідно ч. 3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. статті 182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст.182СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Так, в обґрунтування своїх вимог про збільшення розміру аліментів позивач посилалась на зміну її матеріального становища та умов життя, а також на покращення матеріального становища відповідача про що, на її думку, свідчить придбання ним автомобіль, укладення інвестиційного договору на будівництво квартири, а також вважає, що його заробітна плата фактично перевищує офіційну з якої стягуються аліменти. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. За наслідками розгляду справи встановлено, що майновий стан позивача як одержувача аліментів дійсно змінився, зокрема вона орендує житло у м.Чернівці та відповідно до договору оренди від 03.03.2025 року вартість щомісячної орендної плати становить 300 доларів США, при цьому згідно з копії трудового договору між працівником та собою, яка використовує найману працю від 30.06.2025 року, позивач працює на посаді лікаря-стоматолога на 0,303 ставки та отримує заробітну плату в сумі 5273 грн. щомісячно (а/с 64 Том 1). Також, суд враховує ту обставину, що малолітня [PERSON] відвідує дитячий садочок, центр розвитку дітей «The Toddlers» (філія школи англійської мови «The Teachers»), вивчає англійську мову в школі All Right, та позивач несе додатковий нематеріальний тягар утримання дитини, адже вона дбає про харчування, гігієну, відводить дитину у садочок, на додаткові курси. Наведені вище обставини в їх сукупності, на думку суду, свідчать про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, натомість суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 25000 грн. щомісячно як того просить позивач, адже матеріалами справи не підтверджено значного покращення його матеріального становища. Так, відповідно до відповіді ТОВ «Стікон» від 07.10.2025 року, між [PERSON] та вказаним товариством було укладено договір купівлі-продажу майнових прав 02.09.2021 року, а отже договірні відносини існували на момент видачі судового наказу, при цьому 03.05.2024 року відповідач передав свої права та обов`язки за вказаним договором іншій особі, а тому відповідні договірні відносини припинили існування станом на час розгляду даної справи судом (а/с 157 Том 1). Також, матеріали справи не містять відомостей про розмір заробітної плати відповідача, натомість 1/4 частини від його доходів становить 3240 грн., по що свідчить розмір щомісячних аліментів, які стягуються на підставі судового наказу. Твердження позивача про те, що щомісячний дохід відповідача становить близько 50000 грн. є її припущеннями, які не гуртуються на беззаперечних належних та допустимих доказах. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно є власником транспортного засобу марки «Лексус», модель CT 200 h., 2014 року выпуску. Так, процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких інших доказів на підтвердження стану здоров`я, матеріального становища сторін матеріали справи не містять, при цьому суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного та на підтвердження свого майнового стану позивач долучила до матеріалів справи докази своїх доходів та грошових зобов`язань. Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків, а з системного аналізу ст. 180 СК України, ст. 51 Конституції України, ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. З урахуванням встановлених обставин справи, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, рівня доходів як позивача так і відповідача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, змінити спосіб аліментів, який стягувався з відповідача на користь позивача на підставі судового наказу з частки на тверду грошову сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, оскільки розмір призначених аліментів має бути не більшим як достатній для розумного задоволення потреб дитини і не повинен обмежувати матеріальних інтересів сторін. Таким чином, суд вважає, що аліменти у розмірі 5000 грн. будуть забезпечувати належне утримання малолітньої доньки та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів і саме такий розмір аліментів не буде суперечити інтересам сторін та створювати для них надмірний тягар, з урахуванням їх однакового обов`язку утримувати своїх дітей, а також тієї обставини, що відповідач визнає свій обов`язок по матеріальному забезпеченню доньки та не має наміру від нього ухилятись, що також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних документів про придбання їжі, іграшок, а також оплати вартості дитячих розваг у м.Чернівці. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та матеріали справи не містять доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: акту прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги та копія протоколу підписання акту прийому-передачі наданих послуг, платіжної інструкції №774190253.1 від 02 липня 2025 року про сплату витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що позивач дійсно понесла витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складністю справи. Вказані витрати позивача підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial