Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дядик Я.Б., звернулася до суду із позовною заявою до Зимогір`ївської міської ради, третя особа Чортківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка являється матір`ю позивачки. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді нерухомого майна, зокрема: -2/3 частки квартири [ADDRESS] , яку спадкодавець частково в розмірі 1/3 частки успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , однак спадщину не оформила; -квартири [ADDRESS] , яку спадкодавець частково в розмірі 1/2 частки успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , однак спадщину не оформила. Згідно заповіту від 24.11.2024 квартиру [ADDRESS] спадкодавець заповіла своєму синові [PERSON] , а все інше майно позивачу. Спадкова справа до майна померлої [PERSON] заведена 25.06.2024 за заявою позивача про прийняття спадщини. У травні 2025 року позивач звернулася до Чортківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , оскільки спадкодавець за заповітом [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію за спадкодавцем права власності на квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі продажу від 20.11.1997 належить [PERSON] . Нотаріусом було рекомендовано позивачу звернутися до суду для вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно. Оскільки квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , то вона є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно даних Чортківської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась, згідно будинкової книги [PERSON] на день смерті був зареєстрований з дружиною [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Слов`яносербської селищної ради [PERSON] проживала разом з [PERSON] , вела з ним спільне господарство та поховала його. Тому, позивач вважає, що спадкодавець [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину за законом на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , та частки квартири [ADDRESS] , після смерті свого чоловіка [PERSON] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину не прийняв, проживає в рф. Позивач просить суд визнати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в порядку спадкування за законом за [PERSON] на 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Визнати право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду та по ній було відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 29.10.2025 витребувано від Чортківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON] . Ухвалою суду від 19.01.2026 закрито підготовче провадження та цивільна справа призначена до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Зимогір`ївської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши думку представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 09.08.1969 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.01.1975 Песчанським райвідділом РАЦСу Вінницької області (а.с. 11) [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.01.1975 (а.с. 6) 26.11.1994 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладання шлюбу позивачці присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.11.1994 Слов`яносербським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області (а.с. 5) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.08.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Слов`яносербського районного управління юстиції Луганської області (а.с. 10) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.05.2024 Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 8) За життя, 24.11.2014 [PERSON] склала заповіт, який зареєстровано в реєстрі під № 1-1213 та посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори, яким [PERSON] заповіла належні їй 2/3 частки квартири [ADDRESS] (з яких 1/3 частина належить їй особисто, а 1/3 частину вона прийняла у спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] ) своєму сину [PERSON] , а все інше майно заповіла донці [PERSON] (а.с. 19) Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із договору купівлі продажу від 20.11.1997, посвідченого приватним нотаріусом Слов`яносербського районного нотаріального округу Караманешта В.О. придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 16) Із домової книги на квартиру [ADDRESS] вбачається, що у квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-21) Згідно довідки виконавчого комітету Слов`яносербської селищної ради від 20.08.2014 № 46 вбачається, що [PERSON] дійсно була зареєстрована у [ADDRESS] , яка проживала разом , вела спільне господарство та поховала [PERSON] (а.с. 22) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1997 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному (а.с. 12) На виконання ухвали суду від 29.10.2025 надано копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.90-123), з якої вбачається, що 25.06.2024 [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] (а.с. 91). Отже, позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, що підтверджується копією спадкової справи № 159/2024 (а.с. 89-123). 12.04.2025 державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори видані Вітів Л.В. свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а.с. 114, 116, 118, 120) 13.05.2025 державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори надана письмова відповідь [PERSON] щодо одержання свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , згідно якої зазначено, що згідно даних Державного реєстру речових прав інформація про зареєстроване право на квартиру [ADDRESS] відсутня, тому належним чином зареєстровані документи, що посвідчують право власності на цю квартиру відсутні. Квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була набута спадкодавцем та її чоловіком [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу. частина цієї квартири складає спадщину, тому пропонує звернутися до суду для визначення часток в спільному майні подружжя та вирішення питання визнання права власності на спадкове майно. (а.с. 23) Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, суд приходить до наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що її мати за життя фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, до складу якої входить і квартира [ADDRESS] , однак не отримала свідоцтво про право на спадщину, що не позбавляє її права власності на спадкове майно. А отже, позивачка, як спадкоємець [PERSON] має право на визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом, оскільки при зверненні до нотаріуса отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину позбавляє спадкоємців за законом можливості вільно розпоряджатися майном. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Отже обов`язковою умовою визнання за спадкоємцем права власності на майно померлого є належність на праві власності такого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника непідтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Факт того, що особа за життя не оформила свого права на спадкове майно після смерті спадкодавця, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у її спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2020 у справі № 350/1850/17. Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.1997 на підставі договору купівлі продажу квартири [PERSON] , під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , придбав квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. При визначенні місця проживання спадко\-давця та спадкоємця також підлягає застосуванню ч. 1 ст. 29 ЦК України, де зазначається, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Матеріалами справи підтверджується, що у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією домової книги (а.с. 20-21). Згідно довідки виконавчого комітету Слов`яносербської селищної ради від 20.08.2014 № 46 вбачається, що [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] , проживала разом з [PERSON] та вела спільне господарство, та поховала [PERSON] (а.с. 22) Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , у тому числі і на спірну квартиру [ADDRESS] , оскільки на момент його смерті [PERSON] була зареєстрована у передбаченому законом порядку зі спадкодавцем за однією адресою, а також фактично проживала зі спадкодавцем за однією адресою. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та в порядку спадкування за законом набула права власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартиру [ADDRESS] . Згідно заповіту від 24.11.2014 [PERSON] усе належне їй майно, окрім 2/3 частки квартири [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . У статті 4 ЦПК України у визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Позивачка, як спадкоємиця за законом першої черги, у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлій. Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15, п.4.18 Розділу ІІ Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові № 350/1850/17 від 31 серпня 2020 року, який кореспондується із спірними правовідносинами, факт того, що спадкодавець за життя не оформила свого права на спадкове майно не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у її спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно постанови Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд зазначає, що матеріали справи підтверджують наявність у [PERSON] реальних перешкод для оформлення спадкових прав після смерті матері у нотаріальному порядку і тому, визнання за нею такого права у судовому порядку є винятковим способом захисту цього права. Матеріалами справи та долученими до позову копіями документів підтверджується те, що квартира [ADDRESS] була придбана батьком позивачки [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Остання на час смерті [PERSON] проживала з ним в одній квартирі, а відтак відповідно до вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України вважається такою, що прийняла у спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи положення вищевикладених норм матеріального права, їх тлумачення Верховним Судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу, згідно зі статтею 1261 ЦК України право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Суд зазначає, що суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину, подавши в шестимісячний строк в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини і на підставі якої була заведена спадкова справа № 159/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] . За життя, 24.11.2014 [PERSON] склала заповіт, який зареєстровано в реєстрі під № 1-1213 та посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори, яким [PERSON] заповіла належні їй 2/3 частки квартири [ADDRESS] (з яких 1/3 частина належить їй особисто, а 1/3 частину вона прийняла у спадщину після померлого [INFO] чоловіка, [PERSON] ) своєму сину [PERSON] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] не прийняв спадщину, оскільки не проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подав особисто нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Також, спадкоємець за заповітом [PERSON] протягом встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку не подавав нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкоємець за заповітом [PERSON] у визначеному законом порядку спадщину не прийняв і не відмовився від її прийняття, тобто є такими, що не прийняв спадщину, а спадкоємець за законом [PERSON] прийняла спадщину. Суд виходить з того, що за наявності заповіту на майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини спадкоємцем за заповітом. Суд зазначає, що посилання у частині другій статті 1223 ЦК на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцем за заповітом. Отже, оскільки [PERSON] не прийняв спадщину за заповітом, то право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги, в даному випадку спадкоємець першої черги позивач [PERSON] . Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерство юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року, який втратив чинність у зв`язку із прийняттям Наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна». Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1997 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному. 12.12.1997 Слов`яносербським районним БТІ було видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 13-15) Судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , у тому числі і на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , оскільки на момент його смерті [PERSON] була зареєстрована у передбаченому законом порядку зі спадкодавцем за однією адресою, а також фактично проживала зі спадкодавцем за однією адресою. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на момент смерті [PERSON] на праві власності належало 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Відсутність зареєстрованого права власності на квартиру [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав не свідчить про відсутність права власності у спадкодавця на 2/3 частки зазначеної квартири, і як слід можливість у спадкоємця отримати цю частину спадкового майна. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки за життя [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спірні квартири, які вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , позивачка, у свою чергу, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно після смерті матері. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved