Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» (надалі ТОВ «ЕЙС») звернулось в суд з позовом до [PERSON] (надалі відповідач або позичальник) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №7729620 від 27 березня 2024 року в сумі 48104,00 грн, судового збору в розмірі 2662,40 грн, витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 березня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №7729620, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 360 днів. 28 березня 2024 року сторони уклали додаткову угоду до вищевказаного договору, яким збільшили кредит ще на 7000,00 грн, тобто вцілому на 13000,00 грн. Вказані договори було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом №205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання виконало шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] . 23 жовтня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (надалі ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») було укладено договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно з умовами якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачкою. 16 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЕЙС» укладено договір факторингу №16/05/25-Е, яким позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору №7729620 кредитна заборгованість [PERSON] становить 48104,00 грн, з яких: 13000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 29744,00 грн заборгованість по відсоткам; 5360,00 грн заборгованість по штрафним санкціям (пені, штрафам). Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також судові витрати. Представник позивача клопотав розглянути справу без його участі, не заперечив проти заочного розгляду. Відповідачка відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про розгляд справи, заяв по суті не подавала, клопотань не заявляла. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2026 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року постановлено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 березня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника А8393 було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №7729620, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 360 днів (п. п. 1.3., 1.4 договору). Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів) 27 березня 2024 року підписано відповідачкою із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8393, період знижки в 15 днів, дата повернення кредиту 22 березня 2025 року. Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) підписана відповідачкою 27 березня 2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором РА0488. 28 березня 2024 року сторони в аналогічний спосіб із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальник А2334 уклали додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №7729620 від 27 березня 2024 року, яким збільшили суму кредиту ще на 7000,00 грн, у зв`язку з чим внесли зміни в попередній договір, а саме: сума кредиту (загальний розмір) складає 13000,00 грн; тип кредиту кредит; денна процентна ставка: за стандартною ставкою за весь строк кредитування кредитом 2,20% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2,19% в день; загальні витрати: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 102806,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 102185,60 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 103892,22% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 83787,23% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 115806,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 115185,60 грн. Дана додаткова угода та додаток 1 в редакції від 28 березня 2024 року є невід`ємною частиною Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів) 28 березня 2024 року підписано відповідачкою із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором А2334, період знижки в 15 днів, дата повернення кредиту 22 березня 2025 року. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . На виконання кредитного договору та додаткової угоди ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перераховано відповідно 6000,00 грн та 7000,00 грн на вищезазначену платіжну картку, що підтверджується: листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 13 листопада 2024 року за №2024113-1/1; листом ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» від 27 листопада 2024 року за №12102/24-Е; переліком позичальників від 27 березня 2024 року та 28 березня 2024 року; листом АТ КБ «ПриватБанк» від 04 лютого 2026 року за №20.1.0.0.0/7-260202/55574-БТ про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , номен телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій за даною карткою за період з 27 березня 2024 року по 01 квітня 2024 року та з 28 березня 2024 року по 02 квітня 2024 року +380678334494, зазначений в анкетних даних [PERSON] , на дану картку 27 березня 2024 року зараховано 6000,00 грн, а 28 березня 2024 року 7000,00 грн; виписками по рахункам від 27 березня 2024 року та від 28 березня 2024 року, з яких вбачається перерахунок коштів відповідно 6000,00 грн та 7000,00 грн. Суд визнає доведеним надання ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у кредит 13000,00 грн для [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частин 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 1статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, провадження №61-7203св20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). 23 жовтня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (фактор) було укладено договір факторингу №23.10/24-Ф, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якої настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1. договору). Відповідно до реєстру боржників від 23 жовтня 2024 року до договору факторингу №23.10/24-Ф від 23 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідачки на суму 48104,00 грн, з яких: 13000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 29744,00 грн заборгованість по відсоткам; 5360,00 грн заборгованість по штрафним санкціям (пені, штрафам). Згідно акту прийому передачі реєстру боржників до договору факторингу №23.10/24-Ф від 23 жовтня 2024 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» прийняло документи, якими підтверджується дійсність та наявність грошових прав вимог до боржників. Згідно платіжної інструкції від 30 жовтня 2024 року №166 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» оплатило ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» згідно договору факторингу №23.10/24-Ф від 23 жовтня 2024 року 3217772,00 грн. 16 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) та ТОВ «ЕЙС» (фактор) було укладено договір факторингу №16/05/25-Е, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1. договору). Відповідно до реєстру боржників від 16 травня 2025 року до договору факторингу №16/05/25-Е від 16 травня 2025 року ТОВ «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідачки на суму 48104,00 грн, з яких: 13000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 29744,00 грн заборгованість по відсоткам; 5360,00 грн заборгованість по штрафним санкціям (пені, штрафам). Згідно акту прийому передачі реєстру боржників від 16 травня 2025 року до договору факторингу №16/05/25-Е від 16 травня 2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало, а ТОВ «ЕЙС» прийняло реєстр боржників. ТОВ «ЕЙС» оплатило ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» згідно договору факторингу №16/05/25-Е від 16 травня 2025 року згідно платіжної інструкції №460 від 27 листопада 2025 року 300000,00 грн, згідно платіжної інструкції №459 від 27 листопада 2025 року 222524,57 грн, згідно платіжної інструкції №465 від 28 листопада 2025 року 310923,01 грн. За наданим позивачем розрахунком заборгованості (картка обліку договору) та виписки з особового рахунку за кредитним договором №7729620 від 27 березня 2024 року за [PERSON] обліковується заборгованість 48104,00 грн, з яких: 13000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 29744,00 грн заборгованість по відсоткам; 5360,00 грн заборгованість по штрафним санкціям (пені, штрафам), відсотки нараховувались в межах строку кредитування, відповідачка здійснила лише одну проплату 10 квітня 2024 року в сумі 3515,00 грн. Матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №7729620 від 27 березня 2024 року з врахуванням додаткової угоди від 28 березня 2024 року на користь ТОВ «ЕЙС». Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц (провадження №61-43067св18)). Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі частин 1, 2 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги. Наявна вимога це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога). Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з`явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу. Щодо відсотків за користування кредитом. Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, визначеною його умовами. Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», останнім здійснено розрахунок заборгованості за період з 27 березня 2024 року по 22 жовтня 2024 року, але фактично відсотки нараховані до 24 липня 2024 року, тому стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13000,00 грн, та за відсотками за період з 27 березня 2024 року по 24 липня 2024 року. Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 1 згідно із Законом N 3498-IX від 22 листопада 2023 року). Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону N 3498-IX визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи встановлений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року протягом перших 120 днів, тобто до 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки для нарахування відсотків за користування кредитними коштами не міг перевищувати 2,5 % в день від залишку неповерненої суми кредиту, а з 22 квітня 2024 року 1,5 % до 19 серпня 2024 року. Кредитодавцем за період з 27 березня 2024 року по 21 квітня 2024 року включно нараховувались відсотки за денною процентною ставкою 2,20 % в день, а за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2,19% в день, тобто підлягають стягненню нараховані проценти за період з 27 березня 2024 року по 10 квітня 2024 року включно за зниженою процентною ставкою в розмірі 3515,60 грн (112,20 грн + (243,10 грн х 14 днів)) та за період з 12 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року включно за стандартною процентною ставкою в розмірі 2860,00 грн (286,00 грн х 10 днів), а всього за даний період 6375,60 грн. Оскільки за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,5 %, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами за період з 22 квітня 2024 року по 24 липня 2024 року включно в розмірі 18330,00 грн (13000,00 грн х 1,5 % х 94 дні). Отже, сума заборгованості за кредитним договором по нарахованим та несплаченим процентам у період з 27 березня 2024 року по 24 липня 2024 року включно складає 24705,60 грн (6375,60 грн + 18330,00 грн). Щодо стягнення неустойки. Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2025 року по справі №758/5318/23 зазначив, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі, якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань, що випливають із кредитних договорів, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача за договором про надання споживчого кредиту №7729620 від 27 березня 2024 року з врахуванням додаткової угоди від 28 березня 2024 року неустойка в розмірі 5360,00 грн задоволенню не підлягають. Таким чином з відповідачки на користь позивача за договором про надання споживчого кредиту №7729620 від 27 березня 2024 року з врахуванням додаткової угоди від 28 березня 2024 року підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 37705,60 грн, з яких: 13000,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 24705,60 грн заборгованість по відсоткам. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачкою не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЕЙС» кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №7729620 від 27 березня 2024 року з врахуванням додаткової угоди від 28 березня 2024 року підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 37705,60 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого. Матеріали справи свідчать, що 20 серпня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 адвокатським бюро «Соломко і партнери» та до нього додаткова угода №25771219863 від 11 вересня 2025 року стосовно справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами [PERSON] . Згідно акта прийому передачі наданих послуг від 01 листопада 2025 року товариству надані такі послуги: складання позовної заяви 2 год, 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи 2 год, 1000,00 грн; підготовка адвокатського запиту 1 год, 500,00 грн; підготовка клопотання щодо отримання інформації 1 год, 500,00 грн, а всього на 7000,00 грн. Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20 (провадження №14-20цс22). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою №58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження №12-14гс22)). У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22). У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18). Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява №37083/03, пункт 106). Враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн витрат на правничу допомогу, оскільки зазначена справа є типовою для фінансової установи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 78,40% (37705,60 х 100 / 48104,00), то на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2087,32 грн (2662,40 х 78,40 / 100).

Outcome: partial