Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Солотвинської територіальної громади в особі Солотвиської селищної ради з приводу визнання за ним права власності на дві земельні ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] площею 0,2528га з кадастровим номером 2620482001:01:002:0613 та площею 0,1119 га з кадастровим номером 2620482001:01:002:0614. Заявлені вимоги позивач у поданій заяві мотивує тим, що його матері [PERSON] , яка померла [INFO] за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,3647 га з кадастровим номером 2620482001:01:002:0599, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Право власності на цю ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.09.2021 року. У 2022 році мати вирішила розділити цю ділянку на дві окремі, у зв`язку з чим замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка була виготовлена фізичною особою підприємцем [PERSON] . В результаті проведених топографо-геодезичних та камеральних робіт було розподілено одну земельну ділянку площею 0,3647 га на дві окремі площею 0,2528 га кадастровий номер 2620482001:01:002:0613 та площею 0,1119 га кадастровий номер 2620482001:01:002:0614. Межі нових земельних ділянок були погоджені та визначені на місцевості за участю представників Солотвинської селищної ради. Однак після виконання технічної роботи мати не подала цих документів для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [INFO] мати померла. Після її смерті на спадкове майно відкрилась спадщина, яку він прийняв, звернувшись до нотаріуса та отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, крім цих двох ділянок. Постановою від 16.12.2025 року приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Максьом Г.І. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згадані дві ділянки у зв`язку із відсутністю документів, які посвідчують право власності на них у відповідних реєстрах. Таким чином, незважаючи на те, що він відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України є фактичним власником земельної ділянки з часу відкриття спадщини, його право власності не може бути зареєстрованим у встановленому законом порядку. Тому виникла необхідність доводити своє право у судовому порядку. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав з викладених підстав. Представник Солотвинської селищної ради подала суду письмову заяву про визнання позову. Підтвердила, що за життя [PERSON] отримала у власність земельну ділянку, яка була розділена на дві окремі площею 0,2528 га кадастровий номер 2620482001:01:002:0613 та площею 0,1119 га кадастровий номер 2620482001:01:002:0614 для ведення особистого селянського господарства. Тому фактично позивач обґрунтовано претендує на оформлення за ним, як за спадкоємцем права власності на ці ділянки. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд постановляє рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав заявлений позов, а суд, перевіривши обставини та матеріали справи, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову за встановлених обставин не встановив, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, то суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги на майно [PERSON] , прийняв спадщину, його спадкові права нотаріусом перевірено. До спадкового майна крім іншого, входить дві земельні ділянки площею 0,2528 га кадастровий номер 2620482001:01:002:0613 та площею 0,1119 га кадастровий номер 2620482001:01:002:0614, що розташовані в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Дані земельні ділянки належали за життя покійній [PERSON] та складали єдину ділянку площею 0,3647 га з кадастровим номером 2620482001:01:002:0599. Право власності було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.09.2021 року реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2450371026204. Відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, [PERSON] замовила та отримала технічну документацію щодо поділу земельної ділянки на дві окремі. Однак зміни у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не були внесені за життя спадкодавця. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. Виходячи з наведеного, суд вважає, що право позивача може бути захищено у спосіб обраний ним, шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно дві земельні ділянки. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved