Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

20.10.2025 представник позивача Олексій Поляков подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №00-9703434від 02.04.2024 у сумі 20957,30 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02.04.2024 ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір №00-9703434 на суму 7150,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору, а відповідачка зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити відсотки за його користування. 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 24207,30 грн. Відтак, відповідачка має невиконані зобов`язання з повернення коштів перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення позивачем до суду із вимогою про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 22.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не прибув, однак в поданій заяві просив суд розглядати справу без його участі, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомляла, відзиву на позовну заяву не подавала. 16.03.2026 суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 02.04.2024 ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір №00-9703434 на суму 7150,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору, а відповідачка зобов`язалась повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити відсотки за його користування. Як видно з матеріалів справи, кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису і такий підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 14075. Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачці, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 7150,00 грн 24/11/2023 на банківську карту № [NUMBER] відповідачки, яку вона вказала у Заявці при укладенні Кредитного договору. 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Як видно з матеріалів справи заборгованість [PERSON] перед позивачем на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 24207,30 грн, яка складається з: 7150,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 13807,30 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом т 3250,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набула права грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 24207,30 грн. Відтак, аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. А згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором №00-9703434від 02.04.2024 в розмірі 7150,00 грн. та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. А враховуючи той факт, що ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» останнім відступило право вимоги щодо відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» на підставі Договір факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та 513 ЦК України, тому позов в цій частині підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення суми заборгованості за штрафними санкціями, суд вирішив наступне. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 20957,30 грн. (20957,30*100:24207,30 =86,57%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2097,07 грн (2422,40*86,57:100=2097,07). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Вирішуючи таку вимогу позивача, суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема, договором про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додатковою угодою до договору про надання правової допомоги №25770793978 від 11.09.2025; актом прийому-передачі наданих послуг. Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, та такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 7000 гривень.

Outcome: dismissed