Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача заборгованість за Договорами № 981331 від 15.10.2021 та від 22.07.2020 № 268089, у розмірі 45760,45 грн. Позов мотивовано тим, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 15.10.2021 уклали Договір № 981331 про надання кредиту у розмірі не більше 5500 гривень. На підставі договорів від 23.02.2022 № 23/02/2022/1, від 10.01.2023 № 10-01/2023 та від 18.02.2025 № 18-02/25 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло правом вимоги до Відповідача за договором № 981331. Розмір заборгованості за Договором №981331 від 15.10.2021 відповідно до розрахунку заборгованості становить 18700,45 грн, з яких: заборгованість тілом кредиту - 5500 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13200 грн, нараховані 3% річних - 0.45 грн. Крім того, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] 22.07.2020 уклали Договір № 2680895 на суму 8250 грн. Право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором перейшло на підставі договорів укладених 26.03.2021 № 26032021 та 23.05.2024 № 23/05/24. Розмір заборгованості за Договором №2680895 від 22.07.2020 станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 27060 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8250 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18810 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку, становить 45760,45 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13750 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 32010 грн, нараховані 3% річних - 0,45 грн. Від [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить застосувати позовну давність до вимог за кредитним договором №2680895 від 22.07.2020 та відмовити у задоволенні позову в цій частині. Просить перевірити належність переходу права вимоги та доказів повідомлення боржника. Вважає за необхідне перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості, зменшити розмір нарахованих процентів до співмірного рівня. Вимагає відмовити у стягненні неправомірних нарахувань за період воєнного стану (за наявності) та зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Покликається на те, що Позивачем не надано належних доказів переривання або зупинення перебігу позовної давності, зокрема доказів здійснення платежів після настання строку виконання зобов`язання чи письмового визнання боргу. Наданий розрахунок не містить детального обґрунтування нарахування процентів, а саме: конкретного періоду їх нарахування; щоденної ставки; кількості днів прострочення; порядку формування кінцевої суми. Крім того, умовами договору №981331 передбачено обмеження нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом строком не більше 90 календарних днів. Сума нарахованих процентів більш ніж удвічі перевищує суму фактично отриманих кредитних коштів. Такий розмір відповідальності є надмірним та не відповідає принципам розумності, добросовісності та справедливості. Справу заявлено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, вона є типовою та не потребує значного обсягу правничої роботи. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 15.10.2021 уклали Договір кредитної лінії № 981331, за умовами якого: сума позики 5500 (п.2.1); строк позики 30 днів (п. 2.2.); базова денна процентна ставка 2,00%, денна процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 2,70% (п. 2.3). Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком №1 до договору, сторони погодили проценти за весь строк користування кредитом у розмірі 1650 грн. Договір підписаний відповідачем 15.10.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код) Oc3J6RCq50, який був надісланий на номер телефону. Відповідно до інформації ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою APIінтерфейсу ініціатором платіжної операції - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступних платіжних операцій: 15.10.2021, сума 5500 грн, за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу 637699256847494875981331. Згідно договору від 23.02.2022 № 23/02/2022/1 ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Пунктом 6.1.4 договору передбачено, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги. Як видно із акту приймання передачі в електронному вигляді від 23.02.2022 та копією реєстру боржників від 23.02.2022, що є додатком №1 до договору, ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 981331. На підтвердження оплати фінансування за договором факторингу позивач надав платіжне доручення від 23.02.2023 №189. Також, згідно договору від 10.01.2023 № 10-01/2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Відповідно до пункту 5.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів приймання-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Підписані акти прийому-передачі реєстру боржників є підтвердженням переходу до фактора відповідних прав вимоги. Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру боржників за договором №10-01/2023 від 10.01.2023, реєстру боржників (витяг з додатку №3 до договору факторингу від 10.01.2023 № 10-01/2023) ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором № 981331 до відповідача. На підтвердження оплат фінансування за договором від 10.01.2023 № 10-01/2023 позивачем надано акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023. Крім того, згідно договору від 18.02.2025 № 18-02/25 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Відповідно до пункту 5.2 договору право вимоги вважається відступленим (переданим) Первісним кредитором та набутим Новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому вигляді. Згідно акту приймання передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді за договором №18-02/25, від 18.02.2025, реєстру боржників від 18.03.2025 (витяг з додатку №3 до договору факторингу від 10.01.2023 № 10-01/2023) ТОВ " КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 981331. На підтвердження оплати за договором Факторингу позивач надав Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.03.2025, який підписаний ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Розмір заборгованості за Договором №981331 від 15.10.2021, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 18700,45 грн, з яких: заборгованість тілом кредиту - 5500.00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13200 грн, нараховані 3% річних - 0.45 грн. ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] 22.07.2020 уклали Договір про споживчий кредит № 2680895. Згідно умов договору, товариство надає позичальнику кошти на умовах фінансового кредиту, сума кредиту(загальний розмір) складає: 8250.00 гривень, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день, знижена процентна ставка 1,33 % в день. Договір підписано позичальником одноразовим ідентифікатором M388043. Відповідно до графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 2680895 від 22.07.2020, який є додатком №1 до договору, сторони погодили розмір відсотків за користування кредитом 3291,75 грн, які разом із тілом кредиту у розмірі 8250 грн відповідач повинен був повернути 21.08.2020. Як убачається із довідки ТОВ «Авентус Україна» та довідки ТОВ «Вей фор пей» від 07.11.2025 на підставі угоди на переказ коштів № ВП-200417-1 було здійснено за дорученням ТОВ "Авентус Україна" наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 22.07.2020 на суму 8250 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації CARDRC, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus9197973. Відповідно до договору від 26.03.2021 № 26032021 ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Відповідно до пункту 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів приймання-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників є підтвердженням переходу до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємною частиною цього договору Згідно акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 26.03.2021, витягу з реєстру боржників, який є додатком №1 до договору факторингу від 26.03.2021 № 26032021, до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" перейшло право вимоги за кредитним договором від 22.07.2020 № 2680895. Також, згідно договору від 23.05.2024 № 23/05/24 ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2680895. Пунктом 5.2. договору передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів приймання-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників. Підписані акти прийому-передачі реєстру боржників є підтвердженням переходу до фактора відповідних прав вимоги. Відповідно до актів приймання-передачі реєстру заборгованостей від 23.05.2024 за договором факторингу № 23/05/24 в електронному та друкованому вигляді, реєстру заборгованостей віл 23.05.2024 №1, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором від 22.07.2020 № 2680895 На підтвердження оплати фінансування за договором факторингу позивач надав платіжне доручення №422780413 від 24.05.2024 на суму 2944375,35 грн. Відповідно до розрахунку розмір заборгованості за Договором №2680895 від 22.07.2020 станом становить 27060 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8250 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 18810 грн. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно із нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Судом встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] 15.10.2021 уклали Договір кредиту № 981331 на суму 5500 гривень. Факт одержання коштів відповідачем підтверджується інформацією ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС». Як встановлено судом, на підставі договорів від 23.02.2022 № 23/02/2022/1, від 10.01.2023 № 10-01/2023 та від 18.02.2025 № 18-02/25 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло правом вимоги до Відповідача за договором № 981331, що підтверджується змістом договорів, актами приймання-передачі, реєстрами права вимоги, які досліджені судом. Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Як видно із змісту договору від 15.10.2021 сторони погодили строк кредитування 30 днів та проценти за весь строк користування кредитом у розмірі 1650 грн. Разом із тим, позивач просить стягнути із відповідача відсотки поза межами строку кредитування. Позивач покликається на Правила надання грошових коштів у позику за допомогою мобільного додатку «СlickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті http://clickcredit.com.ua/documents-license.html (надалі «Правила»), якими передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Суд вважає, що цей пункт правил не підтверджує продовження строку кредитування та можливість нарахування відсотків, оскільки не передбачає вчинення відповідачем дій для пролонгації договору, а відповідач визначив, що сам факт прострочення виконання зобов`язання має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору). Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною. У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою. Суд також враховує, що Правила надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті позикодавця, та надані позивачем, та які передбачають можливість пролонгації строку кредитування у зв`язку із неповерненням позики з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору позики, адже матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи і їх зміст розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними під час підписання договору, цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21, від 13 січня 2025 року в справі № 336/6542/21. Отже, суд вважає, що позивач мав право нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого договором - 30 днів на суму 1650 грн, а відповідач після закінчення строку кредитування мав обов`язок погасити 1650 грн за тілом кредиту та 5500 грн процентів, разом - 7150 грн. Крім того, суд вважає правомірним нарахування 3 % річних згідно статті 625 ЦК України за період із з 23.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 0,45 грн, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Також, судом встановлено, що ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] 22.07.2020 уклали Договір про споживчий кредит № 2680895. Факт одержання коштів у розмірі 8250 грн відповідачем підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» та довідкою ТОВ «Вей фор пей» від 07.11.2025. Як встановлено судом, на підставі договорів від 26.03.2021 № 26032021 та від 23.05.2024 № 23/05/24 право вимоги до відповідача за кредитним договором 2680895 перейшло до позивача, що підтверджується змістом договорів, актами приймання передачі, реєстрами прав вимоги, платіжними інструкціями, які досліджені судом. Як видно із змісту договору сторони погодили розмір відсотків за користування кредитом 3291,75 грн, які разом із тілом кредиту у розмірі 8250 грн відповідач повинен був повернути 21.08.2020. Визначаючи розмір відсотків, суд виходить із такого. Як видно із пункту 4 договору, пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в п.4.3 Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Як видно із розрахунку заборгованості, відповідачем здійснено платіж на суму 3448.50 грн 22.08.2020. Разом із тим, до матеріалів справи не долучено доказів того, що товариство акцептувало продовження строку договору. Крім того, суд не може взяти до уваги вказаний платіж, як підставу для пролонгації договору, ще й з тих причин, що відсутні відомості, що сторони погодили строк такої пролонгації, а кредитний договір є строковим договором, тобто укладений на визначений строк. Більше того, такий платіж був вчинений вже тоді, коли строк кредитування закінчився 21.08.2021 , тобто не може бути продовжено строк, який сплинув. Отже, суду не надано доказів, що сторони досягли згоди у належній формі про пролонгацію строку кредитування. Крім того, позивач покликається на пункт 3.1 договору, відповідно до умов якого нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Разом із тим, як уже зазначалося, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 наведено висновки, за якими припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другої статті 1050 ЦК. Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК. У частині третій статті 6 ЦК зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. У статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Такі висновки викладені у постанові ВС від 17.09.2025 у справі № 905/1197/24. Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування є незаконним. Із розрахунку заборгованості видно, що відповідачем частково погашена заборгованість на суму 3448,50 грн, в тому числі за відсотками у межах строку кредитування у розмірі 3291,75 грн та тілом кредиту у розмірі 156,75 (3448.5-3291,75) грн, тому наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8093,25 грн. Отже, позов в цій частині підлягає до задоволення. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18). Отже, оскільки відповідачем не спростовано загальний розмір заборгованості за Договорами № 981331 від 15.10.2021, № 2680895 від 22.07.2020 у розмірі 15243,70 (7150,45+8093,25) грн, вказану суму слід стягнути із відповідача в користь позивача. Суд відхиляє заяву позивача про застосування строку позовної давності, оскільки 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-IX, відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин тривав до 30.06.2023. Також, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тому, строк позовної давності не сплинув. Позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн. Крім того, товариство стверджує що понесло витрати на правову допомогу у розмірі 16000 гривень, на підтвердження яких надає: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, заявку №1814 від 01.12.2025, витяг з Акту №25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 та види Прайс - листу АО «Лігал Ассістанс». Відповідач вважає такий розмір витрат необґрунтованим та неспівмірним із складністю справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/ дії/бездіяльність обох сторін. Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial