Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У січні 2026 року до Миколаївського районного суду Львівської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну способу та розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2015 року у справі № 447/260/15 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в мінімальному розмірі 550,00 грн щомісячно, починаючи з 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Надалі розмір аліментів змінювався виключно шляхом індексації, без перегляду у судовому порядку способу та розміру їх стягнення. Станом на дату звернення до суду розмір аліментів, що стягується з відповідача відповідно до розрахунку виконавчої служби становить 1 598,00 грн. Позивачка стверджує, що з моменту набрання рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області законної сили змінилися обставини, матеріальний стан сторін та реальні потреби дитини, що впливають на можливість належного забезпечення його утримання та розвитку. Ураховуючи наведене, [PERSON] просить суд змінити спосіб та розмір аліментів, а саме - стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку до досягнення нею повноліття. Процесуальні дії суду Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2026 року визначено суддю Миколаївського районного суду Львівської області Рябчун А. В. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 26 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 25 лютого 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву до 18 березня 2026 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками є: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області. Згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 25 березня 2019 року у справі № 447/357/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 25 квітня 2014 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 423, - розірвано. Відповідно до учнівського квитка № 2225, виданого 20 жовтня 2021 року, [PERSON] є учнем ЗОШ № 96 м. Львів. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2026/000895280 від 19 січня 2026 року [PERSON] з 20 жовтня 2014 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2026/000895176 від 19 січня 2026 року [PERSON] з 18 вересня 2009 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридтчних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09 грудня 2025 року [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, дата запису 08 жовтня 2025 року, № запису 2001490000000013234. З огляду на відповідь Головного сервісного центру МВС від 24 грудня 2025 року [PERSON] є власником автомобіля марки DODGE AVENGER, 2008 року випуску. Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів станом на 01 грудня 2025 року переплата становить 4 139,55 грн. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08 червня 2022 року Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 червня 2022 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2023 року Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] , [PERSON] . Згідно з кредитним договором № 17-11-005, укладеним 15 червня 2018 року між комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та [PERSON] , фонд надав позичальнику кредит для купівлі житлового будинку терміном на 10 років на суму 200 000,00 грн. Відповідно до інформації із застосунку «Дія» [PERSON] подав заяву на державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Відповідно до довідки про доходи, виданої КП «Погребищеводоканал», [PERSON] займає посаду слюсаря та його заробітна плата за січень 2025 року-грудень 2025 року складає 181 280,00 грн. Доводи особи, яка подала відзив на позовну заяву У лютому 2026 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову, просить відмовити у його задоволенні та залишити розмір аліментів, визначений рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області. Вказує, що рішення суду виконує належно, у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів, натомість є переплата. Крім того, він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та має на утриманні малолітнього сина. Є працевлаштованим, середньомісячна заробітна плата становить 15 500,00 грн (нарахована), має кредитне зобов`язання у розмірі 20 000,00 грн., підприємницькою діяльністю не займається (припинено), сплачує платежі по іпотеці за квартиру, оформлену на дружину. Доводи особи, яка подала відповідь на відзив на позовну заяву У березні 2026 року представник [PERSON] адвокат Черниш І. І. подала відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що доводи, наведені у відзиві на позовну заяву є необгрунтованими, не спростовують позицію позивача щодо її позовних вимог. Просить позов задовольнити та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Доводи особи, яка подала заперечення на відповідь на відзив У березні 2026 року [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, у якому вказав про те, що відповідь на відзив не містить спростувань його позиції, викладеної у відзиві. Натомість вказує, що автомобіль використовується у потребах сім`ї, він не ухиляється від утримання дитини, що свідчить про відсутність заборгованості зі сплати аліментів. При цьому посилається, що офіційно працевлаштований, проте його дохід не в змозі забезпечити потреби його сім`ї та вимоги за даним позовом. Заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, оскільки такі є необгрунтовані та неспівмірними. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 727/1599/22. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові й просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить у задоволенні позову відмовити. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено у 2026 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 3 512 гривень. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18) сформульовано висновок про те, що положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому зміст положень Переліку № 146 включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку № 146 вказується, що утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміна «дохід» у дужках після терміна «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті цього Переліку. Отже, Перелік № 146 не є вичерпним. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Зміна способу стягнення аліментів (частина 3 статті 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивач (стягувач) бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у частці від доходу платника аліментів, відповідно суд доходить висновку про необхідність зміни аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі. Враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, зважаючи на те, що з віком дитини зростають потреби у забезпеченні її гармонійного розвитку, а також, що платник аліментів є працездатною особою, не заперечує наявність у нього обов`язку з утримання дитини, має на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу та дружину, суд дійшов висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі, визначивши його у частці від доходу платника аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання [PERSON] , 2014 року народження, судом серед іншого враховано наявність у відповідача малолітнього сина [PERSON] , 2023 року народження, який також за приписами законодавства має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який йому повинні забезпечити батьки. Беручи до уваги наведені обставини, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині [PERSON] , 2014 року народження, рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей (частина 1 статті 141 СК України), суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відтак, суд дійшов висновку, що даний позов про зміну способу стягнення аліментів є підставний, обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. При цьому суд звертає увагу на те, що під час ухвалення судового рішення судом враховано зміну сімейного стану відповідача та осіб, які перебувають на його утриманні, наявність у нього постійного офіційного заробітку, належне виконання ним обов`язків зі сплати аліментів на підставі рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2015 року. При цьому судом взято до уваги вік дитини, на яку стягуються аліменти [PERSON] , 2014 року народження, його потреби на харчування, освіту, розвиток, здоров`я та збільшення потреб у зв`язку зі збільшенням віку. Також суд враховує те, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні матері, що не заперечується відповідачем, який також частково утримує дитину шляхом сплати аліментів. Судом залишено поза увагою посилання відповідача на наявність зобов`язань зі сплати кредиту на купівлю житла, як підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки кредитні зобов`язання оформлені не на відповідача, а на його дружину [PERSON] у 2018 році, тоді як шлюб було укладено у 2022 році. Суд критично ставиться до доводів позивача на покращення матеріального становища відповідача у зв`язку із набуттям ним у 2023 році права власності на автомобіль марки DODGE AVENGER, 2008 року випуску, оскільки автомобіль є засобом пересування сім`ї, а ураховуючи рік його випуску та ринкову вартість - його придбання не свідчить про значне покращення майнового стану. Судом не враховано обставину реєстрації відповідача суб`єктом підприємницької діяльності, оскільки надалі така діяльність припинена. Залишено поза увагою посилання відповідача на те, що раніше сума стягуваних аліментів влаштовувала позивачку, оскільки такі доводи є недоречними, так як позивачка має право на звернення до суду, у тому числі з позовом про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження. Враховано, що аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 550 грн щомісячно були визначені судом у 2015 році, коли дитині сторін було 1 рік. Наразі дитина підросла та для свого інтелектуального та соціального розвитку, а також для забезпечення належних умов проживання та навчання, потребує більших витрат, ніж на момент постановлення судового рішення від 21 липня 2015 року.. Також суд взяв до уваги, що виходячи з ринкових цін на товари та послуги, яких щоденно потребує дитина сторін, рівень інфляції в країні, розмір раніше визначених на утримання дитини [PERSON] аліментів є недостатнім для забезпечення дитині належного життєвого рівня. З огляду на зазначене, суд вважає, що з моменту ухвалення рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2015 року потреби дитини на харчування, освіту, розвиток, здоров`я зросли, позивачка скористалася правом на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідач не спростував неможливість зміни способу стягнення аліментів на дитину, суд дійшов висновку про задоволення позову, а саме про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Щодо розподілу судових витрат Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК Україги інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог стягненню з [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1331,20 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу Представник позивача подала заяву, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надану правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Судом встановлено, що 09 березня 2026 року між адвокатом Черниш І. І. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги № 50/26. На підтвердження факту надання правничої допомоги представником позивача надано суду: копію договору про надання правничої допомоги № 50/26 від 09 березня 2026 року, копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги № 50/26, копію довідки від 09 березня 2026 року, виданої адвокатом Черниш І. І., про отримання оплати за професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, копію акту прийняття наданих послуг від 09 березня 2026 року, рахунок № 50/26-1 від 09 березня 2026 року. Встановлено, що у позовній заяві, яка надійшла до суду 23 січня 2026 року, позивачка вказала, що розрахунок судових витрат не надається, оскільки вона скористалася правом на безоплатну правову допомогу. Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 25 лютого 2026 року. Договір про надання правничої допомоги укладено між [PERSON] та адвокатом Черниш І. І. 09 березня 2026 року. Із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу адвокат Черниш І. І. звернулася 14 березня 2026 року. Відповідач [PERSON] у запереченні на відповідь на відзив просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки така подана з порушенням строків та розмір витрат не є співмірним складності справи. Частинами 1, 2 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У описі виконаної представником роботи зазначено: первинна консультація 1000,00 грн, вивчення та правовий аналіз матеріалів 3 000,00 грн, підготовка та подання відповіді на відзив 4 000,00 грн, що разом становить 8 000,00 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до пункту 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також, чинним законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При цьому судом враховано право позивача на отримання правничої допомоги після подання позову, у якому зазначено про відсутність витрат на правничу допомогу. Також судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 725/42/21 (провадження № 61-1257св22), у якій зазначено: «Водночас аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат». Відтак, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмірі 2 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved