Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

У провадженні Татарбунарського районного суду Одеської області перебувала справа за вищевказаним позовом. 12 лютого 2026 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області, відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Татарбунарської міської ради, служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради, служба у справах дітей Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, служба у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням ним батьківських обов`язків стосовно дитини. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 16 лютого 2026 року до суду надійшла заява представника [PERSON] , адвоката Щербатого Р. Р., про відшкодування понесених судових витрат під час розгляду справи, в якій останній просить в порядку компенсації судових витрат стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27 000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу. 10 березня 2026 року представник [PERSON] , адвокат Царенко О. О., подав до суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні заяви про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27000,00 грн, посилаючись на те, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу сформовані формально, містять ознаки дублювання послуг, штучного дроблення окремих дій на декілька позицій та завищення витраченого часу. У зв`язку з цим такі витрати не відповідають критеріям реальності, необхідності та співмірності, які прямо передбачені нормами цивільного процесуального законодавства України. Враховуючи викладене, вважаю, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та таким, що не відповідає критерію співмірності судових витрат, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, у зв`язку з чим підстави для їх стягнення у заявленому розмірі відсутні. 17 березня 2026 року представника [PERSON] , адвоката Щербатого Р. Р. надав додаткові пояснення у справі, посилаючись на те, що поданий до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги та усі інші документи, які укладені та підписані з метою виконання цього договору, є належними та допустимими доказами існування договірних правовідносин між адвокатом та клієнтом і підтверджують правові підстави для понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Також зазначає що кожна із наведених у детальному описі робіт послуг є самостійною, індивідуальною за своїм змістом та функціональним призначенням, а також безпосередньо пов`язаною із наданням професійної правничої допомоги у цій справі.Зокрема, дії адвоката, пов`язані з аналізом звернення клієнта, вивченням матеріалів справи, формуванням правової позиції, підготовкою процесуальних документів, направленням адвокатських запитів, підготовкою клопотань, участю у судових засіданнях, а також поточним супроводом справи та комунікацією з клієнтом, за своєю правовою природою є різними видами адвокатської діяльності, що мають різний зміст, мету та процесуальне значення. Отже, наведені у детальному описі робіт послуги не є штучно вигаданими або формально розділеними, як безпідставно стверджує представник позивачки, а відображають реальний обсяг виконаної адвокатом роботи у межах надання правничої допомоги у даній справі. Тому доводи представника позивачки щодо необґрунтованості заявлених витрат на правничу допомогу слід оцінювати також з урахуванням того, що аналогічні витрати у попередніх спорах між цими ж сторонами визнавалися судами правомірними та підлягали компенсації, що додатково підтверджує безпідставність заявлених заперечень. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною четвертою статті 270 ЦПК України визначено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву адвокат Щербатий Р. Р. просив суд стягнути з позивача понесені судові витрати (а.с. 45-50). Рішення у справі ухвалено 12 лютого 2026 року, а із заявою про відшкодування понесених судови витрат адвокат Щербатий Р. Р. звернувся до суду 16 лютого 2026 року, тобто у порячдку і строки, визначені ЦПК України. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача було надано: ?копію договору про надання правничої допомоги № 53/225 від 15 серпня 2025 року; ?копію додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги № 53/225 від 15 серпня 2025 року; ?акт приймання-передачі виконаних робіт (правничої допомоги) по договору про надання правничої допомоги № 53/225 від 15 серпня 2025 року; ?детальний опис робіт. Укладеною додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги визначено, що вартість професійної правничої допомоги складає 27 000,00 грн: ?вивчення звернення клієнта, з`ясування фактичних обставин справи, уточнення позиції клієнта. Правовий аналіз матеріалів та оцінка перспектив спору, аналіз наявних документів, аналіз, підбір законодавства та судової практики, визначення доказової бази та ризиків, формування правової позиції 2 год (3 000,00 грн); ?підготовка, складання та направлення відзиву на позовну заяву 4 год (6 000,00 грн); ?підготовка, складання та направлення заяв по суті справи (заперечення на відповідь), процесуальних заяв, клопотань, поянень, адвокатських запитів 4 год (6 000,00 грн); ?представництво інтересів клієнта у судових засіданнях 4 год (6 000,00 грн); ?представництво інтересів клієнта у засіданні комісії з питань захїисту прав дитини 2 год (3 000,00 грн); ?поточний супровід справи, моніторинг руху справи, комунікація з клієнтом щодо процесуальних дій 2 год (3 000,00 грн). Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт: ?вивчення звернення клієнта, з`ясування фактичних обставин справи, уточнення позиції клієнта. Правовий аналіз матеріалів та оцінка перспектив спору, аналіз наявних документів, аналіз, підбір законодавства та судової практики, визначення доказової бази та ризиків, формування правової позиції 2 год (3 000,00 грн); ?підготовка, складання та направлення відзиву на позовну заяву 4 год (6 000,00 грн); ?підготовка, складання та направлення адвокатських запитів 2 год (3 000,00 грн); ?підготовка, складання та направлення клопотань та додаткових пояснень до суду 4 год (6 000,00 грн); ?представництво інтересів клієнта у судових засіданнях 2 год (3 000,00 грн); ?представництво інтересів клієнта у засіданні комісії з питань захїисту прав дитини 2 год (3 000,00 грн); ?поточний супровід справи, моніторинг руху справи, комунікація з клієнтом щодо процесуальних дій 2 год (3 000,00 грн). За правилами частин першої, другої статті 141 ЦПК України судові витрати та витрати, пов`язані з розглядом справи (зокрема, витрати на професійну правничу допомогу), покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Адвокат Сєрікової Г. Я. Царенко О. О. у судовому засіданні просив відмовити у задволенні клопотання від відшкодування понесених судвих витрат, посилаючись на їх неспімірність відносно складності справи, часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, зазначив, що певні надані адвокатом послуги є незрозумілими. Верховний Суд у справі № 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є:договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Суд погоджується із доводами представника [PERSON] , адвоката Царенка О. О. про неспімірність понесених відповідачем судових витрат відносно складності справи, часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, тощо. Зокрема, суд вважає, що таку послугу, як «поточний супровід справи, моніторинг руху справи, комунікація з клієнтом щодо процесуальних дій», неможливо розцінити як надання професійної правничої допомоги у справі, що була надана клієнту, оскільки не містить детальної інформації наданих послуг. Разом з цим, виокремлення адвокатом «підготовка, складання та направлення відзиву на позовну заяву; підготовка, складання та направлення адвокатських запитів; підготовка, складання та направлення клопотань та додаткових пояснень до суду», як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «вивчення звернення клієнта, з`ясування фактичних обставин справи, уточнення позиції клієнта. Правовий аналіз матеріалів та оцінка перспектив спору, аналіз наявних документів, аналіз, підбір законодавства та судової практики, визначення доказової бази та ризиків, формування правової позиції», тому має бути виключено із загальної вартості наданих послуг правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тому, визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Аналізуючи подані представниками Олейника Д. А. процесуальні документи під час розгляду справи на предмет складності, обсягу та часу, витраченого для їх складання, обсяг виконаних робіт згідно, час витрачений на судові засідання, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу у суді першої інстанції є неспівмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт. До такого висновку суд доходить, виходячи з таких підстав. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial