Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

20 листопада 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Головіна Ірина Олексіївна до Міністерства юстиції України, Національний банк України про зняття заборони на відчуження нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] за життя був власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Зазначає, що позивач [PERSON] , як дружина померлого, є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] та прийняла спадщину. До складу спадщини увійшов зазначений житловий будинок. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. від 10.09.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з наявністю у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власника [PERSON] (код відсутній). Позивач зазначає, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №441708083 від 01.09.2025 за суб`єктом [PERSON] наявне обтяження: тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер: 7912511; зареєстровано 15.09.2008 14:08:49 № 7912511, реєстратором: Приватний нотаріус Маслюк В.О., підстава обтяження: повідомлення 8,20.06.1996 АК АПБ «Україна», смт. Млинів; об`єкт обтяження: невизначене майно, окреме майно; власник [PERSON] , [PERSON] , причинна відсутності коду: архівний запис; додаткові дані : Архівний номер: 2114389ROVNO22112, Архівна дата: 05.02.2001, дата виникнення: 20.06.1996,№ реєстру: 141760-102, внутр. №9101662623F241313545. Звертає увагу, що повідомлення 8, 20.06.1996, АК АПБ «Україна» не містило РНОКПП боржника, та Приватним нотаріусом Маслюком В.О. було накладено заборону на невизначене майно, окреме майно, власниками якого є всі особи, які мають прізвище ім?я та по батькові « [PERSON] » або « [PERSON] ». Зазначає, що [PERSON] який за життя ніколи не мешкав в Рівненській області, клієнтом АК АКБ «Україна» не був, жодних кредитних зобов?язань не мав та не знав, що на його майно накладалися заборони. Представник позивача зазначає, що з рішень судів наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень їй стало відомо, що приватний нотаріус Млинівського районного нотаріального округу Маслюк В.О. припинив нотаріальну діяльність і всі справи, які перебували у його провадженні передано на зберігання до Рівненського обласного державного нотаріального архіву. Рівненський обласний державний нотаріальний архів повідомив, що відповідно до Реєстру для реєстрації заборони (арештів) на будинки Млинівської державної нотаріальної контори, було встановлено запис від 20.06.1996 року про накладення заборони на ім?я [PERSON] . Будь - які інші відомості та документи по накладанню і зняттю заборони, щодо накладання заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, слідчими органами і реєстрації зняття таких заборон, реєстрів та арештів відносно майна [PERSON] у Рівненському обласному державному нотаріальному архіві відсутні. Зазначає, що безпідставне обтяження нерухомого майна порушує право позивача на оформлення спадщини, в інший спосіб здійснити захист порушених прав, враховуючи обставини справи є неможливим. Просить суд скасувати заборону: тип обмеження: заборона (архівний запис), реєстр номер: 7912511; зареєстровано: 15.09.2008 14:08:49 №7912511, реєстратором: Приватний нотаріус Маслюк В.О., 35100, Рівненська обл. Млинівська р., смт. Млинів, вул. Поліщука, 14, (03659) 6-46-15; підстава обтяження: повідомлення, 8,20.06.1996, АК АПБ «Україна») смт. Млинів; об`єкт обтяження: невизначене майно, окреме майно; власник [PERSON] , [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові данні: Архівний номер: 2114389ROVNО22112, Архівна дата: 05.02.2001, Дата виникнення 20.06.1996, № реєстра: 141760-102, внутр. N?9101662623F241313545, комментарий: 45-58, судовий збір з відповідачів просила не стягувати. У відзиві на позовну заяву від 09.12.2025 представник відповідача Міністерства Юстиції України Островська К.О. зазначила, що Міністерство юстиції України в даній справі не є належним відповідачем по справі, оскільки позивачем не пред`явлено будь-яких вимог до Міністерства юстиції України. Також представник відповідача зазначила, що Міністерство юстиції України наділене організаційними та контрольними функціями у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та не є тим суб`єктом, який безпосередньо здійснює державну реєстрацію щодо зняття заборони з майна. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог до Міністерства юстиції України. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Національний банк України від 09.12.2025 Софін О.В. зазначив наступне. Національний банк України не є стороною кредитного договору з позивачем, у нього відсутні зобов`язання перед позивачем, тому у цій справі Національний банк України не є належним відповідачем. Належним відповідачем за вимогою про скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна є саме ВАТ Банк «Біг Енергія», проте його діяльність припинена без правонаступника. Вважає, що для скасування (зняття) заборони з нерухомого майна позивачу необхідно звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення щодо скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна, що розглядається судом в порядку окремого провадження та ухвалене рішення суду за результатом розгляду даної заяви є підставою для скасування заборони відчуження нерухомого майна. Національний банк зауважує на тому, що доказів укладення кредитного договору [PERSON] з Банком, накладення обтяження на належне Позивачу нерухоме майно чи встановлення заборони його відчуження за повідомленням Банку , разом з позовною заявою до суду не надано. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, Позивачем разом із позовною заявою не надано суду та учасникам справи документи які містять інформацію на підставі яких можна встановити обставини щодо предмета доказування у даній справі. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов`язаннями фінансових установ, а фінансові установи не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання. Зауважує, що зі змісту позовної заяви не вбачається порушення Національним банком прав позивача, як і не вбачається з прохальної частини позовної заяви вимог до Національного банку. З огляду на викладене, Національний банк не є правонаступником за зобов`язаннями АКАБ «Україна» та є неналежним відповідачем у даному позові. За вказаних підстав просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. 24.11.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, підготовче засідання призначено на 17.12.2025 об 11 год. 30 хв. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано копію спадкової справи відносно [PERSON] , який помер [INFO] . 09.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника Міністерства юстиції України. 09.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представника Національного банку України. 17.12.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2026 о 09 год. 00 хв. 16.01.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.02.2026 на 10 год. 00 хв. 13.02.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Судове засідання відкладено на 13.03.2026 о 10 год. 00 хв. У судовому засіданні представник позивача адвокат Головіна І.О. позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, зазначила, що інший спосіб захисту права позивача відсутній, просила судові витрати з відповідачів не стягувати та віднести на рахунок позивача. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Міністерство юстиції України Островська К.О. проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову до Міністерство юстиції України відмовити. Представник відповідача Національний банк України - Софін О.В. проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав № 148192079 від 05.12.2018 та № 158284591 від 04.03.2019 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є власником земельної ділянки кадастровий номер 2322188601:05:002:0058 площею 0,15 га та розташованого на зазначеній земельній ділянці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Відповідно до свідоцтва про смерть виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Запоріжжя) від 13.06.2023 серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.10.2018 серії [NUMBER] , відповідно до якого 08.09.2006 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). З матеріалів спадкової справи № 130/2023 відносно [PERSON] , померлого [INFO] вбачається, що позивач [PERSON] за законом прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] (а.с. 142-195). 10.09.2025 позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 170 зворотня сторона). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. від 10.09.2025 № 1251/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з наявністю у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено заборону нерухомого майна власника [PERSON] (а.с. 195). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 441708083 від 01.09.2025, отриманого за результатами пошуку за частковим співпаданням відносно фізичної особи [PERSON] , в розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна» міститься наступна інформація: тип обмеження: заборона (архівний запис), реєстр номер: 7912511; зареєстровано: 15.09.2008 14:08:49 №7912511, реєстратором: Приватний нотаріус Маслюк В.О., 35100, Рівненська обл. Млинівська р., смт. Млинів, вул. Поліщука, 14, (03659) 6-46-15; підстава обтяження: повідомлення, 8, 20.06.1996, АК АПБ «Україна», смт. Млинів; об`єкт обтяження: невизначене майно, окреме майно; власник [PERSON] , [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові данні: Архівний номер: 2114389ROVNО22112, Архівна дата: 05.02.2001, Дата виникнення 20.06.1996, № реєстра: 141760-102, внутр. № 9101662623F241313545, «комментарий»: 45-58 (а.с. 20-22, 191 зворотня сторона 194. Отже судом встановлено, що на підставі зазначеної інформації стосовно встановленого обмеження майна яка міститься в Єдиному реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відносно особи [PERSON] без зазначення коду (РНОКПП) нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. З відповіді щодо надання інформації Рівненського обласного державного нотаріального архіву № 664/01-17 від 01.10.2025, наданої на запит адвоката Головіної І.О., вбачається, що відповідно до Реєстру для реєстрації заборони (арештів) на будинки Млинівської державної нотаріальної контори, було встановлено запис від 20.06.1996 про накладення заборони на ім`я [PERSON] . Будь-які інші відомості та документи по накладенню і зняттю заборони, щодо накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, слідчими органами і реєстрації зняття таких заборон, реєстрів та арештів відносно майна [PERSON] у Рівненському обласному державному нотаріальному архіві відсутні (а.с. 25). З витягу з реєстру Млинівської нотаріальної контори для реєстрації заборон (арештів) на будинки вбачається, що 20.06.1996 накладена заборона на майно фізичної особи [PERSON] без зазначення коду (РНОКПП), Млинів, на підставі повідомлення АК АПБ «Україна № 8 від 20.06.1996 (а.с.26). Суд звертає увагу на те, що зазначене повідомлення АК АПБ «Україна» №8 від 20.06.1996 не містило РНОКПП фізичної особи [PERSON] та приватним нотаріусом Маслюком В.О. було накладено заборону на невизначене майно, окреме майно. Вказане підтверджується також тим, що зазначене обмеження міститься в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 441708083 від 01.09.2025, яка була отримана за результатами пошуку саме за частковим співпаданням відносно фізичної особи [PERSON] без зазначення РНОКПП. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrichv. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.ст. 321, 383, 386 ЦК України, власник свого майна не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо твердження представника відповідача Міністерства юстиції України про те, що Міністерство не є належним відповідачем суд приходить до висновку, що Міністерство юстиції України дійсно є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки позивачем не пред`явлено будь-яких вимог до Міністерства юстиції України. Крім того, відповідно до чинного законодавства Міністерство юстиції України наділене організаційними та контрольними функціями у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та не є тим суб`єктом, який безпосередньо здійснює державну реєстрацію щодо зняття заборони з майна. Щодо твердження представника відповідача Національного банку України стосовно того, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки не являється правонаступником АКАБ «Україна» та не відповідає за його зобов`язаннями, суд враховує наступне. Згідно з ч. 7 ст. 104 Цивільного кодексу України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом. Правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків регулюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом. Отже, порядок ліквідації банку, ініційованої до набрання чинності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», регулювався нормами Закону України «Про банки і банківську діяльність (в редакції на час виникнення правовідносин) (далі Закон) та Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 369 (далі Положення № 369). Відповідно до ч. 13 та ч. 14 ст. 88 Закону процедура ліквідації банку повинна бути завершена не пізніше трьох років з дня відкликання банківської ліцензії. Національний банк України має право продовжувати процедуру ліквідації банків на термін до одного року, а системоутворюючих банків - на термін до двох років. Згідно з статтею 98 Закону України Про банки і банківську діяльність (у редакції, чинній станом на дату прийняття Національним банком України рішення про виключення відомостей про Банк із Державного реєстру банків, тобто станом на 13.04.2009) ліквідація банку вважалась завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Державного реєстру банків після ухвалення звіту ліквідатора. Відповідно до ч. 11 ст. 96 Закону, у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів. Отже, Закон передбачав особливу процедуру та механізми ліквідації банку і задоволення вимог кредиторів такого банку, яка передбачала певні етапи: 1) здійснення ліквідації банку, 2) у разі залишення активів банку на момент закінчення строку ліквідації такого банку, передачу таких активів управителю для подальшої їх реалізації та задоволення вимог кредиторів, ліквідованого банку. Зазначена процедура визначена законодавцем для реалізації активів неплатоспроможного банку за найвищою вартістю з метою як найповнішого задоволення вимог кредиторів банку. У справі, що розглядається, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування заборони нерухомого майна: житлового будинку, який належав її померлому чоловіку [PERSON] , оскільки вважає, заборона була внесена відносно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) безпідставно, у зв`язку з чим, позивач [PERSON] позбавлена можливості оформлення спадщини за законом після померлого чоловіка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Позивач одним із відповідачів за цим позовом визначила Національний банк України, мотивуючи це тим, що АКАБ «Україна» було виключено з Державного реєстру банків у зв`язку із завершенням ліквідаційної процедури банку за рішенням Комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, який є дотичним до діяльності банку «Україна», як органу, який здійснив його ліквідаційну процедуру. Суд погоджується з тим, що Національний банк України не є правонаступником АКАБ «Україна», у нього відсутні зобов`язання перед позивачем, тому у цій справі Національний банк України не є належним відповідачем. Належним відповідачем за вимогою про зняття арешту з нерухомого майна є саме АКАБ «Україна», проте його діяльність припинена без правонаступника. Водночас заборона нерухомого майна, а саме житлового будинку, який належав її померлому чоловіку [PERSON] запис про реєстрацію обтяження, здійснений на підставі повідомлення АКАБ «Україна» не скасований. Дані та документи, які давали підставу для внесення обтяження до Реєстру заборон відчуження нерухомого майна відсутні. Наявність такого запису порушує право спадкоємця (власника). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (висновок Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/42332/17). Отже за вказаних вище обставин суд встановив, що в даному випадку «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем, оскільки в даному випадку відповідачем за вимогою про зняття арешту з нерухомого майна є саме АКАБ «Україна», проте його діяльність припинена без правонаступника. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21) Касаційний суд зазначає, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. … за таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, касаційний суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки…» Касаційний суд акцентує увагу, що рішення суду за заявою іпотекодавця про встановлення факту припинення іпотеки, коли «відсутня» особа - іпотекодержатель, яка має відповідати за позовом (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації без правонаступників), є підставою для скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також суд приймає до уваги аналогічні висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладені у постанові від 13.06.2024 у справі № 333/8899/21. У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди не вказали про застосування абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України, яка у таких справах підлягає застосуванню на підставі аналогії закону…». З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] пред`явлено до неналежних відповідачів, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також суд звертає увагу на те, що в даному випадку «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем, оскільки в даному випадку відповідачем за вимогою про зняття арешту з нерухомого майна має бути саме АКАБ «Україна», проте його діяльність припинена без правонаступника (правонаступника не встановлено), за таких обставин, з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, позивач для захисту своїх прав може звернутися із заявою про встановлення факту припинення заборони відчуження нерухомого майна та скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Головіна Ірина Олексіївна до Міністерства юстиції України та до Національного банку України про зняття заборони на відчуження нерухомого майна задоволенню не підлягає, оскільки такий позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Outcome: dismissed