Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду із позовом до Дніпропетровської філії Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Дніпродіпродор» в особі юридичної особи: Державне підприємство Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» (далі Відповідач №1) та Державного підприємства Український державний інститутут з проектування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» (Відповідач №2) та про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що, починаючи із березня 2022 року йому не здійснювалася виплата заробітної плати. Заборгованість із виплати заробітної плати за період із 03 березня 2022 року по червень 2024 року складає 300 414 грн 26 грн. Позивач неодноразово звертався до Відповідача 1 за інформацією про нараховані суми, однак, станом на момент подання позовної заяви, відповіді не надано, тому суми позовних вимог обчислені самостійно. Посилаючись на вказані обставини, Позивач прохав суд стягнути солідарно із Дніпропетровської філії Державного підприємства Українського державного інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» - «ДНІПРОДІПРОДОР» та Державного підприємства Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» на свою користь заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 300 414 грн 26 грн грн. Представник Відповідача 1 -адвокат Сєдих Ю.М. надав до суду 12.05.2025 року відзив, у якому прохав задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 55 758, 47 грн, оскільки Позивач значний час був у відпустці. Позивачем 08 09.2025 подано відповідь на відзив, зазначив, що у відзиві на позовну заяву відсутні докази, які б спростовували доводи позивача. 13 січня 2026 року до суду надійшла заява представника Відповідача 2 Земледуха О.М., який діє на підставі довіреності від 12.12.2025 року №12/12/2025, згідно із якою позовні вимоги визнано та прохав розглядати справу за відсутності представника Відповідача 2. Позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог із урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних за використання грошових коштів за період із 2022 року по 2025 рік 525 353,18 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд виснує наступне. Судом встановлено, що 03.09.2019 року Позивач прийнятий на посаду до Дніпропетровської філії Державного підприємства - Українського державного інституту з проєктування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» - «ДНІПРОДІПРОДОР», що підтверджується записом у трудовій книжці. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися не припущеннях. Звернувшись до суду, Позивач із урахуванням уточнених позовних вимог просив, зокрема, стягнути із Відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період із 2022 року по 2025 рік 525 353,18 грн, із яких: 442 479,08 заборгованість по заробітній платі та у порядку ст. 625 ЦУ України: 56 479,95 грн інфляційне збільшення та 26 394,15 грн та 3% річних, а саме: згідно із наданим розрахунком Позивача із урахуванням збільшення позовних вимог заборгованість за 2022 рік склала 97 420,54 грн інфляційне збільшення 25 917,02 грн, 3% річних 10 449,35 грн; за 2023 рік склала 68710,72 грн, інфляційне збільшення 6 270,24 грн, 3% річних 5 494,98 грн; за 2024 рік склала 164347,83 грн інфляційне збільшення 15 527,28 грн, 3% річних 8212,89 грн; за період січня -серпня 2025 року заборгованість склала 112000 грн, інфляційне збільшення 8765,41 грн, 3% річних 2236,93 грн. Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Не заслуговують на увагу суду у повному обсязі доводи представника Відповідача 1 адвоката Сєдих Ю.М., щодо того, що Позивач із березня 2022 року фактичної заробітної плати не отримував за деяких випадків, оскільки Позивач перебував значний час у відпустках. Позивачем із урахуванням наданих документів представником Відповідача-1 уточнено позовні вимоги, щодо яких у подальшому представник Відповідача -1 в.о. директора Дніпровської філії Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» - «ДНІПРОДІПРОДОР» Земледух О.М. не заперечував, та подав заяву що не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, судом взято до уваги, що Наказ №66-В про надання відпустки за період із 09.09.2022 по 20.11.2022, Наказ №94-В про надання відпустки за період із 21.11.2022 по 31.12.2022, Наказ №6-В про надання відпустки без збереження заробітної плати за період із 19.04.2023 по 30.04.2023 не містять підписів Позивача про ознайомлення із наказом, а також до вказаних заяв представником відповідача -1 до відзиву адвокатом Сєдих Ю.М. не долучені самі заяви про надання відпусток, що ставить під сумнів надання вказаних відпусток саме за ініціативи самого Позивача, а не роботодавця. Крім того, не приймаються до уваги судом надані розрахунко-платіжні відомості працівника, затверджені формою П-6 та підписані директором, оскільки сам директор не уповноважений вести статистичні дані та складати первинну облікову та бухгалтерську документацію. Суд також зауважує, що відомість нарахування заробітної плати - це ключовий документ у нарахуванні заробітної плати, нарахувань та утримань пов`язаних з нею, вона є зведенням сум нарахованих по окладу, премій, а також відпускних та лікарняних, інших виплат. Затвердженої офіційно форми відомості нарахування зарплати не існує, тому підприємство може розробити її самостійно. Однак, обов`язково мають бути враховані вимоги п.2ст.9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 N 996-XIV(далі - Закон про бухоблік) щодо обов`язкових реквізитів, а саме на документі уданому випадку мають бути: назва ("Відомість по нарахуванню заробітної плати"); назва підприємства, від імені якого складається відомість; дата складання (у даному випадку не тільки дата, але й період (місяць) якого стосується відомість); зміст та обсяг господарських операцій (у даному випадку складові нарахованої зарплати, здійснені утримання з неї); одиниця виміру господарських операцій (гривня з копійками); посади і прізвища осіб, що відповідальні за здійснення господарської операції і правильність її оформлення (як правило, це бухгалтер, головний бухгалтер, керівник; ФОП указує себе, а також може вказати особу, яка веде для нього облік); особисті підписи та інші дані осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції. Утім, стороною відповідача не було надано до суду відомість про нарахування коштів (довідку про заробітну плату тощо), яка б відповідала вимогам вищезазначеного Закону, тому суд вважає, що стягнути на користь Позивачки заборгованість із виплати заробітної плати за період із січня 2022 року по серпень 2025 року. У той же час Позивачем визначено суму у розмірі 442479,08 грн., однак у судовому засіданні встановлено, що Позивачем помилково включено заборгованість за серпень 2022 року у розмірі 12005 грн. За положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Рішенням Конституційного суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, а також в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Разом з цим, слід звернути особливу увагу на рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року у справі № 1-18/2013, в якому Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4, 5 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Однак, відповідач так і не виплатив повну заборгованість по заробітній платі позивачу. Таким чином із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі із січня 2022 року по серпень 2025 року 430474,08 грн (442479,08 12005). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Щодо стягнення інфляційного збільшення та 3% річних у порядку ст. 625 ЦПК України Позивач із урахуванням уточнених позовних вимог просив, стягнути із Відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період із 2022 року по 2025 рік 525 353,18 грн, із яких: 442 479,08 заборгованість по заробітній платі та у порядку ст. 625 ЦУ України: 56 479,95 грн інфляційне збільшення та 26 394,15 грн та 3% річних, а саме: згідно із наданим розрахунком Позивача із урахуванням збільшення позовних вимог заборгованість за 2022 рік склала 97 420,54 грн інфляційне збільшення 25 917,02 грн, 3% річних 10 449,35 грн; за 2023 рік склала 68710,72 грн, інфляційне збільшення 6 270,24 грн, 3% річних 5 494,98 грн; за 2024 рік склала 164347,83 грн інфляційне збільшення 15 527,28 грн, 3% річних 8212,89 грн; за період січня -серпня 2025 року заборгованість склала 112000 грн, інфляційне збільшення 8765,41 грн, 3% річних 2236,93 грн. Вирішуючи це питання суд виходить із того, що положення статті 625 ЦК України, яке регулює наслідки порушення грошових зобов`язань, не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки вони регулюються нормами трудового законодавства. Так, грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові. Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а Відповідачі не є кредиторами по відношенню до Позивача у цивільно-правових відносинах, суд дійшов висновку про безпідставність вимог Позивача про стягнення інфляційного збільшення та 3% річних у порядку ст. 625 ЦПК України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) вказано: «непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права». Вказані висновки також викладені у постанові Верховного суду від 15.04.2020 у справі №127/3821/18 (провадження № 61-10447ск19), від 06.05.2020 у справі №349/643/17 (провадження № 61-11377св18 у справі). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, у цій частині позовних вимог Позивачу слід відмовити. У силу приписів ст. 95 ЦК України, зважаючи, що позовні вимоги пред`явленні до Дніпропетровської філіі Державного підприємства Українського державного інститутут з проектування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» - «ДНІПРОДІПРОДОР» та Державне підприємство Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР», суд вважає необхідним задовольнити позовні до юридичної особи, а не її філії. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідне стягнути із Відповідача -Державне підприємство Український державний інститут з проєктування об`єктів дорожнього господарства «УКРДІПРОДОР» у дохід Держави судовий збір у розмірі 4307 гривень 74 копійки. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах виплати заробітної плати за один місяць. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial