Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2026 провадження у справі № 759/30130/25 було закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відмовою позивача від позову. 09.03.2026 представник відповідача адвокат Ільющенко Ю.А. подав заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Заява обґрунтована тим, що відповідач змушений був звернутися за допомогою для захисту від безпідставного позову, а адвокатом було підготовлено та подано відзив. 10.03.2026 від представника позивача - адвоката Гусєва П.В. надійшли заперечення. Позивач вказує на не співмірність заявленої суми складності справи, зазначає, що справа розглядалася у спрощеному провадженні та завершилася закриттям без розгляду по суті. Також позивач наголошує, що згідно з практикою ОП КГС ВС від 02.02.2024 (справа №910/9714/22), витрати на підготовку самої заяви про ухвалення додаткового рішення не підлягають відшкодуванню. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Водночас, вирішуючи питання про розмір стягнення, суд враховує критерії співмірності (ч. 4 ст. 137 ЦПК) та зазначає наступне. Справа про регресне відшкодування шкоди є типовою та не потребувала вивчення великого обсягу додаткових джерел права. Адвокатом відповідача був підготовлений відзив на позовну заяву. Робота над подальшими процесуальними документами (зокрема заявою про витрати) має обмежений характер для відшкодування. Суд враховує, що провадження у справі було закрито до початку розгляду справи по суті у зв`язку з відмовою позивача від позову. Отже, представник відповідача не брав участі у судових засіданнях, не готував відповіді на відповідь на відзив та не здійснював інших процесуальних дій, Стягнення 10 000 грн за один лише відзив у справі, що не була вирішена по суті, створило б ситуацію, за якої витрати на адвоката є непропорційними до ціни позову та фактично виконаної роботи. Суд приходить до висновку, що сума у 3 000,00 грн є об`єктивно співмірною. Такий розмір витрат відповідає принципу розумності та не є надмірним тягарем для Позивача, водночас забезпечуючи Відповідачу право на компенсацію за фактично отриману консультацію та підготовку основного процесуального документу. На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що заява про відшкодування судових витрат підлягає задоволенню частково у сумі 3 000 грн, що відповідає засадам справедливості та верховенства права.

Outcome: partial