Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - «ФК «Артеміда-Ф») звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №000210414849 від 11.04.2021 року в розмірі 11 710,82 грн, а також понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000210414849. Договір укладено на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором Заяви-формуляра про акцептування оферти. На умовах Договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 4198,00 грн. шляхом їх перерахування на картку [NUMBER] , вказану відповідачем при оформленні договору позики, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 25.04.2021. Базова процентна ставка в день становить 1,85%, процентна ставка в день 2,5%, процентна ставка у разі прострочення (користування коштами поза межами строку на який надано кредит) - 2,5% за кожен день. Відповідач не виконав свої зобов`язання: всього здійснив оплат на суму 6650,00грн, сума останнього платежу -50,00 грн, дата останнього платежу 02.08.2021 р та припинив вносити платежі, передбачені умовами договору позики, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із не здійсненням платежів на виконання Договору позики у Відповідача утворилася заборгованість за Договором позики. 30.11.2021 ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20211130-Ф/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», у тому числі до [PERSON] (порядковий номер у реєстрі боржників 14). У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 10.09.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 11 710,82 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом 4198,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом (нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України та умов договору позики) 811,90 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов договору позики, за період 01.12.2021 року по 29.01.2022 року) 6 297,00 грн.; інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період 26.04.2021 року по 23.02.2022 року) 403,92 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за договором позики, суму сплаченого судового збору 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Рух справи 06 жовтня 2025 року ухвалою Доброславського районного суду Одеької області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості передана за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. 10 листопада 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області. 06 січня 2026 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І. 07 січня 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області позовну заяву залишено без руху. 14 січня 2026 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права, зокрема право подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також те, що за відсутності клопотань будь-якої зі сторін справа буде розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено, що відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву, позивач - має право підготувати відповідь на відзиви, виклавши письмово свої міркування, аргументи та надати відповідні докази, та направити відповідачу та суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи, а відповідач має право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи. Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію, наступну інформацію, про рух коштів, а саме: зарахування коштів (посуплення) на поточний рахунок картки № [NUMBER] , що зазначений позичальник [PERSON] , за період з 11.04.2021 року і протягом 3-ох банківських/робочих днів, включно. Аргументи, доводи, клопотання учасників справи ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» у позовній заяві просило провести розгляд справи у порядку спрощеного провадження. 09 лютого 2026 року [PERSON] отримала копію ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 січня 2026 року. [PERSON] не скористалася правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом 11.04.2021 р між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та [PERSON] укладено Договір №000210414849 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на вебсайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «ФОРЗА» та акцептована [PERSON] 11.04.2021 р. шляхом підписання електронним підписом відповідача. [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів поточного рахунку/№ банківської картки № [NUMBER] , на котрий в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 4 198,00 грн. На умовах Договору позики (пп.1.6.1 п.1.) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених Договором позики №000210414849 у розмірі 4198,00грн, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 25.04.2021р. (п.п.1.6.3. п.1.), базова процента ставка складає 1,80% (п.п. 1.6.8. п.1.) Проценти за цим договором нараховуються на суму позики з дня її надання позичальнику до дня повного погашення заборгованості за наданою позикою включно. При розрахунку процентів кількість днів року приймається за 365 днів та у місяці за фактом. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості (п. 5.4 договору). Відповідно до п.1.9 договору, у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення нарахувань передбачених Договором, його дія продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань за Договором, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Як передбачено п.5.9 договору, після закінчення строку на який надано кошти за договором та неповернення їх позичальником у повному обсязі, проценти за користування позикою нараховуються у розмірі 2.50% в день, відповідно до ст. 625 ЦК України до повного розрахунку за договором. З інформації наданої АТ КБ «ПриватБанк» від 30.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260126/73393-БТ, яка надійшла на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 11.04.2021 року дійсно було зараховано кошти в сумі 4 198,00 грн. 30.11.2021 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» був укладений договір факторингу № 20211130-Ф/1. Згідно вищевказаного договору та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 000210414849 від 11.04.2021 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 12.08.2025 року до Договору факторингу № 20211130-Ф/1 від 30.11.2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 5 009,90 грн. Листом від 15.12.2021 року за № 14/П ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомило [PERSON] про зміну кредитора з ТОВ «ФК «ФОРЗА» на ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та необхідність сплатити борг за договором позики № 000210414849 в сумі 5009,90 грн. 21.11.2022 р за вих. № 438/14 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на адресу [PERSON] надіслано досудову вимогу про необхідність сплатити борг за договором позики № 000210414849, який станом на 21.11.2022 року становить 11 306,90 грн. Згідно детального розрахунку заборгованості (виписка з особового рахунку) ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», станом на 10.09.2025 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить 11 710,82 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом 4 198,00 грн, залишок заборгованості по процентам за користування 811,90 грн, заборгованість за пенею 0,00 грн, залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01.12.2021 року по 29.01.2022 року) 6 297,00 грн, інфляційне збільшення 403,92 грн (нараховано новим кредитором за період 26.04.2021 року по 23.02.2022 року). Мотивувальна частина Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і виріше ння цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Встановлено, що укладений між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та [PERSON] договір про надання позики №000210414849 від 11.04.2021 року за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 сформовано наступну правову позицію. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Положенням про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженим Постанова Правління Національного банку України № 151 від 13.12.2019 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Відповідач, підписавши кредитний договір, не лише погодила його умови, але й скористалася кредитом. Факт отримання кредиту на наявності кредитної заборгованості [PERSON] не спростовано. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Предметом даного позову є стягнення кредитної заборгованості новим кредитором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Положеннями статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» надало суду докази права вимоги за кредитним договором №000210414849 від 11.04.2021 року. Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача станом на 10.09.2025 становить у розмірі 11710,82 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом - 4198,00 грн, залишок заборгованості по процентам за користування - 811,90 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн, залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01.12.2021 року по 29.01.2022 року) 6297,00 грн, інфляційне збільшення 403,92 грн (нараховано новим кредитором за період 26.04.2021 року по 23.02.2022 року). Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Право ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на стягнення тіла кредиту у розмірі 4 198,00 грн судом під сумнів не ставиться. Разом з тим, позивач крім тіла кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Щодо нарахованих процентів за користування кредитними Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів. У постановах від 05 березня 2023 року у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц Верховний Суд виснував, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд відповідно до вимог статті 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог. Умовами договору № 000210414849 від 11.04.2021 року визначено, дата повернення кредиту 25.04.2021 року. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що попереднім кредитодавцем нараховано 811,90 грн заборгованості по відсоткам у межах строку кредитування. За вказаних обставин вимога позивача про стягнення 811,90 грн заборгованості по відсоткам є правомірною. Щодо заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору та інфляційного збільшення, які нарахована новим кредитором відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України Статтею 625 ЦК України визначено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, зокрема боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 виснувала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року по справі № 903/602/24 виснувала, що суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних. Розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат. Відповідач не заявляв про наявність підстав для зменшення процентів річних, за таких обставин, залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01.12.2021 року по 29.01.2022 року) 6 297,00 грн, та інфляційне збільшення 403,92 грн (нараховано новим кредитором за період 26.04.2021 року по 23.02.2022 року) підлягають до стягнення з відповідача у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а боржник має нести цивільно-правову відповідальність за не виконання чи неналежне виконання зобов`язання. Щодо судових витрат Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», то з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 2 422,40 грн судового збору за подання позовної заяви до суду. Разом з цим, позивач просив відшкодувати витрати на правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору № 20250908-4К від 08.09.2025 року про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О. М.; розрахунком суми судових витрат; копією свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001477 виданого 24 травня 2019 року; Оцінка судом вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Враховуючи на відсутність клопотання відповідача щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а суд,

Outcome: approved