Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони на цей час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.08.2006 і мають спільних повнолітніх та неповнолітніх дітей, а саме є батьками: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого 29.06.2011, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого 25.12.2012 та повнолітньої дитини яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі освіти [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.2006 року, довідка №135 від 05.01.2026 виданої Національним транспортним університетом 4 рівня акредитації. Позивач з відповідачем фактичні шлюбні відносини припинили, мешкають окремо, діти проживають та перебувають на її повному утриманні. Відповідач, в свою чергу, участі у вихованні, навчанні дітей не бере, матеріальна допомога відповідачем не надається, тому обставини захисту прав дітей не відповідають критеріям мінімального забезпечення потреб неповнолітньої дитини, тобто припису ст. 180 Сімейного кодексу України в повній мірі щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття не виконує, максимальний тягар виховання, навчання та утримання дітей несе позивачка. Неповнолітні діти позивачки навчаються у закладах освіти і як мінімум потребують матеріальної допомоги. За цих обставин, неповнолітня дитина повинна утримуватися батьками як мінімум до досягнення нею повноліття, тобто 18 років. Повнолітня дитина навчається у закладі освіти вищого рівня акредитації і також як мінімум до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку також потребує утримання за рахунок кожного із батьків. На сьогоднішній час відповідач є фізично здоровим чоловіком, має постійний дохід, має місце роботи (служби), іншої сім`ї та дітей не має, тому повністю здатний нести фінансову відповідальність перед позивачкою щодо сплати аліментних зобов`язань до досягнення дітьми повноліття. Тому позивачка впевнена у тому, що відповідач повинен та здатний таку матеріальну допомогу надавати. Оскільки спільні діти проживають та перебувають на повному утриманні позивачки, відповідач в добровільному порядку не бажає в повній мірі брати участь в забезпеченні, утриманні та вихованні дітей, не цікавиться проблемами своїх неповнолітніх дітей, весь тягар матеріального забезпечення та належного виховання перебуває одноособово у відповідальності позивача. За цих обставин, позивачка повинна мати гарантії залучення відповідача щодо виконання ним обов`язків батьківства. З огляду на зазначені обставини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20.01.2026 і до досягнення дітьми повноліття, але в будь-якому разі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20.01.2026 і до закінчення повнолітньою дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, але в будь-якому разі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити (а.с.23). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом своєчасно, належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, які відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, були ним отримані, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.08.2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 158. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.9). Сторони є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.06.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 118 (а.с.10), сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.12.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 284 (а.с.11), а також повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 218 (а.с.12). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради № 2 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно з довідкою Національного транспортного університету №135 від 05.01.2026, [PERSON] є студентом 2 курсу групи ЕП-2-1 факультету «Економіка та право» за спеціальністю «Економіка» на денній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028 (а.с.14). Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі, що передбачений законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких ґрунтується така вимога, врахувавши обставини для визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підлягає задоволенню повністю, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.01.2026 і до досягнення дітьми повноліття. Крім цього судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] має вік більше 18, але менше 23 років, після закінчення загальноосвітньої школи продовжив навчання у Національному транспортному університеті та перебуває на утриманні матері. Основний тягар по утриманню повнолітнього сина, що продовжує навчатися, несе його мати. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Враховуючи ту обставину, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє його можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає неможливості або обмеження відповідача у здійсненні свого обов`язку по утриманню повнолітнього сина, тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Суд, при винесенні рішення, також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Що стосується терміну стягнення аліментів, суд зазначає наступне. З довідки наданої позивачем № 135 від 05.01.2026 вбачається, що термін закінчення навчання [PERSON] 30 червня 2028 року (а.с.14). Враховуючи вищевикладене, термін стягнення аліментів на навчання сина [PERSON] повинен визначатись не до досягнення ним 23-річного віку, а до закінчення навчання 30 червня 2028 року. Частина 1 статті 191 СК України вказує на те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з вказаним позовом 20.01.2026, відповідно саме з цієї дати слід проводити стягнення аліментів. Отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В зв`язку з цим, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі в сумі 1331,20 грн.

Outcome: approved