Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в особі свого представника звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається, що 23.01.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір №49076-01/2025. 27.05.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27052025, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №27052025 від 27.05.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25080,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6480,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12000,00 грн. - заборгованість за штрафом; 600,00 грн. заборгованість за комісією за видачу кредиту. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.05.2025 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, відповідач, в свою чергу не погасив заборгованість за кредитним договором в сумі 25080,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6480,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12000,00 грн. - заборгованість за штрафом; 600,00 грн. заборгованість за комісією за видачу кредиту. 25.01.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №8282388, який підписано електронним підписом Позичальника. ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 27.03.2025 року уклали Договір факторингу № 27/03/25 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №5 від 27.05.2025 року до Договору факторингу від 27.03.2025 року № 27/03/25 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19702,95 грн., з яких: 5100,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3682,20 грн. - сума заборгованості за відсотками; 10041,00 грн. неустойка; 879,75 грн. комісія за надання кредиту. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, відповідач, в свою чергу не погасив заборгованість за договором № 8282388 в сумі 19702,95 грн., з яких: 5100,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3682,20 грн. - сума заборгованості за відсотками; 10041,00 грн. неустойка; 879,75 грн. комісія за надання кредиту. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості: - за кредитним договором №49076-01/2025 в розмірі 25080,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6480,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12000,00 грн. - заборгованість за штрафом; 600,00 грн. заборгованість за комісією за видачу кредиту; - за кредитним договором №8282388 в розмірі 19702,95 грн., з яких: 5100,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3682,20 грн. - сума заборгованості за відсотками; 10041,00 грн. неустойка; 879,75 грн. комісія за надання кредиту. Всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 44782,95 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Зважаючи на викладене суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 23.01.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №49076-01/2025. Відповідно до п.1.1 вказаного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, комісію за видачу кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно розділу 1 договору, кредит надається строком на 120 днів, дата погашення кредиту 22.05.2025, денна процентна ставка 0,90%. П.1.6. договору визначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з прийняття рішення про видачу кредиту. З договору вбачається, що такий підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також за допомогою електронного підпису відповідачем підписані графік платежів, паспорт споживчого кредиту. Окрім цього, 25.01.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії (надійний) №8282388, відповідно до п.2.1 якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (кредит), на погоджений умовами договору строк (строк кредиту), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Відповідно до п.2.2 договору, сума кредиту - 5100,00 грн., строк кредиту 360 днів, процентна ставка 0,95%, комісія за надання кредиту 17,25%, неустойка 255,00 грн./день. З договору вбачається, що такий підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також за допомогою електронного підпису відповідачем підписана таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до положень цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зважаючи на вищезазначені норми закону, суд вважає встановленим, що договір про надання фінансового кредиту №49076-01/2025 від 23.01.2025 року, договір кредитної лінії №8282388 від 25.01.2025 року укладені його сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 27.05.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем укладено договір факторингу №27052025, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передало позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача. Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). До позовної заяви долучені відповідні копії витягів з реєстрів боржників до договорі факторингу, актів приймання-передачі реєстрів боржників, платіжних інструкцій, які свідчать про передачу прав вимоги за відповідними кредитними договорами Таким чином, позивач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами, на підставі долучених до матеріалів справи договорів, які відповідачем не спростовані, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно договорів. Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №49076-01/2025 від 23.01.2025, станом на 31.08.2025 загальна сума заборгованості становить 25080,00 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 6000,00 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 6480,00 грн., заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 12000,00 грн., сума комісії за видачу кредиту 600,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №8282388 від 25.01.2025 року, станом на 27.05.2025 загальна сума заборгованості становить 19702,95 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 5100,00 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 3682,20 грн., неустойка 10041,00 грн., комісія за надання кредиту 879,75 грн. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по відсотках згідно кредитних договорів є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача комісії та штрафних санкцій, то слід зазначити наступне. Ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що встановлення будь-яких платежів (комісій), які не є компенсацією витрат кредитодавця, пов`язаних із вчиненням нотаріальних дій, страхуванням предмета іпотеки, оцінкою майна тощо, а є платою за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь (обслуговування заборгованості, надання інформації), є неправомірним і свідчить про встановлення плати за користування кредитом, відмінної від процентів, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів» (Постанова ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. З кредитних договорів вбачається, що такі укладені під час дії на території України воєнного стану. Відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) виклав тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 04 червня 2025 року у справі № 752/30967/21, 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23. З огляду на зазначене, позов в частині стягнення з відповідача комісії та штрафних санкцій задоволенню не підлягає. Однак, в цілому суд вважає аргументи позивача обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачем. Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представив. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернено грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги, щодо їх повернення. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач висловлював незгоду з діями фінансових установ, з посиланням на непогодження умов щодо розміру сплачених відсотків, тощо. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц, провадження №61-19992св18, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Крім цього, також варто звернути увагу на вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року , №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року. З урахуванням викладеного, з відповідача слід стягнути загальну заборгованість по кредитних договорах в розмірі 21262,00 грн. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1437 грн. 63 коп. (21262,00 грн. * 3028,00 грн. / 44782,95 грн. = 1437,63 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial