Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

24.02.2026 року до суду звернулася представник: адвокат Петрова М.О. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилалися на те, що [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 11.01.2002 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис №3. У сторін є донька [PERSON] , [INFO] . Однак спільне сімейне життя між ними не склалося, через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного та фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Більше чотирьох років сторони проживають окремо, спільного побуту та спільного бюджету не ведуть. Подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача. Тому прохали розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.01.2002 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис №3; після розірвання шлюбу залишити прізвище позивача - [PERSON] ; судові витрати з відповідача не стягувати; справу розглядати за відсутності позивача та її представника. 27.02.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 23.03.2026 року. 19.03.2026 року до суду звернувся відповідач [PERSON] з заявою, в якій погодився з позовом, прохав розірвати шлюб, справу розглянути без його участі. 23.03.2026 року сторони в судове засідання не з`явилися. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 11.01.2002 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, актовий запис №3, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 18.02.2026 року. [INFO] від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого повторно 23.12.2025 року. Позивач наполягає на тому, що спільне сімейне життя між ними не склалося, через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного та фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Більше чотирьох років сторони проживають окремо, спільного побуту та спільного бюджету не ведуть. Позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини. Відповідач визнав вказані обставини, про що свідчить його заява. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Так, відповідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2,3 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 11.01.2002 року, мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , більше чотирьох років сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя, подальше спільне життя і збереженням шлюбу суперечить інтересам кожного з них, тому шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач фактично визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд, враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як позивач не заявляла вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд, враховуючи принцип диспозитивності, під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved