Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

До суду надійшов позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позову зазначено, що 06.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір № 4274471, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 15000,00 грн. Строк позики становить 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90 %, яка нараховується за кожен день користування позикою. Згідно умов договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт або мобільний застосунок "CreditPlus" (за вибором споживача). Ідентифікація споживача в ІКС Товариства здійснюється при його вході до особистого кабінету/ мобільного застосунку «CreditPlus», в порядку передбаченому договором та/ або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний ним при вході (в т.ч. через месенджери) та/ або шляхом перевірки правильності введення відповідно пароля входу до особистого кабінету/ мобільного застосунку «CreditPlus». Кредитодавець надає споживачу кредит на суму 15000,00 грн на 30 днів, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт капітал» укладений договір факторингу № 04-02-01, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі і за договором споживчого кредиту № 4274471 від 06.06.2021. 10.01.2023 укладений договір № 10-01/2023, згідно якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4274471. Загальний розмір заборгованості за договором № 4274471 від 06.06.2021 станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 49464,65 грн, з яких: 15000,00 грн - за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 34200,00 грн - за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 24,65 грн - 3 % річних, 240,00 грн - інфляційні витрати. Позивач клопотав про стягнення зазначених судових витрат, понесених у зв`язку із зверненням до суду, що становить 2422,40 грн судового збору та 16000,00 грн витрат на правничу допомогу. 08.12.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 10.12.2025 відкрите провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.01.2026, 16.03.2026 у судове засідання не з`явились: представник позивача повідомлені належним чином, клопотав про розгляд справи за його відстуності, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив задовольнити позовні вимоги; відповідач повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причини неявки відповідач суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Інших заяв, клопотань, зокрема про відкладення судового засідання або про участь в режимі відеоконференції суду не надано. На підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене таке. 06.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір № 4274471, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором "М301580", відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 15000,00 грн. Згідно умов договору строк кредитування становить 30 днів (п.п. 1.4 договору) із можливістю його пролонгації, відповідно до умов, передбачених п. 4 договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90 %, яка нараховується за кожен день користування позикою. Знижена процентна ставка - 1,615 % в день (п.п. 1.5 договору). Пункт 11 договору "Реквізити та підписи сторін" містить інформацію про відповідача, а саме: серію, номер, дату видачу паспорта громадянина України, зареєстроване місце проживання, РНОКПП, електронну адресу. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч 2ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз.2 ч 2ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч.1ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610,611 ЦК України). Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Щодо стягнення процентів за користування кредитним коштами та пролонгації договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України). Згідно умов договору строк кредитування становить 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90 %, яка нараховується за кожен день користування позикою. Знижена процентна ставка - 1,615 % в день (п.п. 1.5 договору). У договорі сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість, строк кредитування продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів, крім випадку, якщо у цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініцівативою споживача (п.п. 4.3.1 договору). Споживач дає згоду на автопролонгацію стркоу кредитування на умов, визначених п.п. 4.3.1 договору та вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість (п.п. 4.3.2 договору). З розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позову, слідує нарахування процентів за користування кредитними коштами таким чином: за зниженою процентною ставкою у розмірі 1,615 % в день (242,25 грн в день) від суми кредиту протягом 30 днів на суму 7267,50 грн; за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,9 % в день (285,00 грн в день) від суми кредиту за період з 07.07.2021 по 05.11.2021 (122 дні) на суму 26932,50 грн. Зазначений розрахунок процентів за користування кредитом відповідає умовм договору та підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення 240,00 грн інфляційних збитків та 24,65 грн 3 % річних. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цією статтею визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), а приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу, 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача 3 % річних, а також інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, є обґрунтованими. Щодо відсутплення права вимоги. 04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт капітал» укладений договір факторингу № 04-02-01/22, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі і за договором споживчого кредиту № 4274471 від 06.06.2021. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023 від 10.01.2023 відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № 4274471 від 06.06.2021, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . За змістом реєстру боржників до договору № 04-02-01/20252 про відступлення прав вимоги від 04.02.2022 року до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , на загальну суму 49464,65 грн. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦКУкраїни до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України). Кредитний договір та договір факторингу є оспорюваними правочинами, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останні вважаються правомірними. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). За змістом ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 по справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 по справі № 640/10548/19, від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20. З урахуванням відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 160000 грн, що стверджується доданими документами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: approved