Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно з Кредитним договором (офертою) №15.09.2024-100000942 від 15.09.2024 у розмірі 25300,00 грн та судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.09.2024 між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №15.09.2024-100000942, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язалася, у порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши відповідачу кредит у сумі 11000,00 грн., строком на 124 дні з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговим періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт», неустойка 110,00 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання та комісія за надання кредиту 990,00 грн, комісія за обслуговування кредиту 990,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого має прострочену заборгованість у розмірі 25300,00 гривень, яка складається із заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 11000,00 гривень, відсотків 6820,00 гривень, комісії за обслуговування кредиту 1980,00 гривень, неустойки - 5500,00 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. 05.01.2026 судом винесена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 44). Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. (а.с. 8 зворот) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом доставлення судової повістки до її електронного кабінету. (а.с. 45) Відповідач, будучи належним чином повідомленою про строк подання відзиву, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подала, тому суд у відповідності до ч.5 ст.289 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явилася на судовий розгляд справи, її неявка визнана судом без поважних причин, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 15.09.2024 між [PERSON] та ТзОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір №15.09.2024-100000942, шляхом підписання відповідачем електронним цифровим підписом заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування ним. Відповідно до умов кредитного договору кредит надається на наступних умовах: сума кредиту - 11000,00 грн, строком на 124 дні з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговим періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт», неустойка 110,00 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, комісія за надання кредиту 990,00 грн та комісія за обслуговування кредиту 990,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. (а.с. 18-24) Як вбачається з повідомлення вих. №1-0212 від 02.12.2025 ТзОВ «Універсальні платіжні рішення», 15.09.2024 перераховано на платіжну картку клієнта № [NUMBER] кошти за кредитним договором №15.09.2024-100000942 на загальну суму 11000,00 гривень. (а.с. 13) Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак, всупереч вищезазначеним положенням закону, свого обов`язку по поверненню використаних кредитних коштів, відсотків за їх користування, у строки, на умовах та в розмірах, передбачених Кредитним договором, [PERSON] належним чином не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість у сумі 25300,00 гривень, яка складається з основного боргу (тіло кредиту) 11000,00 гривень, відсотків 6820,00 гривень, комісії за обслуговування кредиту 1980,00 грн, неустойки - 5500,00 гривень. Розмір вказаної заборгованості підтверджуються довідкою-розрахунком. (а.с. 14) Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зазначена у розрахунку сума заборгованості за нарахованими відсотками узгоджується з розміром відсоткової ставки, зазначеної у Договорі. Таким чином, нарахована заборгованість зі сплати суми тіла кредиту та відсотків у розмірі 17820,00 грн є обгрунтованою, оскільки передбачена умовами Договору. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення суми комісії у розмірі 1980,00 грн за обслуговування, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року № 204/224/21, у якій суд дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору не розкриває суті комісії за обслуговування і, при цьому, комісія банком нараховується відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією за обслуговування у розмірі 1980,00 грн. Також, розглянувши позовну вимогу щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми нарахованої неустойки у розмірі 5500,00 гривень, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, оскільки згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок відповідача [PERSON] по поверненню тіла кредиту та нарахованих відсотків за його користування, знайшов своє підтвердження у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 17820,00 гривень. Враховуючи вищенаведене, позов ТзОВ «Споживчий центр» підлягає задоволенню частково. У вимогах про стягнення 1980 гривень комісії за обслуговування, а також неустойки у розмірі 5500,00 гривень, слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.512,516,612,625 ЦК України , п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України,

Outcome: partial