Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

У листопаді 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - Товариство) через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №4087294-002 від 31.05.2024, яка становить 82139,77 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 31.05.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір №4087294-002 про надання кредиту «Зручна готівка Максимум», у відповідності до умов якої АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язалося надати [PERSON] , кредит на власні потреби на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на наступних умовах: сума кредиту - 53450 грн., строк кредиту - 24 місяців, проценти за користування кредитом - 0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісячно. У свою чергу, [PERSON] , зобов`язалася повернути кредитні кошти та виконати інші зобов`язання, передбачені договором. АТ «ТАСКОМБАНК» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором, надавши у розпорядження [PERSON] , погоджену суму кредитних коштів. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх використання та комісії за обслуговування кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 04.11.2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 82139 грн. 77 коп., з яких: 19 789 грн. 90 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 00 грн. 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 62348 грн. 90 коп. - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту. З урахуванням вищевикладеного, АТ «ТАСКОМБАНК» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Рабчун Р.О. (а.с. 65) Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с. 67-68) Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №1997021 від 11.11.2025 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення.(а.с.60) Ухвала про відкриття провадження у справі від 21.11.2025 року направлялася відповідачу [PERSON] , на її зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру: [ADDRESS] (а.с.69) Як вбачається з наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення, копію ухвали від 21.11.2025 року [PERSON] отримала особисто 18.12.2025 року. (а.с.70) Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідачка не скористалась, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк була повідомлена в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як вбачається з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 31.05.2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] , було підписано заяву-договір про надання споживчого кредиту № 4087294-002. Заява-договір підписана кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника банку, а також цифровим власноручним підписом [PERSON] , що був особисто відтворений нею на екрані електронного сенсорного пристрою. Відповідно до п.п. 1.1, 1.11 заяви-договору № 4087294-002 від 31.05.2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язалося надати [PERSON] , споживчий кредит на погоджених умовах, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його використання, а також інші платежі на умовах та в порядку, що встановлені у договорі. Відповідно до п. 1.2 заяви-договору № 4087294-002 від 31.05.2024 року сторонами було погоджено надання кредиту на наступних умовах: сума кредиту 53450 грн., одноразова комісія за надання кредиту 3 450 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитом - 0,01% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 6,9% від суми наданого кредиту (3688 грн.), строк кредитування - 24 місяців, порядок надання кредиту - шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок [PERSON] , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК» та зазначений у заяві. Заява-договір № 4087294-002 від 31.05.2024 також містить вичерпну інформацію про інші умови кредитування, зокрема, реальну річну процентну ставку, загальну та реальну вартість споживчого кредиту, витрати за кредитом тощо (а.с.53-56). Окрім цього, [PERSON] ознайомилася та шляхом застосування цифрового власноручного підпису підписала графік платежів, який є додатком № 1 до заяви-договору № 4087294-002 від 31.05.2024 року та містить інформацію про істотні умови кредитування, зокрема, порядок формування щомісячних платежів за кредитним договором, строки їх оплати та черговість зарахування у погашення загальної заборгованості тощо (а.с.56 на зворотній стороні аркуша, 57). Таким чином, 31.05.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4087294-002, у відповідності до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язалося надати [PERSON] кредит на умовах та у порядку, що погоджені у договорі, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за його використання, а також виконати інші зобов`язання, передбачені договором. Судом встановлено, що АТ «ТАСКОМБАНК» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором, надавши у розпорядження [PERSON] кредитні кошти у розмірі та порядку, що були погоджені сторонами договору. У свою чергу, зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4087294-002 від 31.05.2024 року, виписки по особовому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів за його використання належним чином не виконала, допустивши прострочення зобов`язання ( а.с.51, 51- на зворотній стороні аркуша). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості судом встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором у загальному розмірі становить 82139 грн. 77 коп., з яких: 19789 грн. 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 0,88 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 62348 грн. 90 коп. - заборгованість за комісією за обслуговування кредиту. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на умови кредитування, погоджені сторонами, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості та вважає його правильним і обґрунтованим лише в частині розміру заборгованості [PERSON] за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом. Водночас, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту з огляду на наступне. У постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зроблено висновок, що законодавство про споживче кредитування не забороняє банкам встановлювати комісію за обслуговування кредиту. У той же час, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок також було зроблено у постановах КЦС ВС від 08.03.2023 року у справі № 204/2820/21, від 29.11.2023 року у справі № 461/2857/20. Обов`язок [PERSON] щодо щомісячної сплати комісії за обслуговування кредиту передбачений п. 1.4 кредитного договору № 4087294-002 від 31.05.2024 року. Разом з тим, ані вказаний кредитний договір, ані додатки до нього, ані будь-які інші матеріали позовної заяви не містять вичерпної та конкретної інформації щодо переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з обслуговуванням кредиту та за які встановлено відповідну плату. Стороною позивача не надано жодних доказів, які б давали можливість встановити 1) конкретні банківські послуги, які становлять зміст обслуговування кредиту та за які встановлюється щомісячна плата, 2) що такі послуги не належать до переліку послуг, які відповідно до законодавства про споживче кредитування позичальник може отримувати безкоштовно, а також 3) що АТ «ТАСКОМБАНК» довів до відома [PERSON] перелік таких послуг, ознайомив її з їх вартістю/тарифами. Посилання в кредитному договорі № 4087294-002 від 31.05.2024 року на договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання кредитного договору була розміщена на офіційній сторінці АТ «ТАСКОМБАНК», не нівелює вищезазначених недоліків кредитного договору, оскільки стороною позивача не надано суду відповідного договору у відповідній редакції, як і не надано доказів того, що цей договір містить перелік послуг з обслуговування кредиту та їх вартість. У цьому аспекті суд також враховує висновки, викладені у постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, згідно з якими умови договорів приєднання повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Враховуючи вищевикладене, а також оскільки позивачем не надано достатніх доказів того, що договір про надання споживчого кредиту, який за своєю правовою природою є договором приєднання, на момент укладення кредитного договору № 4087294-002 від 31.05.2024 року містив конкретний перелік банківських послуг з обслуговування кредитної заборгованості та їх вартість/тарифи, а також того, що [PERSON] була обізнана з умовами цього договору у відповідній редакції, то суд доходить висновку про нікчемність положень кредитного договору № 4087294-002 від 31.05.2024 року щодо обов`язку [PERSON] щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу, набуття, зміни, встановлення, припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Аналогічні висновки щодо нікчемності положень заяви-договору, якими встановлено обов`язок позичальника зі сплати комісії за обслуговування кредиту на користь АТ «ТАСКОМБАНК», викладено у постанові КЦС ВС від 10.01.2024 року у справі № 727/5461/23. Оскільки положення кредитного договору № 4087294-002 від 31.05.2024 року щодо обов`язку [PERSON] щомісячно сплачувати на користь АТ «ТАСКОМБАНК» комісію за обслуговування кредиту є нікчемними, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати такої комісії не можуть бути задоволені. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Крім того відповідачем [PERSON] було частково внесено оплату за нараховану за кредитним договором №4087294-002 від 31.05.2024 року в загальному розмірі 4036 грн. (11.06.2025 року 36 грн. та 09.07.2025 року 4000 грн.). Зазначені кошти, відповідно до вимог чинного законодавства (ст. 534 ЦК України) 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] , свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання, а також доведено і обґрунтовано існування непогашеної заборгованості лише у розмірі 15754,87 грн., Вимоги щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а сплачена у сумі 4036 грн. комісія підлягає врахуванню як часткове виконання грошових зобов`язань за договором. На підставі викладеного суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач надає суду платіжну інструкцію №1612 від 23.10.2025 року, зі змісту якої вбачається, що АТ «ТАСКОМБАНК» здійснило платіж у розмірі 2 422 грн. 40 коп. на сплату судового збору за подачу позовної заяви до Обухівського районного суду Київської області. Інших судових витрат сторонами справи не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 464,63 грн. (15754,87 *100:82139,77) = 19,18%*2422,40. На підставі викладеного та

Outcome: partial