Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить встановити факт, що [PERSON] , 1985 р.н., як батько, самостійно, одноособово, виховує та утримує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що від фактичних шлюбних відносин сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач записаний батьком [PERSON] за особистою заявою. З дворічного віку син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , оскільки відповідач часто їздила за кордон на заробітки. З часом відповідач фактично на постійній основі стала проживати в Німеччині, а син [PERSON] проживав з батьком. Саме батько займався вихованням [PERSON] і повним його матеріальним утриманням, аліменти з відповідача не стягувались і не стягуються. Лікування, навчання сина, організацію належних умов проживання та розвитку забезпечував і до сьогодні забезпечує батько. При досягненні сином 14 років виникла необхідність отримати паспорт громадянина України і для цього необхідна була декларація місця проживання дитини. Мати відсутня, згоди надати на реєстрацію місця проживання дитини не може, тому позивач змушений був звернутися до служби у справах дітей та вирішити питання про визначення місця проживання дитини з ним для реєстрації місця проживання сина (рішення №414 від 15.06.2022). Згідно з актом обстеження умов проживання від 07.06.2023 за адресою: [ADDRESS] , в квартирі проживає [PERSON] з сином [PERSON] . Умови проживання задовільні, створено все необхідне для проживання та виховання дитини, дитина забезпечена одягом, місцем для сну, відпочинку, продуктами харчування, приладдям для навчання. Аналогічний акт було складено у травні 2025 року. [PERSON] , 2009 р.н., навчається в ліцеї №17 м. Житомира, згідно з характеристикою хлопець виховується батьком, мати не бере участі у його вихованні. Через фактичну відсутність матері в житті дитини, позивач є особою, який самотужки опікується сином, в процесі забезпечення його прав та інтересів виникає ряд питань, які потрібно вирішувати одноособово, а не чекати узгодження з матір`ю. Позивач не одружений, працює неофіційно і одноособово забезпечує сина усім необхідним. Він один турбується про здоров`я сина, про його навчання, саме він знає чим син живе, про що мріє, які має радощі та хвилювання. Інших рідних, які б турбувалися про сина, або могли утримувати його, немає. На даний час у [PERSON] постало питання уточнення своїх облікових даних через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження (відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Але при цьому, [PERSON] , відповідно до п. 4 ч. 1 ст.23 цього Закону має право на відстрочку, не підлягає мобілізації, оскільки має дитину віком до 18 років, яку виховує та утримує самостійно. Позивач вказує, що питання позбавлення батьківських прав не поставало, оскільки, хоча відповідач не приймала і не приймає участі у вихованні та забезпеченні сина, але згідно чинного законодавства позбавлення одного з батьків батьківських прав є крайньою мірою, прямої шкоди життю та здоров`ю сина вона не завдає. Разом з позовною заявою представник позивача подала клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати з Державної прикордонної служби України інформацію щодо того, коли саме [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) перетинала кордон з Україною (Виїзд-В`їзд) в період з 01.01.2015 по травень 2025 року. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.06.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.10.2025 витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо того, коли саме [PERSON] , [INFO] , громадянка України, (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] ) перетинала кордон з Україною (Виїзд-В`їзд) в період з 01.01.2015 по травень 2025 року. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Протокольною ухвалою суду від 17.12.2025 підготовче провадження у справі завершено та справу призначено до розгляду по суті. 24.12.2025 від [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона вказує, що у неї з [PERSON] є спільний син [PERSON] , [INFO] , від фактичних шлюбних відносин. Син жив з нею та [PERSON] , потім сторони припинили спільне проживання і син жив з матір`ю. Пізніше, коли [PERSON] вже ходив в садочок, [PERSON] поїхала працювати за кордон і відтоді сином займається батько [PERSON] . Останні десять років син [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] , який повністю його забезпечує і самостійно займається його вихованням. [PERSON] дуже рідко приїжджає в Україну, син за кордоном жити не хоче, а вона працює та має право на постійне проживання в Німеччині, повертатись в Україну не планує. Підтверджує, що [PERSON] дійсно одноособово виховує та забезпечує належні умови для навчання та розвитку сина [PERSON] , 2009 р.н. Позивач та його представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, у заяві від 24.12.2025 розгляд справи просить здійснювати без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься заява представника служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради Баб`яка М.М. про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься заява представника третьої особи [PERSON] про розгляд справи без його участі, у якій він також вказує, що проти позову не заперечує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює вчителем історії у Ліцеї №17 м. Житомира, є класним керівником Вадима з 5 класу. За цей час матері хлопця жодного разу не бачила, жодних даних в документах немає, всі питання вирішувались батьком. Одного разу [PERSON] пропускав навчання у зв`язку з тим, що лежав у лікарні, на запитання, хто до нього приходив, відповів, що батько був з ним. Свідку відомо, що мати [PERSON] давно проживає за кордоном, [PERSON] за кордон не виїжджав, мати ніякої участі в житті дитини не приймає. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачем з дитинства, разом ходили до школи, разом працювали, свідок є хрещеним батьком [PERSON] , спілкується з ними часто. Мати [PERSON] поїхала, коли хлопчику було близько двох років. На днях народженнях [PERSON] мати була тільки тоді, коли хлопчику виповнився 1 рік, на інших днях народження свідок не був, але відколи [PERSON] пішов до школи, був тільки батько. З розмов свідку відомо, що мати не брала участі у вихованні сина. У ході проведеної бесіди з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , за участю практичного психолога [PERSON] , він повідомив, що скільки себе пам`ятає, жив з батьком, матері не було, вона поїхала за кордон, коли саме, [PERSON] не пам`ятає. Останній рік він спілкується з матір`ю телефоном, раніше спілкувався один раз на два-три роки, це телефонує мама. На останній день народження був від неї подарунок, більше нічого не було. У садочок та до школи його водив тато, він купував одяг та до нього [PERSON] звертається, коли щось потрібно. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.2023 (а.с. 6). Місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за місцем проживання батька - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 7). Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №414 від 15.06.2022, до виконавчого комітету звернувся [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з ним. Встановлено, що батьки [PERSON] та [PERSON] , у шлюбі не перебували, 10.05.2012 до державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено запис про внесення відомостей про визнання батьківства (№ витягу - 0003562681). Спеціалістами служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради обстежено умови проживання сім`ї [PERSON] , для утримання та виховання дитини створені необхідні умови для навчання, виховання, розвитку та відпочинку. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, наданого Житомирським міським центром соціальних служб міської ради, батько здатний забезпечувати потреби дитини, фактори сім`ї та середовища сприятливі для її виховання та розвитку. Батько, [PERSON] , має самостійний дохід. У характеристиці учня Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17 зазначено, що хлопчик «... зарекомендував себе як учень з достатнім та високим рівнем знань... Вадима виховує батько, який бере активну участь у громадському житті класу, відвідує батьківські збори, відгукується на прохання допомогти. Мати не бере участі у вихованні [PERSON] , не намагається підтримувати зв`язок зі школою та класним керівником». У матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, які унеможливлюють виховання та утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, визначає місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с. 8-10). З характеристики учня Ліцею №17 м. Житомира [PERSON] , 2009 р.н., вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з 5-го класу. За період навчання зарекомендував себе як учень з достатнім та високим рівнем знань, має високий інтерес до навчання, позитивне ставлення до трудової діяльності, комунікабельний, старанний, відповідальний, працелюбний, охайний, розумово та фізично розвинений. Вадим виховується батьком. Батько приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, активно співпрацює з ліцеєм, зацікавлений у всебічному розвитку своєї дитини, підтримує участь дитини в позакласних заходах, завжди готовий до співпраці з учителями та адміністрацією навчального закладу. Створює вдома сприятливу атмосферу для навчання та розвитку. Мати не бере участі у вихованні [PERSON] , не підтримує зв`язок з ліцеєм та класним керівником. Контактні дані матері відсутні в особовій справі учня (а.с. 11). 07.06.2023 спеціалістами служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, на підставі заяви [PERSON] , здійснено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що [PERSON] винаймає житло за вказаною адресою, помешкання у належному стані, забезпечується всіма необхідними комунальними послугами, умови проживання задовільні, створені необхідні умови для проживання та виховання дитини, дитини забезпечення всім необхідним (а.с. 12). 23.05.2025 спеціалістами служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, на підставі заяви [PERSON] , здійснено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що [PERSON] винаймає житло за вказаною адресою, помешкання у належному стані, забезпечується всіма необхідними комунальними послугами, облаштована необхідними меблями, чисто, прибрано, умови проживання задовільні, створені необхідні умови для проживання та виховання дитини, дитини забезпечення всім необхідним (а.с. 13). Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (постанова Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц). У позові позивач посилається, зокрема, на те, що через фактичну відсутність матері в житті дитини, позивач є особою, який самотужки опікується сином. Факт того, що син [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] , який повністю його забезпечує і самостійно займається його вихованням, відповідач не заперечує. Такі обставини підтвердив і сам [PERSON] . Разом з тим, належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення матері дитини від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять, вона не позбавлена батьківських прав, з неї не стягнуто аліменти на утримання сина рішенням суду, яке вона не виконує. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неможливість [PERSON] виконувати свої батьківські обов`язки в силу об`єктивних обставин. Мати дитини у будь-який час має право і обов`язок брати участь у вихованні дитини. До того ж, як повідомив [PERSON] , мати йому періодично телефонує та на день народження він отримав від неї подарунок, тому не можна стверджувати про повну відсутність матері у житті дитини. Отже, відсутні підстави для висновку, що батько виховує дитину сам, оскільки таке може мати місце лише у випадку, коли матір у дитини відсутня, об`єктивно позбавлена можливості брати участь в житті дитини або свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. На підставі наведеного, дослідивши обставини справи та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed