Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась 29 липня 2024 року до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабріка "Дружківська" про припинення трудових відносин, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що з 01.09.2021 року перебуває в трудових відносинах із відповідачем, ТОВ «Кондитерська фабріка "Дружківська", працювала на посаді укладальника-пакувальника 2 розряду. 24 лютого 2022 року по телефону начальник цеху [PERSON] повідомила її, що 25 лютого 2022 року їй не потрібно виходити на роботу, оскільки ТОВ "Кондитерська фабріка "Дружківська" тимчасово призупиняє роботу, а також повідомила, що працівників викликатимуть на роботу, про організаційні зміни в умовах праці додатково будуть повідомляти. З березня 2022 року ТОВ "Кондитерська фабрика "Дружківська" заробітну плату не виплачує. Останій раз заробітну плату було виплачено в березні 2022 року за лютий 2022 року. Просить припинити трудові відносини з ТОВ "Кондитерська фабріка "Дружківська" з липня 2024 року, стягнути заборгованість по заробітній платі з 01.03.2022 року по 27.05.2024 року у розмірі 121040 грн. 57 коп.; компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.09.2021 року по 31.12.2023 року в розмірі 12335,12 грн.; за період з 01.01.2024 року по 27.05.2024 року в розмірі 2265,02 грн; середній заробіток за час затримки за період з 27.05.2024 року по 29.07.2024 року у розмірі 22474, 24 грн., а також за період з 30.07.2-24 року по день ухвалення рішення по 351,16 грн. за кожен день затримки. 02 серпня 2024 року на підставі ухвали Дружківського міського суду провадження по справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку в підготовче судове засідання (а.с.45-46). 19 грудня 2024 року підсудність Дружківського міського суду змінена на підсудність Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу на підставі рішення ВРП. Матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Гонтар А.Л. 26.05.2025 року. 09 червня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 01 липня 2025 року. 10 вересня 2025 року підготовче засідання закрито та справу призначено у судове засідання на 27 жовтня 2025 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву у встановлений судом строк не надавав. Суд установив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] з 01.09.2021 року перебуває в трудових відносинах із відповідачем, ТОВ «Кондитерська фабрика "Дружківська" на посаді укладальника-пакувальника 2 розряду до дражувальної ділянки, що підтверджує запис за номером 12 у трудовій книжці позивача [NUMBER] (а.с.22). Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела доходів № 2450791 від 12 березня 2026 року встановлено, що позивач працювала в ТОВ "КФ "Дружківська" з вересня 2021 року та отримувала заробітну плату у розмірі 6385,73 грн. Останній раз вона отримала заробітну плату за лютий 2022 року у розмірі 6148,93 грн. 22.05.2024 року позивач направила Відповідачу поштовим зв`язком заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, згідно з трек-номером, воно отримано представником відповідача (а.с.24-25). Докази щодо надання відповіді на заяву Позивача - відсутні. Суд посилається на такі норми права. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно з ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно зі ст. 47 КЗпП, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 р. у справі № 758/1861/18 вказано, що відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач має право на вільний вибір роботи, що включає право на розірвання трудового договору в порядку статті 38 КУпАП. Трудові відносини між Позивачем та Товариством фактично припинені, проте Позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права. Тому, суд вважає, що позовні вимоги про припинення трудового договору на підставі ст. 38 КУпАП, слід задовольнити. Щодо стягнення заборгованості із заробітної плати Суд та позивач вживали заходи щодо отримання від відповідача доказів нарахування та сплати заробітної плати. Суд за відсутності інших доказів при здійсненні розрахунків бере доуваги заробітну плату, яка сплачена у лютому 2022 року, а саме, 6148,93 грн. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першоїстатті 115 КЗпП України, яка узгоджується з вимогамистатті 24 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органівпредставниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні початку відпустки. Згідно з частиною першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входять: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки відповідач, всупереч вимог ст.110 КЗпП і ст.30 Закону України "Прооплату праці", при кожній виплаті заробітної плати не надавав щомісячного розрахунку із зазначенням заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розмірів і підстав відрахувань із заробітної плати, суми заробітної плати, що належить до виплати, не можливо було визначити відповідність нарахованої заробітної плати фактично відпрацьованому часу, та виконаної роботи. При цьому, бухгалтерія підприємства, на вимогу, таких відомостей не надавала. З огляду на зазначене, визначити розмір нарахованої заробітної плати, згідно облікових даних відповідача, неможливо. На виконання вимог ст. 30 Закону «Про оплату праці», - роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Це забезпечується належним веденням на підприємствах, в установах і організаціях обліку робочого часу працівників шляхом табелювання. У Табелі обліку використання робочого часу працівників робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години працівником (у тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи, а також години роботи у святкові та неробочі дні та інші). Позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 121040,57 грн, відповідач не спростував зазначену суму, суд вважає, що самеїї і потрібно стягнути. Щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку Святкові і неробочі дні зі статті 73 КЗпП до закінчення воєнного стану у розрахунку вважаються звичайними днями. Це випливає з того що Законом № 2136 стаття 73 КЗпП «відключена», тобто не застосовується. Під час розрахунку відпускних віднімати святкові і неробочі дні, які потрапляють на період по закінчення воєнного стану, не потрібно. Визначає правила розрахунку середньої зарплати для оплати, зокрема, відпусток і компенсації за невикористані відпустки Порядок №100. Отже, оплата щорічної відпустки, тривалість якої розраховується в календарних днях, нараховується шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (п. 7 Порядку №100). Одержаний результат множиться на кількість календарних днів щорічної відпустки. Згідно п. 7 Порядку №100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьованийперіод навідповідну кількістькалендарних днів (за винятком святкових і неробочих днів). Відповідно до фактично відпрацьованого позивачем часу за період з 01.09.2021року по 27.05.2024 року, з огляду на те, що заробітна плата повинна нараховуватися в розмірі не менше мінімально встановленого законом, заробітна плата становить - 14600,14 грн. Щодо розрахунку середньої заробітної плати для обчислення компенсації за несвоєчаснеий розрахунок при звільненні Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). До таких висновків дійшов Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного сур у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18). При розрахунку середнього заробітку необхідно враховувати вимоги ПКМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року, згідно якої врахуванню при розрахунку днів затримки розрахунку підлягають робочі дні. Розділом ІІ Порядку, визначено період, за яким обчислюється середня заробітна плата. Так, передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяцівроботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Отже, Порядок обчислення середньої заробітної плати передбачає, що у випадку обчислення середньої заробітної плати для цілей обчислення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, тобто за травень-червень 2024 року. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, середньоденна заробітна плата дорівнює: 351,16 грн. Тобто за період з 30.07.2024 року по день винесення рішення розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні за зазначений період становить: 351,16 грн. х437 днів прострочення становить 153456,92 грн. З огляду на вищезазначене суд приходить висновує про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути заборгованість із заробітної плати з 01 березня 2022 року по 27 травня 2024 року у розмірі 121040,57 грн; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 14600 грн; середній заробіток зща період з 27 травня 2024 року по день ухвалення рішення у розмірі 175931,16 грн. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1211,20 грн. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З огляду на викладене та

Outcome: approved