Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» Лойфер Антон Едуардович через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 631771528 від 19 серпня 2021 року у загальному розмірі 42 829,26 грн., з яких: 25 295,14 грн. заборгованість по тілу кредиту; 17 534,12 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Також представник позивача просить стягнути з відповідачки судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631771528, відповідно до умов якої відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 13 000,00 грн. Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі у строки та на умовах, визначених договором. Вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість користування кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. У свою чергу відповідачка умови договору не виконала, у зв`язку з чим кредитні кошти не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 42 829,26 грн, яка складається з: 25 295,14 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 17 534,12 грн заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. З цих підстав представник позивача просить задовольнити позов, стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та судові витрати. До початку розгляду справи від представника позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» Лойфера Антона Едуардовича надійшла заява, у якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про її виклик (а.с. 22), у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 19 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631771528. З матеріалів справи вбачається, що з метою укладення кредитного договору відповідачка звернулася до банку в електронній формі через Інтернет-сервіс «My Alfa-Bank» та подала електронну анкету-заяву, у якій зазначила свої персональні дані та обрала умови кредитування, зокрема розмір кредитного ліміту. Також вона підтвердила ознайомлення з умовами договору, паспортом споживчого кредиту, тарифами банку та іншими документами. Вказана угода є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», умови якого розміщені на офіційному вебсайті банку та є публічно доступними. Також матеріалами справи підтверджується, що відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інші документи, які містять істотні умови кредитування. Підписання зазначених документів здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 4447, направленим 19 серпня 2021 року на номер мобільного телефону відповідачки, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, наявною в матеріалах справи. Використанням електронного підпису відповідачка підтвердила отримання повної інформації про умови кредитування, ознайомлення з орієнтовною загальною вартістю кредиту та розуміння наслідків невиконання зобов`язань за договором. Подання відповідачкою анкети-заяви та вчинення дій, спрямованих на прийняття умов договору, відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», є акцептом пропозиції про укладення кредитного договору. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин вважається підписаним у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та за правовими наслідками прирівнюється до правочину, укладеного у письмовій формі. Таким чином, угода № 631771528 від 19 серпня 2021 року є укладеною належним чином, містить усі істотні умови кредитного договору, а волевиявлення відповідачки на її укладення підтверджується поданням анкети-заяви, акцептом пропозиції та використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами укладеної угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631771528 від 19 серпня 2021 року, тип кредиту відновлювальна кредитна лінія; сума встановленого кредитного ліміту 13 000,00 грн; процентна ставка 35,99 % річних; тип процентної ставки фіксована; порядок повернення кредиту щомісячно, шляхом внесення мінімального обов`язкового платежу у розмірі 5 % від суми заборгованості, а також сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених умовами договору. Судом також встановлено, що для обслуговування кредиту банком відкрито рахунок відповідачки та видано платіжну картку, за допомогою якої вона отримала доступ до кредитних коштів. На підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором позивачем надано виписку по рахунку, яка містить інформацію про рух коштів, здійснення операцій та використання кредитного ліміту відповідачкою. Відповідно до вимог законодавства та усталеної судової практики, банківська виписка є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт надання та використання кредитних коштів. Отже, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором. Разом із тим, матеріалами справи встановлено, що відповідачка умови кредитного договору належним чином не виконала, у передбачений договором строк грошові кошти та нараховані проценти у повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим допустила порушення строків виконання грошових зобов`язань. Як убачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості та довідки про розмір простроченої заборгованості, станом на дату звернення до суду за відповідачкою обліковується заборгованість за кредитним договором № 631771528 від 19 серпня 2021 року у загальному розмірі 42 829,26 грн., яка складається з: 25 295,14 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 17 534,12 грн заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Поданий розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований, альтернативного розрахунку суду не надано, доказів неправильності визначення розміру заборгованості матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав сумніватися у його достовірності та обґрунтованості. При цьому відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення заборгованості за кредитним договором, припинення зобов`язання з інших передбачених законом підстав або спростовували факт отримання грошових коштів. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у визначений договором строк грошові кошти та проценти не повернула, унаслідок чого утворилася заборгованість, що є підставою для її стягнення у судовому порядку. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частинами першою та третьою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що будь-який договір, укладений на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму, а договір, укладений в електронній формі, відповідає письмовій формі правочину. Особливості укладення договорів в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість сторін, оформлена в електронній формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття. Відповідно до частин четвертої шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» акцепт може бути здійснений шляхом заповнення електронної форми, вчинення дій, що свідчать про прийняття оферти, та підтверджується використанням електронного підпису. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий правочин за правовими наслідками прирівнюється до правочину, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму. Відповідно до частини першої статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання процентів, розмір і порядок сплати яких визначаються договором. Враховуючи, що відповідачка, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства, належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, порушила строки та порядок повернення кредитних коштів і сплати передбачених договором платежів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з неї на користь позивача всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини, однак при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зобов`язаний враховувати умови договору про надання правничої допомоги та перевіряти відповідність заявлених витрат таким умовам. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і їх вартості. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема договорів та інших підтверджуючих документів. Підсумовуючи викладене, суд виходить з того, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за умови їх реальності, необхідності, документального підтвердження та відповідності умовам договору. В матеріалах справи наявне свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, згідно якого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Лойфер Антон Едуардович має право на заняття адвокатською діяльністю. Судом встановлено, що 28 січня 2025 року між Акціонерним товариством «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» було укладено договір про надання правничої допомоги №1006. Відповідно до пункту 1.1 договору Виконавець зобов`язався надавати Замовнику правничу допомогу. Відповідно до пункту 1.2 договору така правнича допомога надається в обсязі та на умовах, визначених договором, зокрема шляхом складання та подання позовних заяв про стягнення заборгованості з фізичних осіб-боржників, у тому числі через підсистему «Електронний суд». Згідно з пунктом 1.4 договору Виконавцю надано право підписувати та подавати до суду позовні заяви та інші процесуальні документи, необхідні для досягнення мети договору. Відповідно до пункту 1.5 договору Замовник зобов`язався своєчасно оплачувати послуги Виконавця та забезпечувати його необхідними документами і інформацією. Відповідно до розділу 3 договору, який регулює питання винагороди, передбачено, що: - за підготовку та подання позовної заяви до суду встановлено фіксовану оплату у розмірі 375,00 грн; - за отримання судового рішення встановлено фіксовану оплату у розмірі 225,00 грн; - комісійна винагорода Виконавця становить 7,85 % від суми коштів, стягнутих на користь Замовника. Таким чином, умовами договору прямо передбачено конкретний порядок визначення розміру витрат на правничу допомогу, який складається з фіксованих платежів та процентної складової від суми задоволених позовних вимог. На підтвердження фактичного надання правничої допомоги до матеріалів справи долучено документи, з яких вбачається, що представником позивача було здійснено аналіз наданих документів, складено та сформовано позовну заяву з додатками, підготовлено розрахунок ціни позову та судового збору, забезпечено формування процесуальних документів для подання до суду з використанням підсистеми «Електронний суд», а також вчинено інші дії, необхідні для належного захисту прав та інтересів позивача. Зазначені докази підтверджують реальність, фактичність та документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Аналізуючи докази, надані представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, їх відповідність критерію реальності адвокатських послуг та співмірність складності справи, враховуючи, що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому сама справа не є складною і з приводу спірних правовідносин існує усталена судова практика, зважаючи на принцип співмірності наданої адвокатом правничої допомоги із заявленим розміром судових витрат та витрачений час на надання цієї допомоги, суд приходить до висновку, що витрати по оплаті послуг за надання правничої допомоги підлягають стягненню з відповідачки. Разом з тим, визначаючи розмір таких витрат, суд виходить саме з умов договору про надання правничої допомоги. Як встановлено судом, за результатами розгляду справи позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає задоволенню, та з відповідачки підлягає стягненню заборгованість у розмірі 42 829,26 грн. Відповідно до умов розділу 3 договору, винагорода Виконавця складається з фіксованих платежів та комісійної винагороди у розмірі 7,85 % від суми стягнутих коштів, що у даному випадку становить 3 362,10 грн. З урахуванням фіксованих платежів, передбачених договором, а саме 375,00 грн за підготовку та подання позовної заяви та 225,00 грн за отримання судового рішення, загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 3 962,10 грн. Отже, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 3962,10 грн визначена відповідно до умов договору, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved