Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 4 листопада 2000 року вона перебувала з [PERSON] у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року розірвано. Позивач вказує, що за час шлюбу та за спільні кошти ними набуте майно, а саме житловий будинок на [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,1435 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за тією ж адресою. Посилаючись на зазначене, [PERSON] просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок на [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,1435 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за тією ж адресою, поділити житловий будинок на [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,15 га та земельну ділянку площею 0,1435 га, які розташовані за тією ж адресою, що є спільною сумісною власністю подружжя, із закріпленням за кожним по частці спірного житлового будинку та земельних ділянок. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Відповідно до довідки Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 24 листопада 2025 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований на [ADDRESS] . Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; постановлено її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27 січня 2026 року об 10 год 00 хв. 22 січня 2026 року відповідач подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Цього ж дня відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви разом з додатками, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. 27 січня 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку із стабілізаційним відключенням світла у Рокитнянському районному суді Київської області. Підготовче засідання призначено на 24 лютого 2026 року о 13 год 00 хв. 23 лютого 2026 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив про те, що позовні вимоги він визнає в повному обсязі; у цій же заяві просив справу розглядати у його відсутності. Представник позивача адвокат Чайка О.В. 24 лютого 2026 року направила до суду заяву, в якій просила підготовче засідання проводити у відсутності позивача та представника позивача. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 24 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 березня 2026 року о 14 год 00 хв. 17 березня 2026 року представник позивача адвокат Чайка О.В. направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати у відсутності позивача та представника позивача; у цій же заяві просила позов задовольнити. З урахуванням поданих учасниками справи заяв, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стислий виклад позиції учасників справи Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що з 4 листопада 2000 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19 грудня 2024 року розірвано. У цьому ж рішенні зазначено, що після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] « [PERSON] ». 6 березня 2025 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до витягу з реєстру Рокитнянської територіальної громади, який сформований 31 березня 2025 року, [PERSON] зареєстрована на [ADDRESS] . За час перебування у шлюбі подружжям придбано майно, яке зареєстроване на праві власності, зокрема, за [PERSON] : житловий будинок на [ADDRESS] , земельна ділянку площею 0,15 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,1435 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за тією ж адресою. 23 лютого 2026 року [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що вимоги позову визнає. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд дійшов до наступного висновку. Звертаючись до суду з відповідними вимогами, позивач посилався на те, що житловий будинок на [ADDRESS] , земельна ділянку площею 0,15 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,1435 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за тією ж адресою, придбані за час перебування сторін у шлюбі, тому є спільним майном подружжя та підлягають поділу. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом пункту 3 частини третьої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, а також у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, від 6 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 5 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Частина перша статті 69 СК України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналогічно врегульовано питання набуття подружжям майна у спільну сумісну власність та його поділ у ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. При вирішенні справи суд встановив, що житловий будинок на [ADDRESS] , земельна ділянку площею 0,15 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,1435 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за тією ж адресою, є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] , а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за кожним із подружжя права власності по ідеальній частці цього майна. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 197,85 грн у рахунок відшкодування судового збору та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 3 197,85 грн.

Outcome: approved