Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

06.03.2026 [PERSON] звернулася до суду із заявою, за участю заінтересованої особи: Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, якою просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , що сталася [INFO] у м. Кам`янка-Дніпровська Василівського району Запорізької області, та встановити факт смерті громадянки України [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), [INFO] , що сталася [INFO] у с. Водяне, Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, посилаючись на таке. Заявниця є онукою померлих [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] у м. Кам`янка-Дніпровська Василівського району Запорізької області, причина смерті - тромбоемболія легеневої артерії; [PERSON] померла [INFO] у с. Водяне, Василівського району Запорізької області. На теперішній час с. Водяне та м. Кам`янка-Дніпровська Василівського району Запорізької області входять до переліку територій України, які окуповані Російської Федерацією внаслідок військової агресії останньої відносно держави Україна. Про факт їх смерті свідчать медичне свідоцтво про смерть, свідоцтва про смерть, протокол встановлення смерті, які були видані на тимчасово окупованій території. Отримати свідоцтва про смерть діда та баби у відділ державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки у заявника відсутні документи встановленої форми про смерть, виданих закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті померлих, проведеної державним органом України. У зв`язку з цим, [PERSON] звернулася до суду із даною заявою. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 06.03.2026 відкрито провадження у справі за вказаною заявою. До початку розгляду справи по суті представник заявника подав додаткові докази на обґрунтування заяви, а також уточнив відомості, що мають значення для ухвалення рішення у справі, а саме що [PERSON] (по-батькові російською мовою - Ефимовна) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла у Водяне (вулиця Кірова, будинок № 74), Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, знаходячись вдома. Причиною смерті [PERSON] стали сердева недостатність, атеросклеротична хвороба серця (коронарна хвороба). Крім того, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується єдиним документом - довідкою про медичний огляд водія, доданою до пояснень. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримала та додатково пояснила, що похованням [PERSON] у 2024 році займалась [PERSON] , у якій і зберігались документи щодо смерті і поховання [PERSON] , однак після її смерті знайти ці документи не вдалось. Лише зі слів [PERSON] причиною смерті [PERSON] була тромбоемболія легеневої артерії, однак документального підтвердження цього не збереглось. При цьому встановленням факту смерті дідуся у 2024 році заявник не займалась, оскільки мала надію, що до цього часу територія Василівського району Запорізької області буде деокупована, і вона буде мати змогу оформити відповідні документи в позасудовому порядку. Представник заявника, адвокат Тивоненко Р.Д., заяву підтримав, пославшись на факти і доводи, викладені у ній. Представник заінтересованої особи Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення заяви. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За матеріалами заяви, [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] (російською мовою - Ефимовны), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.06.1979. 11.11.1995 [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується актовим записом про шлюб № 62 із застосунку «Дія». 26.01.2015 року шлюб між батьками заявниці було розірвано, що підтверджується актовим записом про розірвання шлюбу № 3 із застосунку «Дія». Заявник [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується витягом з Актового запису про народження № 78 від 14.10.1996 року із застосунку «ДіЯ». Відповідно, заявник [PERSON] є онукою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та продовжує існувати станом на час розгляду справи. Село Водяне Василівського району Запорізької області входить до складу Водянської сільської територіальної громади, м. Кам`янка-Дніпровка Василівського району Запорізької області входить до складу Кам`янсько-Дніпровської міської територіальної громади та відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376 є тимчасово окупованою територією з 27.02.2022. Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть серії 23 № 201360021 виданого 12.01.2026 на тимчасово окупованій території України «КНП «Кам`янсько-Дніпровська центральна районна лікарня», [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в с. Водяне, Запорізька область. Відповідно до довідки про смерть № С-00033 від 15.01.2026, виданої на тимчасово окупованій території «Территориальным отделом ЗАГС Каменско-Днепровского района Управления ЗАГС Запорожской области», [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Водяне, померла [INFO] у с. Водяне, причина смерті - сердцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця (коронарна хвороба). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2026, виданого на тимчасово окупованій території України «99000007 Територіальним відділом ДРАЦС Кам`янсько-Дніпровського району Управління ДРАЦС Запорізької області», [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в с. Водяне, Запорізька область. Крім того, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2024, виданого на тимчасово окупованій території України «99000007 Територіальним відділом ДРАЦС Кам`янсько-Дніпровського району Управління ДРАЦС Запорізької області», [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Кам`янка-Дніпровка, Запорізька область. Вказані документи видані закладами, які знаходяться на тимчасово окупованої території, особами, які відповідно до законодавства України не є уповноваженою на вчинення таких дій. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у редакції, чинній на час розгляду справи, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) Європейський суд з прав людини обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому Європейський суд з прав людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. При цьому суд враховує, що ім`я, по-батькові, прізвище, [PERSON] та [PERSON] , які зазначені у документах, виданих на їх ім`я органами державної влади України, збігаються з відомостями, які зазначені в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2024, свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2026, лікарському свідоцтві про смерть серії 23 № 201360021 від 12.01.2026. Крім того, як випливає з копії паспорту [PERSON] та копії довідки про медичний огляд водія [PERSON] , обидва вони були зареєстровані по [ADDRESS] . Щодо причиним смерті [PERSON] суд бере за основу пояснення [PERSON] , які матеріалами справи не спростовуються, а відсутність відомостей про причини смерті може бути підставою для відмови у державній реєстрації факту смерті. До того ж, у разі виявлення в подальшому помилки у причині смерті [PERSON] до актового запису можуть бути внесені відповідні зміни. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. За п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 1 Об/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-l/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що з огляду на надані докази факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] у м. Кам`янка-Дніпровка Василівського району Запорізької області та громадянки України [PERSON] , [INFO] у с. Водяне Василівського району Запорізької області, є підтвердженим. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просить заявник. Згідно пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», заявники щодо справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved