Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

24 грудня 2025 року з Полтавського районного суду Полтавської області до Кобеляцького районного суду Полтавської області за підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено кредитний договір № 104041438, який підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами кредитного договору, відповідач отримав 3000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Однак відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 12030,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 8460,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 570,00 гривень. 28.04.2023 року ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 96-МЛ/Т, відповідно до якого, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № 104041438 від 18.01.2023 року. Таким чином, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 104041438 від 18.01.2023 року в розмірі 12030,00 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2025 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області (а.с.15). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.19-20). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 березня 2026 року постановлено ухвалити заочне рішення. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М.І. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та прохав задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 18 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] на підставі анкети-заяви на отримання кредиту укладено договір про спожитий кредит № 104041438 в електронній формі (а.с.28-33,35-зворот). Пунктом 1.1 Договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений пунктом 1.3 Договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній пунктом 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно пункту 1.4 Договору та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до пункту 1.2 Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 3000,00 гривень. Згідно пункту 1.3 Договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 18.01.2023 року (строк кредитування) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 02.02.2023 року (рекомендована дата платежу) (п.п. 1.3.1 п. 1.3 Договору). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 03.05.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п.п. 1.3.2 п. 1.3 Договору). Відповідно до пункту 1.4 Договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу 02.02.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 03.05.2023 року (останнього дня строку кредитування). Згідно пункту 1.5 Договору, загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1470,00 гривень, загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 9570,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 4470,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 12570,00 гривень. Комісія за надання кредиту становить 570,00 гривень, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.п. 1.5.1 п. 1.5 Договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 900,00 гривень, які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2 п. 1.5 Договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 8100,00 гривень, які нараховуються за стандартною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.3 п. 1.5 Договору). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені в п.п. 2.2, 2.3 цього Договору (пункт 1.6 Договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] (пункт 2.1 Договору). Пунктом 6.1 Договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У пункті 6.4 Договору вказано, що укладення Товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, в зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі (пункт 6.5 Договору). Цей Договір (з додатками № 1, № 2 та Правилами) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі (пункт 7.1 Договору). Договір про споживчий кредит № 104041438 від 18.01.2023 року підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором L56194 (а.с.35). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (cт. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Нормами частин 3, 6, 7, 8, 12 ст. 11 цього Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У статті 12 цього Закону закріплено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір № 104041438 від 18.01.2023 року не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року по справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року по справі № 757/40395/20-ц. Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, [PERSON] засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів (кредиту) саме на умовах, що визначені в договорі про споживчий кредит № 104041438 від 18.01.2023 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів (кредиту), а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Таким чином, договір про споживчий кредит № 104041438 від 18.01.2023 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, перерахувавши [PERSON] на карту № [NUMBER] кошти в розмірі 3000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням 57824040 (а.с.36-зворот). Крім того, на виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26.01.2026 АТ «Полтава-банк» повідомило, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відкрито рахунок [NUMBER] 15.02.2019 року та видана банківська карта № [NUMBER] , на яку було перераховано 3000,00 гривень (а.с.63-65,75-76). Відповідачем не спростовані доводи позивача щодо перерахування йому кредитних коштів у сумі 3000,00 гривень. Отже, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] кредиту в розмірі 3000,00 гривень. 28 квітня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 96-МЛ/Т (а.с.38-зворот-42). На виконання умов Договору відступлення прав вимоги № 96-МЛ/Т ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підписали Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 28.04.2023 року (а.с.47). 26 серпня 2025 року ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали додаткову угоду № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 96-МЛ/Т від 28.04.2023 року, якою внесено зміни в Додаток № 1 до Договору - форму Реєстру боржників (а.с.46). Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 96-МЛ/Т від 28.04.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № 104041438 від 18.01.2023 року в розмірі 12030,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 8460,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 570,00 (а.с.48). ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було направлено відповідачу досудову вимогу про врегулювання спору, яка не була виконана (а.с.48-зворот). Станом на 12.11.2025 року заборгованість складає 12030,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 8460,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 570,00 гривень (а.с.38). На день розгляду справи в суді заборгованість не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований. Відповідач не довів та не спростував обставини, на які посилається позивач у своєму позові. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом частин 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Враховуючи викладене вище, оскільки відповідач отримала кредитні кошти та взяла на себе обов`язки по виконанню кредитного договору № 104041438 від 18.01.2023 року, які на даний час не виконала, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» необхідно стягнути заборгованість у розмірі 12030,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 гривень, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 8460,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією - 570,00 гривень. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями частин 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт наданих послуг № Д/7728 від 12.11.2025 року, детальний опис наданих послуг до акту № Д/7728 від 12.11.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року (а.с.51-зворот-53). З даних документів вбачається, що сума наданих позивачу послуг АО «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І. становить 8000,00 гривень. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідач не скористалася своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. Враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в розмірі 8000,00 гривень.

Outcome: approved