Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

12.11.2025 року за підсудністю надійшов зазначений позов, в якому позивач [PERSON] просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , посилаючись на те, що з 25.07.2015 року перебуває з Відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу Відповідачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав просить шлюб розірвати. 17.11.2025 року на підставі ухвали суду позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, у адресованій суду письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначив, що строк на примирення не потрібен. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не надала, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3,4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу вимог ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, враховуючи, що Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а Відповідач не подала заперечень проти заявлених позовних вимог, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112, 113, 115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved