Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Бойчук Надія Василівна, звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про повернення надміру стягнутих аліментів (переплачених коштів) у порядку виконавчого провадження. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначено, що 22 жовтня 2024 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області прийнято рішення у справі № 344/16178/24 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 2500 (дві тисячі п ятсот) гривень 00 копійок, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Після набрання судовим рішенням законної сили позивач [PERSON] добровільно здійснював сплату аліментів, шляхом переказу коштів на банківський рахунок відповідачки [PERSON] з жовтня 2024 року по липень 2025 року, що відображено в розрахунку зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 344/16178/24 станом на 05 жовтня 2025 року в графі «сплачено боржником». Разом з тим, на підставі зазначеного рішення 24 квітня 2025 року було видано виконавчий лист, який у подальшому (28 квітня 2025 року) відповідачкою [PERSON] було подано до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання. Незважаючи на те, що позивач [PERSON] виконував судове рішення, здійснюючи фактично щомісяця сплату аліментів на утримання відповідачки [PERSON] , про що останній було достеменно відомо та про що вона не могла не знати, в заяві про примусове виконання судового рішення від 28 квітня 2025 року до органу державної виконавчої служби просила прийняти до виконання виконавчий лист про стягнення аліментів за весь період з 03 вересня 2024 року по 05 жовтня 2025 року, не зазначивши жодної інформації про часткове самостійне виконання рішення боржником. Більш того, вже після подання заяви та відкриття виконавчого провадження відповідачка [PERSON] не виконала свого процесуального обов`язку - не повідомила виконавця про часткове виконання рішення. У зв`язку з цим, в межах виконавчого провадження (ВП 77937145) державним виконавцем були сформовані розпорядження про примусове списання грошових коштів з банківського рахунку позивача [PERSON] , у результаті чого 22333,24 гривень, 2500 гривень та 5000 гривень 25 червня 2025 року, 01 липня 2025 року та 22 серпня 2025 року, відповідно, були стягнуті у примусовому порядку та перераховані відповідачці [PERSON] , що підтверджується копією відповіді від Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року № 171308 та копіями платіжних інструкцій № 12556 від 25 червня 2025 року, № 13358 від 01 липня 2025 року, № 16336 від 25 серпня 2025 року. Таким чином, через недобросовісну поведінку позивачки [PERSON] аліменти були фактично сплачені двічі - добровільно та в порядку примусового виконання. У даному випадку відповідачка [PERSON] не виконала свій обов`язок як стягувача повідомити виконавця про обставини, які мали істотне значення для належного здійснення виконавчого провадження, умисно замовчувала обставини часткового виконання судового рішення, що спричинило фактично подвійне стягнення аліментів з позивача [PERSON] . Така поведінка не відповідає принципу добросовісності. Незважаючи на те, що позивач [PERSON] систематично виконував судове рішення, щомісячно сплачуючи аліменти на утримання відповідачки [PERSON] , а станом на час пред`явлення виконавчого листа до виконання його заборгованість становила лише 1000 гривень, державним виконавцем було повторно стягнуто аліменти у повному обсязі за весь минулий період, що охоплював вже виконані зобов`язання. Стягнення грошових коштів у примусовому порядку не може вважатися добровільною виплатою, оскільки позивач [PERSON] вже виконав свої зобов`язання, сплачуючи аліменти добровільно ще до моменту пред`явлення виконавчого листа. За таких обставин позивач вважає, що з огляду на існування винятків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, з урахуванням відсутності добровільності при примусовому стягненні з нього коштів, а також недобросовісної поведінки відповідачки [PERSON] , отримані нею грошові кошти в розмірі 23596,80 гривень підлягають поверненню та повинні бути стягнуті на його користь. Зважаючи на вищенаведене, позивач просить стягнути з [PERSON] 23596,80 гривень (двадцять три тисячі п`ятсот дев`яносто шість гривень 80 копійок) надміру стягнутих аліментів (переплачених коштів) у порядку виконавчого провадження (ВП № 77937145) та стягнути судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому не погоджується з вимогами позову. Позивач стверджує, що добровільно сплачував аліменти з жовтня 2024 по липень 2025 року, однак до матеріалів справи не долучено жодної квитанції чи платіжного документа, що підтверджує такі перерахування. Відсутність доказів добровільного виконання рішення ставить під сумнів сам факт переплати, а тому ці твердження є непідтвердженими та недопустимими доказами у розумінні ст. 76-77 ЦПК України. Розрахунок державного виконавця, долучений позивачем до позову, без доказів на підставі яких такий було проведено, не може бути належним доказом подвійної сплати позивачем аліментів, що ставить під сумнів саму обставину добровільного виконання рішення. Виконавчий лист у справі було видано 24.04.2025 року, а мною подано заяву про примусове стягнення аліментів - 28.04.2025 року. Позивачу (боржнику) також направлялась належним чином постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.04.2025. Як вбачається із тексту позову, позивач повідомив державного виконавця про нібито добровільну сплату лише 17.10.2025, тобто через шість місяців після відкриття провадження. Отже, саме позивач не виконав свій обов`язок своєчасно повідомити про добровільні платежі, що й призвело до примусового списання коштів. Його звинувачення у «недобросовісній поведінці» з її боку є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, після отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.04.2025, він повинен був виконати вимоги державного виконавця у межах ВП № 77937145 та протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також відповідно до п. 4 постанови, таку можна було оскаржити в порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», однак позивачем та боржником у ВП не було оскаржено. Крім того, вона попереджала позивача про те, що буде звертатися до державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішення. Таким чином, позов мотивований власною бездіяльністю позивача, є зловживанням процесуальними правами та не відповідає принципу добросовісності. З інформації Івано-Франківського ВДВС вбачається, що за її заявою від 23.10.2025 року надміру стягнуті кошти у сумі 23 596,80 грн у межах ВП № 77937145 вже перераховуються на інше виконавче провадження (ВП № 77937054) щодо стягнення аліментів на користь спільного сина. Таким чином, питання перерахування «надміру сплачених» коштів уже вирішується у межах виконавчого провадження, що виключає наявність предмету цивільного спору. Оскільки дії щодо повернення/заліку коштів уже вчиняються силами ДВС, предмет спору у цій справі відсутній. Також відповідачка зазначає, що у разі задоволення позову вона буде поставлена у скрутне матеріальне становище, адже жодних доходів, окрім аліментів на утримання малолітнього сина, не отримує. Просить відмовити у задоволенні позову. Третьою особою подано пояснення щодо позову, згідно якого вказано, що в межах виконавчого провадження № 77937145 з примусового виконання виконавчого листа № 344/16178/24 виданого Івано-Франківським міським судом Івано- Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 2 500 гривень, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] : 30.04.2025 року - державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77937145, яку направлено сторонам до відома та виконання, що підтверджується списком згрупованих відправлень рекомендованих листів № 601 (зокрема, номер поштового відправлення боржнику № 0601140872907, яке згідно трекінгу поштових відправлень вручено одержувачу 13.05.2025 року). 17.09.2025 року - відділом отримано заяву [PERSON] щодо долучення квитанцій про добровільну сплату аліментів та повернення йому коштів, які були стягнуті в примусовому порядку. Тобто, до 17 вересня 2025 року державному виконавцю не було відомо про виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів користь [PERSON] на її утримання, та з метою уникнення заборгованості щодо сплати аліментів державним виконавцем. 25.06.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 22333,24 грн стягувану та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 12556 від 25.06.2025 року. 01.07.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 2500,00 грн стягувану та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 13358 від 01.07.2025 року. 22.08.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 5000,00 грн стягувачу та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 16336 від 25.08.2025 року. 23.10.2025 року відділом отримано заяву [PERSON] про перерахування надмірно стягнутих коштів по виконавчому провадженні № 77937145 (про стягнення аліментів на її утримання) до виконавчого провадження № 77937054 (про стягнення аліментів на утримання дитини). Позивач не прибув у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували позовні вимоги з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Представнк третьої особи не прибув у судове засідання, його позиція викладена у поясненні на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року у справі № 344/16178/24, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, ухвалено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити частково. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на її утримання у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь держави судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок (а.с. 6-11). 24 квітня 2025 року, на виконання рішення суду, було видано виконавчий лист (а.с. 12-13). 28.04.2025 відповідачкою виконавчий лист пред`явлено до виконання (а.с. 20). Згідно інформації начальника Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції І.Француза від 22.09.2025, наданої позивачу зазначено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні в Івано-Франківському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають: Виконавче провадження № 77937054 з примусового виконання виконавчого листа № 344/16178/24 виданого Івано-Франківським міським судом 24.04.2025 року про [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. В межах виконавчого провадження державним виконавцем: 30.04.2025 року - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77937054. 30.04.2025 року - винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження. 25.06.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 31266,48 грн стягувану та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 12557 від 25.06.2025 року. 01.07.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 3500,00 грн стягувану та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 13366 від 01.07.2025 року. 22.08.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 7000,00 грн стягувану та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 16464 від 25.08.2025 року. Згідно розрахунку із сплати аліментів станом на 01.09.2025 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Виконавче провадження № 77937145 з примусового виконання виконавчого листа № 344/16178/24, виданого Івано-Франківським міським судом 24.04.2025 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 2 500 гривень, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2024 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . В межах виконавчого провадження державним виконавцем: 30.04.2025 року - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77937145; 30.04.2025 року - винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження. 25.06.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 22333,24 грн стягувану та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 12556 від 25.06.2025 року. 01.07.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 2500,00 стягувачу та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією № 13358 від 01.07.2025 року. 22.08.2025 року сформовано розпорядження про перерахування коштів в сумі 5000,00 і стягувачу та перераховано їх стягувану, що підтверджується платіжною інструкцією 16336 від 25.08.2025 року. Згідно розрахунку із сплати аліментів станом на 01.09.2025 року заборгованість із ига аліментів відсутня. 17.09.2025 року отримано заяву [PERSON] щодо долучення квитанцій про добровільну сплату аліментів та повернення йому коштів, які були стягнуті в щимусовому порядку. Повідомлено, що повернути кошти, які були стягнуті в примусовому порядку не є можливим, оскільки вони перераховані стягувану [PERSON] , що витверджується платіжними інструкціями (а.с. 15-16). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Як зазначалось вище, 17.09.2025 року державним виконавцем отримано заяву [PERSON] щодо долучення квитанцій про добровільну сплату аліментів та повернення йому коштів, які були стягнуті у примусовому порядку, тоді як виконавчий лист у справі було видано 24.04.2025 року, а заяву про примусове стягнення аліментів відповідачка подала 28.04.2025 року. Тобто, позивач повідомив державного виконавця про добровільну сплату 17.10.2025 через шість місяців після відкриття провадження. З пояснення третьої особи - Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що за заявою [PERSON] від 23.10.2025 року надміру стягнуті кошти у сумі 23 596,80 грн у межах ВП № 77937145 перераховані на інше виконавче провадження № 77937054 щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Таким чином, перерахування коштів вирішується у межах виконавчого провадження № 77937054, як аліменти на утримання дитини, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних та переконливих доказів недобросовісного набуття їх відповідачкою, з огляду на що відсутні правові підстави для стягнення їх з останньої. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19). Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі статті 1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч. 2 статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, судом не встановлено. Позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судом встановлено, що аліментні виплати позивач здійснив у межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року у справі № 344/16178/24. Перерахування коштів вирішується у межах виконавчого провадження № 77937054, як аліменти на утримання дитини, тобто не є безпідставно набутими відповідачкою, а відтак, відсутні правові підстави для можливості повернення цих коштів платнику аліментів. Крім того, Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року по справі № 337/642/22, сформулював правовий висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів. Отже, обраний позивачем спосіб захисту, а саме позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме раніше сплачених аліментів, є неналежним та не підлягає захисту. Також суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 179 СК України, саме неповнолітня дитина є власником одержаних на його утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві. З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed