Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

У листопаді 2025 року уповноважений представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» Паладич А.О., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Договором № 5141181 від 28.11.2024 у розмірі 36100,00 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.11.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 5141181 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника, яку він вказав при оформленні кредиту. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконував з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 26 червня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-14/25, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 5141181 від 28.11.2024 в загальному розмірі 36100,00 гривень, що складається із: 10000,00 гривень заборгованість по тілу; 21100,00 гривень заборгованість по відсотках; 5000,00 пеня, штраф. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 13.11.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, разом із позовною заявою подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання та шляхом публікації оголошення про виклик в суд на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позовну заяву до суду не направляв. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що 28.11.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5141181, за умовами якого товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту 10000,00 гривень. Строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів кожні 10 днів. Стандартна процентна ставка 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5141181 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача [PERSON] 65872. Підписання відповідачем кредитного договору свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, що відповідає положенням статті 638 ЦК України, а наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Пунктом 2.1. Розділу 2 Договору № 5141181 від 28.11.2024 визначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування котів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Дати надання кредиту 28.11.2024 або 29.11.2024. На підтвердження факту надання первісним кредитором та отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів на виконання умов Договору № 5141181 від 28.11.2024 позивачем до позовної заяви додано лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», з якого вбачається, що на виконання договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, укладеного між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», 28.11.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта [NUMBER] в сумі 10000,00 гривень. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи iPay відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», а відтак, такий лист надавача платіжних послуг є належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із розрахунку заборгованості за Договором № 5141181 від 28.11.2024 вбачається, що станом на 26.06.2025 за відповідачем [PERSON] рахується непогашена заборгованість в загальному розмір 36100,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 21100,00 гривень проценти за користування кредитом; 5000,00 гривень штрафні санкції. Судом встановлено, що відсотки за користування кредитом були нараховані первісним кредитором в межах строку кредитування та у відповідності до умов Договору № 5141181 від 28.11.2024. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Тобто, відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Судом встановлено, що 26.06.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (фактор) було укладено Договір факторингу № 01.02-14/25, за умовами якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Права вимоги переходять до фактора з моменту надходження грошових коштів в повному обсязі на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей. На виконання умов Договору факторингу № 01.02-14/25 від 26.06.2025, в частині здійснення фінансування, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» 26.06.2025 здійснило повну оплату фінансування на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», розмір якого вказаний у договорі. 26 червня 2025 року між сторонами Договору факторингу № 01.02-14/25 від 26.06.2025 було підписано Реєстр боржників в електронному вигляді, з якого вбачається, що до позивача від первісного кредитора перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 5141181 від 28.11.2024 у загальній сумі 36100,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 21100,00 гривень проценти за користування кредитом; 5000,00 гривень штрафні санкції. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріали справи не містять жодних доказів виконання відповідачем умов кредитного договору в частині сплати основного боргу та відсотків, а тому заявлений до стягнення розмір в частині основного боргу та відсотків підлягає задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по штрафних санкціях за Договором № 5141181 від 28.11.2024 у розмірі 5000,00 гривень задоволенню не підлягають з огляду на таке. За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). В свою чергу, 15 березня 2022 року прийнятий Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17 березня 2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» Таким чином, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за штрафом/пенею за Договором № 5141181 від 28.11.2024у розмірі 5000,00 гривень необхідно відмовити. Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2422,40 гривень. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної суми позову. Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 31100,00 гривень, що у відсотковому співвідношенні становить 86%, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2083,26 гривні.

Outcome: partial