Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся у Ковельський міськрайонний суд Волинської області з позовом до Ковельської міської ради (надалі по тексту - рада, відповідач), у якому просив визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 24.05.2000, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в частині виключення [PERSON] з переліку осіб, яким належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.1-4). Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтував тим, що був прописаний за адресою [ADDRESS] . Перебуває на військовій службі та на квартирному обліку військовослужбовців, брав участь у антитерористичній операції на Сході України та, як військовослужбовець, має право на забезпечення житловим приміщенням, проте скористатися житловими пільгами вправі лише за умови, що ним не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Ствердив, що право на безоплатну приватизацію житла ніколи не використовував, відповідну заяву не підписував та не подавав. Однак, восени 2024 року при зверненні до Житлової комісії військової частини для отримання квартири йому стало відомо, що право на приватизацію житла використане. Від органу приватизації йому стало відомо, що 24.05.2000 згідно з розпорядженням (наказом) №5130 видано Свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та йому, [PERSON] , на праві спільної (сумісної або часткової) власності, набутій в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вважає, що процедура приватизації квартири проведена з суттєвими порушеннями законодавства, оскільки на час її приватизації він знаходився на військовій службі, про приватизацію не знав. [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру без його участі, передбачену ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» письмову згоду на таку приватизацію він не підписував, знаходився у той час на військовій службі та вже перебував на квартирному обліку. Оскільки право власності на квартиру оформлене поза його волею, з підстав визначених положеннями ЦК України щодо недійсності правочину, вважає, що свідоцтво про право власності на житло від 24.05.2000 підлягає визнанню частково недійсним. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області у складі головуючого судді Лесика В.О. від 05.12.2024 відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.19). До суду 18.12.2024 надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву (а.с.21-23), у якому рада просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивач набув право власності на квартиру у [ADDRESS] в результаті її приватизації. У процедурі приватизації, у заяві наймача [PERSON] про передачу квартири у власність, міститься підпис про згоду на таку приватизацію і [PERSON] , як повнолітнього члена сім`ї наймача. Таким чином, позивачем не доведено того факту, що він не приймав участі у приватизації квартири, відтак позов задоволенню не підлягає. Від представника позивача [PERSON] 30.12.2024 у суд надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.26-27), в якій він щодо відображеної у відзиві позиції відповідача наголосив на тій обставині, що заяву про згоду на передачу квартири у власність наймачу [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] не підписував. 30.12.2024 представником позивача [PERSON] до суду подано заяву про залучення до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Ухвалою суду від 06.01.2025 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с.32). 10.02.2025 представником позивача подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.36-38). Третьою особою [PERSON] 11.02.2025 у суд подано заяву про розгляд справи без її участі (а.с.39). Ухвалою суду від 12.02.2025 визнано обов`язковою явку в підготовче засідання позивача [PERSON] (а.с.48). 24.04.2025 представником позивача суду заявлено клопотання про долучення до справи доказів (а.с.59-60). Ухвалою суду від 13.05.2025 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с.88-89). Від експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру у суд надійшло клопотання від 21.05.2025 про надання додаткових матеріалів (а.с.100). Судом 04.06.2025 поновлено провадження у справі (а.с.101). Позивач [PERSON] 17.06.2025 подав суду клопотання про долучення до справи доказів (а.с.128). Ухвалою суду від 17.06.2025 витребувано у відділі обліку розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради оригінал заяви від 24.05.2000, підписаний [PERSON] та [PERSON] (а.с.131). 19.06.2025 відділом обліку розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради суду надано оригінал заяви [PERSON] від 24.05.2000 з матеріалів приватизаційної справи, що стосується передачі у приватну спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] (а.с.194-195). 22.07.2025 судом отримано експериментальні зразки почерку [PERSON] (а.с.138-151). Ухвалою суду від 22.07.2025 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с.153-154). 24.07.2025 до суду надійшло повідомлення від 11.07.2025 експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 13.05.2025 (а.с.156-158). Від експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру у суд надійшло клопотання від 11.08.2025 про надання додаткової інформації та додаткових матеріалів (а.с.166-167). За результатами проведеного 22.10.2025 повторного автоматизованого розподілу судової справи її передано для розгляду судді Губару В.Є. (а.с.171-172), яким згідно з абз.1 ч.12 ст.33 ЦПК України повторно проведено підготовче провадження. 23.10.2025 до суду надійшло повідомлення від 16.10.2025 експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 22.07.2025 (а.с.173-176). Ухвалою суду від 05.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.188). У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позові. Додатково пояснив суду, що [PERSON] не знав про приватизацію квартири у м.Ковелі, не підписував заяву про згоду на її приватизацію і не міг такий підпис вчинити фізично, оскільки на час оформлення заяви знаходився у м.Хмельницькому, де у статусі військовослужбовця перебував на навчанні на казарменному становищі у вищому навчальному закладі. Оскільки оформлення приватизації квартири у формі видачі свідоцтва про право власності на житло поза волею позивача порушує його право на приватизацію іншого житла, на яке він має право як військовослужбовець, просив позов задовольнити. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явилися, належно повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. відтак судом, згідно з вимогами ст.223 ЦПК України, розгляд справи проведено за їх відсутності. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. За змістом записів, викладених у розділі ІІІ «Прописка (реєстрація)» Будинкової книги А № 07972 в кв. [ADDRESS] , 28.05.1991 в квартиру прибули та з 26.01.2001 прописані у ній [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11-15). Як вбачається з виданої 17.05.2000 Ремонтним житлово-комунальним підприємством №2 довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири, за адресою: [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: квартиронаймач [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які з 04.06.1991 прописані у квартирі (а.с.43). Згідно із викладеною на друкованому бланку заявою, адресованою керівнику органу приватизації від наймача квартири, що проживає за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , вона просить оформити передачу в приватну (спільну, сумісну, спільну часткову) власність квартиру, приміщення комунальної квартири, що займає разом з членами сім`ї на умовах найму (надалі по тексту - Заява) (а.с.135). У Заяві заявницею зазначено, що згідно із Законом України «Про приватизацію житлового фонду» її сім`ї встановлена пільга по безоплатній передачі житла. У якості додатка до Заяви у ній зазначено довідку про склад сім`ї та займані приміщення, документ, що підтверджує право на пільгу по безоплатному одержанню у власність житла. У графі Заяви «Підписи наймача та повнолітніх членів сім`ї» містяться підписи, виконані від імені [PERSON] та [PERSON] . У нижній частині Заяви у графі «Підписи наймача та членів сім`ї ЗАСВІДЧУЮ» відсутня дата. У графі Заяви «Керівник підприємства по обслуговуванню житла» ліворуч від слова «Керівник» міститься вертикальний штрих, напроти цієї графи у графі «підпис, прізвище, ініціали» наявний підпис без зазначення прізвища та ініціалів підписанта. У верхній лівій частині Заяви проставлені відтиски штампів про реєстрацію заяви 22.05.2000 за вх.№5120 у виконкомі Ковельської міської ради та 24.05.2000 за вх.№6276, орган реєстрації не зазначено. На підставі викладеного, суд відзначає, що у Заяві, поданій від імені [PERSON] , зареєстрованій спочатку 22.05.2000, а у подальшому 24.05.2000, відсутня дата засвідчення підписів наймача [PERSON] та члена її сім`ї [PERSON] , і відмітка про таке засвідчення, а підпис від імені керівника підприємства по обслуговуванню житла виконаний у спосіб, який не дає можливості ідентифікувати відповідну посадову особу. Керівником органу приватизації Балаком О.С. за результатами розгляду Заяви наймача [PERSON] на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , видано 24.05.2000 розпорядження органу приватизації 5130 (а.с.42). 24.05.2000 керівником органу приватизації - Відділу житлово-комунального господарства оформлено Свідоцтво про право власності на житло, в якому посвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 45,9 кв.м.), дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На зворотньому боці свідоцтва міститься відмітка про те, що квартира [ADDRESS] ВОБТІ зареєстрована на праві спільної (сумісної або часткової) власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу за №13535 (а.с.10). Отже, між сторонами спору склалися правовідносини з приводу приватизації квартири, віднесеної до державного житлового фонду. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (тут і далі - Закон, в редакції чинній на 24.05.2000). Згідно з абз.1 ст.1 Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (абз.2 ст.1 Закону). Як визначено ч.1 ст.2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. За змістом ст.3 Закону приватизація здійснюється шляхом, зокрема, безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.5 Закону до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Частиною 1 ст.8 Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Як передбачено частинами 3 та 4 цієї ж статті Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Згідно з ч.2 ст.8 Закону передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Таким чином, у контексті правовідносин, що склалися між сторонами спору, письмова згода позивача [PERSON] на передачу квартири за адресою: [ADDRESS] , у його та членів його сім`ї спільну сумісну або часткову власність, є обов`язковою. Водночас, суд констатує фактичну неможливість [PERSON] ні 22.05.2000, ні 24.05.2000, подати у м.Ковелі Волинської області таку письмову згоду, оформлену у вигляді підпису в Заяві [PERSON] з огляду на такі обставини. Відповідно до наказу начальника Окремого факультету Внутрішніх військ МВС України при АПВУ ім.Б.Хмельницького від 29.07.1998 №54 (м.Хмельницький) [PERSON] зараховано на навчання до Окремого факультету внутрішніх військ МВС України при Академії прикордонних військ України ім.Б.Хмельницького, занесено в списки особового складу Окремого факультету ВВ МВС України з 31.07.1998, зараховано на всі види забезпечення та вважати курсантом 1 курсу (а.с.126). 01.09.1999 між Внутрішніми військами МВС України та [PERSON] укладено контракт про добровільний вступ останнього на військову службу (а.с.109). Наказом начальника Окремого факультету Внутрішніх військ МВС України при АПВУ ім.Б.Хмельницького від 20.06.2002 №155 (м.Хмельницький) випускника Окремого факультету внутрішніх військ МВС України [PERSON] , який успішно закінчив навчання, та на підставі наказу МВС України №233 о/с від 21.06.2002, виключити з усіх видів забезпечення з 21.06.2002 (а.с.126). Отже, з 31.07.1998 по 21.06.2002 [PERSON] проходив навчання на Окремому факультеті Внутрішніх військ МВС України при АПВУ ім.Б.Хмельницького у м.Хмельницький Хмельницької області. З наказів начальника Окремого факультету Внутрішніх військ МВС України при АПВУ ім.Б.Хмельницького від 28.04.2000 №101 (а.с.122), від 10.05.2000 №106 (а.с.123) та від 29.07.2000 №173 (а.с.124) вбачається, що курсант [PERSON] з 29.04.2000 вибув у додаткову відпустку, з якої прибув 11.05.2000, з 29.07.2000 вибув у канікулярну відпустку з військової частини [NUMBER] . З архівної довідки Центрального архівного відділу Національної гвардії України від 11.06.2025 № 82-1076, по архівних документах Окремого факультету Внутрішніх військ МВС України при АПВУ ім.Б.Хмельницького встановлено, що згідно облікових даних та в наказі начальника факультету №118 по стройовій частині курсант [PERSON] 24.05.2000 на лікуванні, у відрядженні та відпустці не перебував (а.с.127). Таким чином, сукупність наведених документів вказує на перебування [PERSON] на час подання органу приватизації Заяви [PERSON] на навчанні в Окремому факультеті Внутрішніх військ МВС України при АПВУ ім.Б.Хмельницького у м.Хмельницькому Хмельницької області, тобто в іншому регіоні, ніж подано Заяву. Вказані обставини, в сукупності з висновком суду щодо відсутності у Заяві дати засвідчення підпису [PERSON] як члена сім`ї наймача [PERSON] і відмітки про таке засвідчення, неможливості ідентифікації посадової особи, зазначеної у Заяві в якості керівника підприємства по обслуговуванню житла, на переконання суду, вказують на відсутність власного волевиявлення позивача на надання згоди щодо передачу йому та членам його сім`ї у власність квартири у м.Ковелі, а відтак і на оформлення Свідоцтва про право власності на спірну квартиру в частині належності йому вказаної квартири на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності. Зазначений висновок вказує на достовірність та обгрунтованість пояснень представника позивача, наданих на вмотивування заявлених вимог, незважаючи на відсутність висновку судової почеркознавчої експертизи щодо виконавця вчиненого у Заяві від імені [PERSON] підпису, позаяк проведення експертизи стало неможливим з об`єктивних причин, пов`язаних з відсутністю достатньої кількості зразків для експертного дослідження. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Оспорюване свідоцтво від 24.05.2000 про право власності на житло, належить до документів, на підставі яких провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.3 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як визначено ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на встановлену судом невідповідність правочину, - свідоцтва від 24.05.2000 про право власності [PERSON] на житло, його внутрішній волі, враховуючи, що наведена обставина порушує право позивача на прийняття участі у приватизації іншого житла, суд вважає, що позов на підставі ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підлягає задоволенню, оспорюване свідоцтво визнанню недійсним у частині посвідчення його права приватної спільної (сумісної або часткової) власності на квартиру. Враховуючи викладене,

Outcome: approved