Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

30 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулось до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16374,20 грн, мотивуючи це тим, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 905316825 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за допомогою одноразового ідентифікатора MNV52T7R. Перед укладенням кредитного договору відповідачка з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт кредитора за адресою www.moneyveo.ua, зареєструвалася на даному сайті, створивши особистий кабінет, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора заповнила та подала заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказала свої персональні дані. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 13900,00 грн на умовах, передбачених договором, а [PERSON] зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 14 лютого 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів згідно із вказаним договором безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] . Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі. Відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 16374,20 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 13900,00 грн та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом у розмірі 2474,20 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 905316825 від 14 лютого 2022 року до відповідачки згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. 23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» був укладений договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 905316825 від 14 лютого 2022 року до відповідачки згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. У подальшому між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем 29 травня 2025 року був укладений договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЕЙС»перейшло право грошової вимоги за кредитним № 905316825від 14 лютого 2022 року до відповідачки згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювало нарахувань за кредитним договором. У ході передачі прав вимоги за факторинговим договором право вимоги за договором № 905316825 від 14 лютого 2022 року перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 16374,20 грн. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив розглядати справу без його участі, заявлений позов підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання за повторним викликом не з`явилася. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з відповіді міського голови Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області № 1998/03-14 від 03 липня 2025 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслані [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання судові повістки повернулися до суду без вручення, з довідкою Укрпошти про причини повернення: за зазначеною адресою адресат відсутній. Такі відомості вказані у поштових повідомленнях, які повернулися до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 18 вересня 2025 року, на 14 жовтня 2025 року, на 19 листопада 2025 року, на 10 грудня 2025 року, на 13 січня 2026 року, на 13 лютого 2026 року, на 12 березня 2026 року. Судова повістка на 28 липня 2025 року була вручена відповідачці, що підтверджується підписом відповідачки в бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду, про що суд виніс відповідну ухвалу 12 березня 2026 року. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 905316825, який підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису, тобто у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями заявки [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит від 14 лютого 2022 року, договору кредитної лінії № 905316825, паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 905316825 від 14 лютого 2022 року. За умовами вказаного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 13900,00 грн, строком на 30 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 16 березня 2022 року та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 0,40 % в день, реальна річна процентна ставка, процентів річних 649% річних. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 13000,00 грн. Вказана обставина підтверджується платіжним дорученням № f0022cea-2147-4ec0-923a-d6f0b50c8bf2 від 14 лютого 2022 року, копія якого додана до матеріалів справи; наданою на виконання ухвали суду інформації АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-14725 від 03 жовтня 2025 року. Крім того, встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 905316825 від 14 лютого 2022 року до відповідачки, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями договору факторингу, додаткових угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 ід 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року, протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року, витягу з вказаного Реєстру прав вимоги, акту звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2022 року зі сплати фінансування за Реєстром прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. 23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» був укладений договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 905316825 від 14 лютого 2022 року до відповідачки, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями договору факторингу, витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 23 лютого 2024 року, платіжної інструкції на підтвердження оплати за відступлення прав вимоги. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС»був укладений договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЕЙС»перейшло право грошової вимоги за кредитним № 905316825від 14 лютого 2022 року до відповідачки, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями договору факторингу, акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, витягом з вказаного Реєстру боржників, платіжних інструкцій на підтвердження оплати за відступлення прав вимоги. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Встановлено, що відповідно до договорів факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, № 23/0224-01 від 23 лютого 2024 року та № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, датою відступлення права вимоги є день, у який сторони склали і підписали акт прийому-передачі реєстру боржників, після чого ТОВ «ФК «ЕЙС» став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набув відповідні права вимоги. Передача права вимоги відбувається після підписання акту прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до актів приймання-передачі реєстру боржників за договорами факторингу до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 16374,20 грн. Таким чином, позивач надав суду докази того, що перехід права вимоги відбувся належним чином. Доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, взяті на себе зобов`язання остання не виконала у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Отже, зважаючи на те, що відповідачка свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконувала, допустила заборгованість, тому наявні підстави для стягнення такої заборгованості у примусовому порядку. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. У частині заявлених витрат на правничу допомогу, суд врахував наступне. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ (далі АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ») укладений договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01. Згідно п. 1 договору клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим цим договором. Метою представництва є захист прав та законних інтересів клієнта, проведення необхідних процесуальних дій для досягнення найбільш сприятливого результату у справі на користь клієнта. 30 травня 2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» була укладена Додаткова Угода № 25770709183 до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року в якій обумовлено надання юридичної допомоги з питань по справах про стягнення заборгованості за договорами, зокрема і по кредитному договору [PERSON] № 905316825 від 14 лютого 2022 року Вартість послуг виконавця становить: 5000,00 (п`ять тисяч) гривень - складання позовної заяви; 1000,00 (одна тисяча) гривень вивчення матеріалів справи; 500,00 (п`ятсот) гривень підготовка адвокатського запиту; 500,00 (п`ятсот) гривень підготовка та подача клопотань, а загалом 7000 грн, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією акту приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, який підписаний сторонами, ТОВ «ФК «ЕЙС» погодили надання послуг, наданих АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», в т. ч. підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] , загальна вартість якої складає 7000,00 грн. Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують факт надання ТОВ «ФК «ЕЙС» правової допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року. Зважаючи на той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, однак враховуючи складність справи (справа є типовою для позивача у відносинах із боржниками, розгляд справи у суді здійснювався в спрощеному порядку, адвокат участі у судовому засіданні не приймав, обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги не є значним), суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. На підставі викладеного,

Outcome: approved