Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача 20.02.2026 року представниця позивача-адвокатка Керита М.В. подала в інтересах [PERSON] позов про: - встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини до майна померлого [PERSON] ; - встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини до майна померлої [PERSON] ; - встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] більше п`яти років та визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] ; - визнання за [PERSON] право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом до майна померлих [PERSON] та [PERSON] , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку загальною площею 0,0700 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться в урочищі Біля хати; земельну ділянку загальною площею 0,0850 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в урочищі Берег. Цей позов обґрунтований таким. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який був постійним жителем [ADDRESS] . При житті батько позивача був власником житлового будинку, який знаходиться за вищенаведеною адресою, та земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,1550 га. Станом на день смерті [PERSON] разом з ним проживала дружина [PERSON] та позивач. [INFO] померла [PERSON] , яка була постійною жителькою [ADDRESS] . Станом на день її смерті разом з нею проживав позивач. 04.02.2026 року позивач через представника звернувся з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом до майна померлих [PERSON] та [PERSON] , але у видачі останніх йому було відмовлено, що і стало причиною для його звернення до суду. Винесені в справі процесуальні рішення Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.02.2026 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Позиції учасників справи за змістом процесуальних заяв Сторона позивача на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явилася, однак представниця позивача подала суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності з позицією підтримки позову. Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області в особі представника на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явилася, проте [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника селищної ради з позицією відсутності заперечень щодо задоволення позову. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Встановлені судом обставини Батько позивача [PERSON] помер [INFO] у віці 79 років у смт.Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації смертей 27.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського РУЮ Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за №108, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно з довідкою Міжгірської селищної ради від 21.01.2026 року №16-08/98 померлий [INFO] [PERSON] , 1929 р.н., був постійним мешканцем [ADDRESS] , на день його смерті разом з ним у зазначеному будинку проживали [PERSON] , 1934 р.н., - дружина померлого, та [PERSON] , 1960 р.н., - син померлого, ніхто інший не проживав. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №84066221 від 04.02.2026 року. Спадкові справи до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилися, а свідоцтва про право на спадщину - не видавалися, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №84066202 від 04.02.2026 року. Брат позивача та син померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] у віці 49 років у смт.Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області, про що 26.10.2007 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Міжгірського РУЮ у Закарпатській області складено відповідний актовий запис за №134, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень відповідно до статей 126, 133, 135 СК України №00015363668 від 12.05.2015 року, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Дружина померлого [INFO] [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] у віці 80 років у смт.Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області, про що 08.09.2014 року складено відділом ДРАЦС реєстраційної служби Міжгірського РУЮ у Закарпатській області складено відповідний актовий запис за №78, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015363611 від 12.05.2015 року, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно з довідкою Міжгірської селищної ради від 28.11.2025 року №16-08/1322 померла [INFO] [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS] , на день її смерті разом з нею у зазначеному будинку проживав її пасинок [PERSON] , 1960 р.н., ніхто інший не проживав. Згідно з довідкою Вих.№24/01-16 від 04.02.2026 року приватного нотаріуса Хустського РНО Корбутяк І.В. на випадок своєї смерті [PERSON] , 1934 р.н., заповітів не залишала, її чоловік [PERSON] помер [INFO] , померла дітей не мала, будь-які інші спадкоємці відсутні, при цьому, позивач спадщину не прийняв шляхом постійного спільного проживання, оскільки його місце реєстрації проживання на момент смерті [PERSON] відмінне від місця проживання померлої, а тому нотаріуска рекомендувала [PERSON] звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини чи встановлення факту прийняття спадщини шляхом спільного постійного проживання разом з померлою [PERSON] . Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , виготовлений 03.12.2025 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , зазначений будинок споруджений у 1958 році, поруч з ним розташовані сарай та вбиральня. Згідно з експлікацією приміщень будинку садибного типу житловий будинок у [ADDRESS] , має загальну площу 51,53 м2, з неї житлова - 29,31 м2; будинок складається з таких приміщень: коридору - 5,49 м2, двох житлових кімнат по 15,06 та 14,25 м2, кладової - 5,36 м2 та кухні - 11,37 м2. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №042501 від 20.03.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №223, який виданий [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , на підставі рішення Міжгірської селищної ради народних депутатів 9 сесії 22 скликання від 28.02.1996 року, [PERSON] передано в приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,155 га у межах згідно з планом, такі розташовані на території Міжгірської селищної ради народних депутатів: площею 0,085 га в урочищі Берег для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,07 га в урочищі Біля хати для обслуговування житлового будинку. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом на спадщину. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач згідно з довідками Міжгірської селищної ради є пасинком померлої [PERSON] , з 2008 року спільно проживав з нею. Суд враховує, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем [PERSON] не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини має юридичне значення для позивача, адже пов`язане з вирішенням питання щодо визнання за останнім права на спадщину, що відкрилася у зв`язку зі смертю [PERSON] , при цьому законом не визначено іншого, крім судового порядку, встановлення факту проживання однією сім`єю. Суд зазначає, що встановлення факту визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом на спадщину не підлягає вирішенню, з огляду на те, що ця вимога є підставою, яка надає позивачу право набути спадкове майно у власність. Щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцями на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). На підставі ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент звернення позивача до нотаріуса, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Судом встановлено, що згідно з довідками Міжгірської селищної ради від 21.01.2026 року №16-08/98, від 28.11.2025 року №16-08/1322 на день смерті [PERSON] та [PERSON] разом з ними за адресою: [ADDRESS] , проживав позивач. Отже, позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що він постійно проживала разом з спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщин до їх майна. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладених у п. 3.1, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. У постанові від 22.09.2021 по справі № 227/3750/19 Верховний Суд зазначив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. За результатами розгляду цієї справи (подібні правовідносини, коли позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину) Верховний Суд задовольнив вимоги про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та визнав помилковим рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні позову за наявності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Встановивши обставини постійного проживання позивача разом із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] на час їх смерті, спільного проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця [PERSON] , та враховуючи, що позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину до їх майна, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, суд вважає, що відповідно до ст.392 ЦК України право власності позивача підлягає захисту, що не буде суперечити закону, та при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб. За вищенаведених обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат Суд враховує те, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 7987 грн 20 коп та ту обставину, що відповідач визнав позов до розгляду справи по суті. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищенаведене, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, що становить грошову суму 3993 грн 60 коп.

Outcome: approved