Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

I. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 7960248 у розмірі 30600,00 грн. та судових витрат, що складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.06.2024 відповідач [PERSON] уклав з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Договір про надання споживчого кредиту № 7960248, відповідно до якого отримав кошти у сумі 10000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. 24.12.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 01.02-35/24, за яким ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача та за Договором про надання споживчого кредиту № 7960248 від 05.06.2024. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим, має заборгованість у загальному розмірі 30600,00 грн., яка складається: -10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; -15600,00 грн. заборгованість за відсотками; -5000 грн. заборгованість за неустойкою. Зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. 2. Відповідач відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, якими обґрунтовуються його заперечення проти позовних вимог до суду не надав. 3. Жодних інших заяв по суті справи від учасників до суду не надходило. Отже, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 07 січня 2026 року було відкрите провадження у даній справі, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження було направлено позивачу до його електронного кабінету 08 січня 2026 року. Відповідачу копію ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви було надіслано рекомендованим відправленням, яке повернулось до суду 16 лютого 2026 року із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18)). Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. 1. Судом встановлено, що 05.06.2024 між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 7960248, відповідно до якого відповідач отримав кошти у сумі 10000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. Даний Договір був укладений в електронній формі за допомого одноразового ідентифікатора. Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, я?що його зміст зафі?сований в одному або ?іль?ох до?ументах (у тому числі еле?тронних), у листах, телеграмах, я?ими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-теле?омуні?аційної системи, що ви?ористовується сторонами. У разі я?що зміст правочину зафі?сований у ?іль?ох до?ументах, зміст та?ого правочину та?ож може бути зафі?совано шляхом посилання в одному з цих до?ументів на інші до?ументи, я?що інше не передбачено за?оном. Правочин вважається та?им, що вчинений у письмовій формі, я?що воля сторін виражена за допомогою телетайпного, еле?тронного або іншого технічного засобу зв`яз?у. Правочин вважається та?им, що вчинений у письмовій формі, я?що він підписаний його стороною (сторонами). Особливості у?ладання ?редитного договору в еле?тронному вигляді визначені За?оном У?раїни «Про еле?тронну ?омерцію» від 03 вересня 2015 ро?у № 675-VIII. Згідно із пун?том 6 частини першої статті 3 За?ону У?раїни «Про еле?тронну ?омерцію» еле?тронний підпис одноразовим ідентифі?атором - дані в еле?тронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності, що додаються до інших еле?тронних даних особою, я?а прийняла пропозицію (оферту) у?ласти еле?тронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пропозиція у?ласти еле?тронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання ?омерційного еле?тронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-?омуні?аційних системах (частина четверта статті 11 За?ону У?раїни «Про еле?тронну ?омерцію»). Верховний Суд, зо?рема, у постанові від 16 грудня 2020 ро?у у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо ви?онання я?ого вини? спір між сторонами, його у?ладання в еле?тронному вигляді через інформаційно-?омуні?аційну систему позивача можливе за допомогою еле?тронного цифрового підпису відповідача лише за умови ви?ористання засобу еле?тронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випад?у еле?тронний правочин може бути підписаний сторонами еле?тронним підписом одноразового ідентифі?атора та/або аналогом власноручного підпису (фа?симільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого ?опіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у я?ій мають міститися зраз?и відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, лише сама наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Отже, між сторонами було у?ладено письмовий правочин за допомогою еле?тронного засобу зв`яз?у, Договір був підписаний його сторонами з ви?ористанням одноразового ідентифі?атора. Таким чином, між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля вини?нення, припинення або зміни цивільних прав та обов`яз?ів Договором про надання споживчого кредиту № 7960248 від 05.06.2024. 2. Судом встановлено, що 24.12.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-35/24, за яким ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача та за Договором про надання споживчого кредиту № 7960248 від 05.06.2024 Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Таким чином, на думку суду, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 7960248 від 05.06.2024. 3. Судом встановлено, що 05.06.2024 між [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 7960248, відповідно до якого відповідач отримав кошти у сумі 10000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. За взаємною згодою сторони погодили такі умови договору: відповідно до п. 1.3 тип кредиту кредит, сума кредиту складає 10000 грн. Згідно з п. 1.4 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів, відповідно до п. 1.5 тип процентної ставки: фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п. 1.5.1 договору). Згідно витягу ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» № 20241226-41.2 від 26.12.2026 року, зазначено, що 05.06.2024 11:24:13 на суму 10000грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» dd58c6c9-2495-467d-8d73-c40dbcd836ce, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 47186182, Session ID 024990717209, сайт торгівця - https://creditplus.ua, код авторизації 313416, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правові наслідки порушення зобов`язання регламентовані статтею 611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У свою чергу частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 7960248 від 05.06.2024 у загальному розмірі 30600,00 грн., яка складається: -10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; -15600,00 грн. заборгованість за відсотками; -5000 грн. заборгованість за неустойкою. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн. та нарахованими відсотками в розмірі 15600,00 грн. підлягають задоволенню. 4. З приводу позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 5000,00 грн. то суд зазначає наступне. Пунктом 6.4. Договору сторони обумовили у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штрафу розмірі 300,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 100,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником штрафу у розмірі 300,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 100,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання, проте п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 5000 грн. слід відмовити. IV. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2422,40 грн. Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним Договором про надання споживчого кредиту № 7960248 від 05.06.2024частково обґрунтованими і задовольнив їх на суму 25600,00 грн., тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2026,58 грн. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до відповідача [PERSON] підлягають задоволенню частково в розмірі 25600,00 грн., з яких: 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15600,00 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2026,58 грн. - судового збору, що визначений пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial