Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

26.08.2025р. товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3433613536/134670 від 14.09.2019р. в розмірі 6299,65 грн, з яких: 4100 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2199,65 грн - прострочена заборгованість за процентами. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором. 18.11.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позовні вимоги не визнає. Вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також вважає, що доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості є необгрунтованим, не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавались в дійсності кошти позичальнику в кредит. Договір не містить підпису уповноваженої особи фінансової установи - позивача, таким чином не доведено укладання кредитного договору. 25.11.2025 року представником відповідача надіслано відповідь на відзив, в якому на заперечення відповідача щодо позовних вимог, зазначає наступне. Між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору. Вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. На виконання пункту 1.4 Договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера - ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі, є не обґрунтованими, недоведеними, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач також не з`явився у судове засідання, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає, вважає необгрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (далі - ТОВ «ГОУФІНГОУ») та [PERSON] (Клієнт) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670 (далі - Договір), у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 4100 грн строком на 30 днів (до 13.10.2019 року) зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою - 1,85% на добу, шляхом його перерахування на реквізити банківської картки [NUMBER] /а.с. 18-20/. У Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670, сторони погодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зі змісту якого вбачається, що загальна вартість кредиту складає 6375,50 грн /а.с. 20, зворот - 21/. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. ст. 638, 640, 642 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а також з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на час укладення договору) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «ГОУФІНГОУ» акцепт договору позичальником [PERSON] здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https: //www.gofingo.com.ua/ та на його номер телефону [NUMBER] було надіслано одноразовий ідентифікатор /а.с. 13/. Відповідач за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «R43512» підписав електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, відповідач при оформлені договору здійснив ряд активних дій з метою укладення кредитного договору, зокрема, зазначив свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо номера телефону, правильність яких ним не спростовано. Доказів того, що такі дані кредитодавцем отримано не від відповідача, та що вони використані будь-якими особами незаконно, матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Таким чином електронний договір, що був укладений між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що вбачається з п.7 договору «Реквізити та підписи сторін», та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 1.4 договору кредит надається Клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 1.4. договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (п. 7 договору). На підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника [PERSON] , позивачем до матеріалів справи долучено копію листа товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» вих. № 2025-ПО/217 від 19.08.2025 року /а.с. 29-30/, за змістом якого вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» є технологічним оператором платіжних послуг, що здійснює операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів. До вказаного листа долучена інформаційна довідка, яка містить безпосередньо інформацію про дату і час перерахування коштів 14.09.2019 року 17:00:07 (дата відповідає даті укладення між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] договору) через платіжний сервіс Platon, розмір кредиту 4100,0 грн., що відповідає обумовленому сторонами розміру відповідно до укладеного кредитного договору, зазначений номер картки, який відповідає наданим безпосередньо позичальником [PERSON] в договорі реквізитам платіжного засобу. З наведеного вбачається, що вказані грошові кошти у розмірі 4100,00 грн. було перераховано на підставі укладеного між сторонами кредитного договору, який підписаний відповідачем по справі та останнім в судовому порядку не оспорювався. Щодо доводів відповідача про недоведеність факту отримання ним кредиту з підстав ненадання виписки по картковому рахунку, суд зазначає, що до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, доступ має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Тому суд звертає увагу, що зазначаючи у відзиві на позов про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, відповідач не надав до суду виписки по рахунку [NUMBER], який сам зазначив в Договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, або ж не надав доказів того, що він не є держателем картки, на яку були зараховані кошти, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доводи відповідача щодо відсутності доказів перерахування коштів (тіла кредиту), судом відхиляються, оскільки в сукупності надані позивачем докази підтверджують надання коштів відповідачу на умовах та в розмірі, визначеному цим договором, що відповідачем не спростовано. У цьому контексті слід зауважити, що відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на час перерахування коштів) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на час перерахування коштів) продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. Крім того, посилання відповідача в обгрунтування позиції на вимоги Закону України «Про платіжні послуги» є помилковими, адже вказаний Закон введений в дію лише в 2022 році. Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконав свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670 від 14.09.2019 року в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеної угоди. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але всупереч наведеним умовам кредитного договору та вимогам закону, [PERSON] не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670 від 14.09.2019 року, внаслідок чого у нього перед ТОВ «ГОУФІНГОУ» виникла заборгованість за сумою кредиту та за процентами. 31.05.2021 року ТОВ «ГОУФІНГОУ» (далі - клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» (далі - фактор) уклали договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) /а.с. 22-25/. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» сплатило ТОВ «ГОУФІНГОУ» ціну продажу, що підтверджується платіжними дорученнями /а.с. 28/. Так, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670 від 14.09.2019 року /а.с. 12/. 03.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» (Кредитор) та товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», Новий кредитор) уклали договір № 1-03/06/21 відступлення права вимоги від 03.06.2021 року, згідно з вимогами якого, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором /а.с. 14-15/. На виконання умов вказаного договору ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» сплатило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» вартість прав вимоги, що підтверджується платіжними інструкціями /а.с. 32/. Таким чином, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-03/06/21 від 03.06.2021 року, ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670 від 14.09.2019 року /а.с. 11/. Про зміну кредитора за договором про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670 від 14.09.2019 року [PERSON] був повідомлений шляхом направлення йому ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» листа на його поштову адресу /а.с. 10/. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення позивача, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення права грошової вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості, незважаючи на те, що строк повернення кредиту настав ще 13.10.2019р. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу отриманої у кредит від ТОВ «ГОУФІНГОУ» за договором про надання фінансового кредиту № 3433613536/134670 від 14.09.2019 року грошової суми у розмірі 4100 грн. 00 коп., а також погашення нарахованих процентів за користування кредитом у сумі 2199,65 грн, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаними сумами є обґрунтованими. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом враховується, що в даній справі кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Як зазначено вище, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами, нарахованими в межах строку кредитування, за користування кредитом. З урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача загальної заборгованості у розмірі 6299,65 грн. На думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у вказаному вище розмірі витікає з умов укладеної угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позов задовольнити. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в розмірі 2422 грн 40 коп. Також, 27.11.2025 року представником ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» подано заяву до суду, в якій він просить стягнути з [PERSON] витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500 грн. В свою чергу, відповідач [PERSON] 17.03.2026 року надав заяву, в якій заперечив щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Зазначив, що дана справа є нескладною, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження та адвокат не приймав безпосередньо участь у судових засіданнях. Просив зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вона має бути співмірна з сумою самого боргу, зі складністю справи, обсягом виконаних робіт. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору № 11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025 р., укладеного між ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та адвокатом Пархомчуком С.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію довіреності, копію акту про отримання правової допомоги від 21.11.2025 р., копію платіжної інструкції № 9727 від 21.11.2025 року щодо оплати за правничу допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 11.07.2025 р., копію рахунку від 21.11.2025 року про сплату суми 10500 грн /а.с. 16-17, 33, 98, 99, 100, 102/. Між тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Також згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10500,00 грн не відповідає критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності, виходячи з конкретних обставин справи, і безумовно є занадто завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим, на переконання суду, 1000,00 грн. буде достатнім відшкодуванням вказаних витрат. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1000 грн 00 коп.

Outcome: approved