Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 28630,00 грн, а також судового збору у сумі 2 422,40 грн. Позивач зазначив, що 11.04.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця (веб-сайт credos.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1541-9674 . За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 6200,00 грн строком на 365 днів із базовим періодом 28 днів, зі встановленням фіксованої процентної ставки 1,00 % на день та комісії за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту. Позивач вказує, що укладення договору відбулося відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», шляхом акцепту оферти через особистий кабінет клієнта та підтвердження волевиявлення одноразовим ідентифікатором А4296, надісланим на номер телефону відповідача. Також Додатковою угодою_№1 від 09.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1541-9674 від 17.04.2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5800,00 грн Після підписання договору кредитні кошти були перераховані на банківську картку, зазначену відповідачем у заявці, через партнера позивача ТОВ «ФК «Контрактовий дім», що підтверджується довідкою про успішне перерахування коштів та квитанцією фінансової установи. Позивач зазначає, що відповідач скористалася отриманими коштами, однак належним чином зобов`язання за договором не виконала, у встановлені строки кредит та проценти не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 22 жовтня 2025 року заборгованість, за розрахунком позивача, становить 28 630,00 грн, з яких: 11400,00 грн основна сума боргу; 13 810,00 грн нараховані проценти; 3 420,00 грн проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач вказує, що відповідач не скористалася правом на відмову від договору протягом 14 днів з моменту його укладення, не виконала вимогу про усунення порушень умов договору, яка була направлена кредитодавцем, у зв`язку з чим позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також позивач зазначив, що договір укладено відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», а включення до умов договору положень про нарахування процентів, комісії та відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідає спеціальному законодавству у сфері споживчого кредитування. Відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за Кредитним договором. 13.01.2026 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві зазначено, що ухвалою суду від 13.01.2026 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву тривалістю п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали. Представник відповідача отримав доступ до матеріалів справи через підсистему «Електронний суд» 09.02.2026 року, у зв`язку з чим відзив подано у встановлений процесуальний строк. Щодо обставин укладення кредитного договору №1541-9674 від 17.04.2025 року відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними доказами факт укладення такого договору. Зокрема, позивач посилається на підписання договору шляхом використання одноразового ідентифікатора, однак жодних доказів направлення відповідачу відповідного СМС-повідомлення або підтвердження використання такого ідентифікатора саме відповідачем не надано. Відповідач вказує, що надані позивачем копії кредитного договору та паспорта споживчого кредиту є лише односторонньо сформованими документами та не підтверджують волевиявлення відповідача на укладення договору. Також позивачем не надано доказів існування в інформаційній системі первісного кредитора технічних даних (логів, записів), які б підтверджували факт акцепту оферти відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що паспорт споживчого кредиту має виключно інформаційний характер, містить узагальнені дані та не є доказом укладення договору. Також у відзиві наголошується, що позивачем не доведено факту приєднання відповідача до правил надання кредиту, які розроблені кредитодавцем, а відтак такі правила не можуть вважатися частиною договірних відносин. Щодо надання кредитних коштів відповідач зазначає, що позивач не надав належних доказів перерахування грошових коштів саме відповідачу. Надані документи у вигляді таблиць та листів третіх осіб не є первинними бухгалтерськими документами, не містять обов`язкових реквізитів та не дозволяють ідентифікувати отримувача коштів як відповідача. Зокрема, відсутні дані про повний номер рахунку або картки, а також підтвердження належності такого рахунку відповідачу. Відповідач звертає увагу, що доказами надання кредитних коштів можуть бути виключно первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до вимог законодавства, зокрема виписки з рахунку, платіжні документи з відмітками банку, однак такі докази позивачем не надані. Щодо розміру заборгованості відповідач зазначає, що наданий позивачем розрахунок є внутрішнім документом та не підтверджений належними доказами. Такий розрахунок не містить детальної інформації про рух коштів, періоди нарахування, застосовані процентні ставки, а тому не дає можливості перевірити його достовірність. Крім того, відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких розрахунок заборгованості сам по собі не є належним доказом існування боргу без підтвердження первинними документами. Щодо вимог про стягнення сум, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, відповідач заперечує проти їх задоволення, посилаючись на положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, якими передбачено звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань у період дії воєнного стану. У зв`язку з цим відповідач вважає нарахування таких сум безпідставним. У підсумку відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, факт надання кредитних коштів, а також розмір заборгованості, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Відповідно до наказу ДСА «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 № 814, у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, складання внутрішнього опису здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (credos.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. 17.04.2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1541-9674 (Кредитний договір). Як вбачається із змісту Кредитного договору, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 6200 грн.; строк кредитування 365 днів; базовий період 28 днів; знижена % ставка 1 % в день; стандартна % ставка 1 % в день. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Також Додатковою угодою_№1 від 09.05.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1541-9674 від 17.04.2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5800,00 грн У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» - зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А4296, для підписання Кредитного договору №541-9674 від 17.04.2025 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані Відповідачу. Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, по справі 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Умовами Кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем передбачено, що тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована та процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом. Позивач здійснює лише нарахування по процентам за користування кредитом в строк договору, що погоджений між сторонами та не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору. Проценти за користування кредитом, правове регулювання яких передбачене відповідно ст. ст.ст.1048, 1056 ЦК України, що нараховуються протягом строку договору не є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за Кредитним договором, запропоноване за Позивача третьою особою. Позивач (через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» з яким укладено договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020 р. та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023 р.) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 28630,00 грн, яка, за твердженням позивача, складається із заборгованості за тілом кредиту, процентами та сумою, нарахованою відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Крім того, відповідачем 26.06.2025 року було здійснено погашення заборгованості на суму 5 000 грн., що підтверджує факт визнання ним того, що він таки отримав вказані вище кошти на підстав кредитного договору та Додатку 1 до Кредитного оговору.. В подальшому, відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором. Станом на 22 жовтня 2025 року заборгованість, за розрахунком позивача, становить 28 600,00 грн, з яких: 11 400 грн, основна сума боргу; 13 600,00 грн нараховані проценти; 18.810,00 заборгованість за процентами річних на підставі 625 ЦК. Порядок нарахування зазначеної суми заборгованості відображено в розрахунку сум заборгованості за Кредитним договором, який додається до цієї позовної заяви. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Факт користування відповідачем кредитними коштами встановлений судом, а тому вимоги про стягнення процентів за користування кредитом є правомірними та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не надав належних доказів, які б спростовували розрахунок позивача у цій частині. Натомість суд не погоджується із заявленою вимогою, а вважає, що заперечення відповідача та його представника частині стягнення заборгованості за відсотками річних відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 3 420,00 грн, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеною статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За таких обставин позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Наведені висновки суду підтверджують наявність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача наявної заборгованості зі сплати основного боргу у сумі 20000 грн, заборгованості за нарахованими процентами в сумі 26600 грн, а всього 46600 грн, відповідно позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2133 грн. 03 коп. (2422,40 * 25210,00 /28630,00). Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

Outcome: partial