Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягуваних з [PERSON] згідно судового наказу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2022 року, на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини до 1/4 частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 листопада 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 травня 2022 року Здолбунівським районним судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з боржника на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, щомісячно починаючи стягнення з 24 лютого 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На момент винесення судового наказу обидві дитини були неповнолітніми, і аліменти нараховувалися на обох. 14 червня 2025 року старший син [PERSON] досяг 18 річного віку, у зв`язку з чим аліменти на його утримання фактично припинилися. Таким чином, на цей час аліменти сплачуються лише на одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Їх фактично визначено в розмірі - 1/6 частини доходу, яка була встановлена виключно через те, що аліменти розподілялися на двох дітей. Зазначає, що після досягнення старшою дитиною повноліття виникли нові обставини, які відповідно до закону є підставою для зміни розміру аліментів. У відзиві на позов від 19.12.2025 року відповідач з позовними вимогами не погодився, мотивуючи тим, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, аліменти сплачує в повному обсязі та заборгованості по аліментах не має. Зазначив, що обов`язок утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття є абсолютним та покладається на кожного з батьків. 25 березня 2025 року йому встановлено 2 групу інвалідності. Вказує, що він не працює, отримує пенсію по інвалідності в сумі 21000 грн. Просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що викладені у відзиві відповідача обставини щодо нібито відсутності у нього можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідач отримує пенсію у розмірі близько 21 000 грн щомісячно, що свідчить про наявність у нього стабільного доходу та реальної фінансової можливості брати більш активну участь у матеріальному забезпеченні дитини. Посилання відповідача на складне матеріальне становище мають декларативний характер і не спростовують його обов`язку забезпечувати належний рівень життя дитини. Просить задовільнити позовні вимоги. У запереченнях відповідач вказує , що доводи позивача щодо наявності підстав для збільшення аліментів є голослівними, не підтвердженні жодними належними доказами та не свідчать про існування підстав передбачених ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів. Просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі та без участі її представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2022 року в справі 562/520/22 з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 24 лютого 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. На теперішній час, з огляду на досягнення сином позивачки та відповідача [PERSON] , [INFO] повноліття, відповідач у справі [PERSON] припинив сплачувати аліменти на його утримання, що свідчить про покращення його матеріального стану. Позивач є особою з інвалідністю 2 групи, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 15 квітня 2025 року Управлінням соціальної та ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області. Згідно довідки Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №54881 від 18 грудня 2025 року вбачається, що станом на 01 грудня 2025 року заборгованість по аліментах у [PERSON] відсутня. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із тим, стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, згідно з частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічний висновок зазначено Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 766/5464/16-ц. Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18, які фактично зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених СК України. На час розгляду справи судом встановлена зміна матеріального стану відповідача [PERSON] у зв`язку з досягненням старшим сином [PERSON] , [INFO] , повноліття та припиненням сплати аліментів на його утримання. Також судом враховано, що відповідач є особою з інвалідністю. З урахуванням зазначених обставин та приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, а саме те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, стану здоров`я відповідача, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги про збільшення розміру аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та визначає до стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд враховує і обов`язок матері утримувати неповнолітню дочку. Згідно частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд при ухваленні рішення приходить до наступного. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди ІІ групи. Оскільки згідно посвідченням серії [NUMBER] , виданим 15 квітня 2025 року відповідач [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, відтак відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому суд вважає за необхідне судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial