Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

В провадженні Подільського районного суду м.Києва перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.02.2026 позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 40723,24 грн.на відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної події, 21 160,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2404,80 грн. компенсації вартості проведеної експертизи, 910,22 грн. судового збору та 1803,60 грн. витрат на правову допомогу, а всього стягнуто 68001,86 грн. 16.02.2026 від представника позивача [PERSON] - адвоката Рибака Євгена Володимировича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі. У заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача зазначає, що 09.02.2026 року Подільським районним судом м.Києва прийнято рішення у вищезазначеній справі та вирішене питання щодо витрат на правову допомогу, пов`язаних із підготовкою позовної заяви. Витрати на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи судом не вирішувалося. Посилаючись на те, що у позовній заяві зазначалося, що позивачем можуть бути понесені додаткові витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом справи, а також долучивши Акт надання послуг №2 до Договору про надання професійної правничої допомоги №19/07/Р, представник позивача просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, пов`язану з участю представника у судовому процесі. У судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення сторони та їх представники не з`явилися, про розгляд заяви були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, зважаючи на таке. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції). Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат». З огляду на зміст частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Неподання доказів розміру витрат у встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки є самостійною та достатньою підставою для відмови у їх стягненні. Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення за заявою Рибака Євгена Володимировича в інтересах [PERSON] , суд виходить з такого. Позивач при подачі позовної заяви повідомляв про те, що орієнтовний розмір судових витрат складає 20 000 грн. витрат на правову допомогу та 4279,64 грн. судового збору. У прохальній частині позовної заяви позивач зазначив, що просить стягнути з відповідача 4279,64 грн. судового збору та 6000 грн. витрат на правову допомогу. Зазначаючи орієнтовний розмір судових витрат позивач повідомив, що участь у судових засіданнях оплачуватиметься з розрахунку 3000 грн. за один судодень. Розмір витрат може бути збільшено у разі апеляційного чи касаційного перегляду справи. Ухвалюючи рішення 09.02.2026 про часткове задоволення позову, судом вирішене питання про розподіл судових витрат, та виходячи з принципу пропорційності судових витрат задоволеній частині позовних вимог, стягнуто з відповідача на користь позивача 910,22 грн. судового збору та 1803,60 грн. витрат на правову допомогу (які вирахувано з розміру наданих послуг на суму 6000 грн.). Станом на 09.02.2026 до моменту переходу судом на стадію ухвалення рішення по суті, представник позивача не подавав розрахунків витрат на правову допомогу, пов`язану з участю у судових засіданнях. У судовому засіданні 09 лютого 2026 року на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача також не повідомляв суд про те, що не може подати додаткові докази, які б підтверджували розмір понесених судових витрат та не повідомляв про те, що впродовж 5 днів подаватиме заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Отже, у конкретній справі представник позивача до моменту переходу судом на стадію ухвалення рішення по суті не надав суду додаткових доказів розміру понесених витрат та не зробив заяву про подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Заява про ухвалення додаткового рішення разом із доказами (акт наданих послуг від 16.02.2025) подана лише 16.02.2026. Навіть якщо допустити, що Акт має описку у році його складання 2025 замість 2026 р., то такий Акт подано з порушенням порядку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідач порушив строки та порядок подання доказів витрат на правничу допомогу, як наслідок, судом було вирішене питання про розподіл судових витрат рішенням суду від 09.02.2026 на підставі доказів, що містилися в матеріалах справи. Відповідно до ч. 5 ст. 270 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Outcome: dismissed