Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

14.04.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області через електронний суд надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр»: 1) заборгованість за кредитним договором № 11.07.2024-100000697 від 11.07.2024 р. у розмірі 9 960,00 грн; 2) суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2024 р. між сторонами укладено кредитний договір № 11.07.2024-100000697, відповідно до якого позичальнику надано кредит в розмірі 3 000,00 грн на 124 дні. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 9 960,00 грн, що складається з: тіла кредиту 3 000,00 грн, процентів у розмірі 4 650,00 грн, комісії у розмірі 810,00 грн та неустойки у розмірі 1 500,00 грн. Таким чином позивач звертається з даним позовом до суду, окільки відповідач борг в добровільному порядку не сплачує, а тому стягнення заборгованості підлягає у примусовому порядку. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.04.2025 р. справу прийнято до провадження Чернігівського районного суду Чернігівської області та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З урахуванням того, що представник позивача виходячи з поданої заяви не заперечує щодо заочного розгляду справи, відповідач відзиву на позов не надав, суд вирішив можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши обставини справи, судом встановлено наступне. 11.07.2024 р. між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11.07.2024-100000697, шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного догофору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (E175), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону (а.с.15-27). Відповідно до Заявки до кредитного договору, яка є невід`ємною його частиною сторони погодили, що сума кредиту 3 000,00 грн, строк на який надається кредит 124 днів з дати його надання, процентна ставка «Стандарт» у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (економічна сутність плата за надання кредиту) 270,00 грн. Комісія за надання нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 270,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Неустойка: 30,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Дата повернення кредиту: 11.11.2024 р. 11.07.2024 р. позичальником прийнято пропозицію (акцепт) кредитного договору № 11.07.2024-100000697, погоджено умови надання кредиту та графік платежів, що підписано одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору (E175) (а.с.23-25). Крім того, одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору E175 позичальником підписано інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] , якою остання підтвердила достовірність своїх персональних даних, та графік платежів (а.с.26,27). ТОВ «Споживчий Центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та через систему «iPay.ua» 11.07.2024 р. 22:53:06 перерахувало на картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 3 000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 450455838, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 11.07.2024-100000697 (а.с.11). Із довідки-розрахунку вбачається, що [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № 11.07.2024-100000697 від 11.07.2024 р. в розмірі 9 960,00 грн, яка складається із основного боргу 3 000,00 грн, процентів 4 650,00 грн (за період з 11.07.2024 р. по 11.11.2024 р.), комісії 810,00 грн, неустойки 1 500,00 грн (а.с.10). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію». В ст. 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч. 12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 цього Закону). У п. 6 ст. 3 ЗУ «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19. Суд вважає, що під час укладення кредитного договору № 11.07.2024-100000697 від 11.07.2024 р. сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Таким чином укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Такий договір, укладений у формі електронного документа, підписаний [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а відповідно до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Наявність електронного підпису сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суму заборгованості за кредитним договором № 11.07.2024-100000697 від 11.07.2024 р. у розмірі 7 650,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 000,00 грн, заборгованість за процентами у розмірі 4 650,00 грн. Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією задоволенню не підлягає з огляду на таке. Позивач вказує, що комісія за надання кредиту є за економічною сутністю платою за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 р. по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 р. по справі за №520/2614/17). Враховуючи вказане, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 810,00 грн комісії задоволенню не підлягає. Пунктом 17 заявки кредитного договору № 11.07.2024-100000697 від 11.07.2024 р. (кредитної лінії) визначено, що неустойка: 30,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконаного зобов`язання. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р. в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які були затверджені ЗУ «Про затвердження Указу Президента України», «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час. Таким чином, ураховуючи, що позивачем нараховано неустойку за невиконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором у сумі 1 500,00 грн у період дії воєнного стану, що суперечить положенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача. За таких підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно платіжної інструкції № СЦ 00011151 від 11.04.2025 р., встановлено, що позивач сплатив на рахунок суду судовий збір за подання даної позовної заяви до суду у розмірі 2 422,40 грн (а.с.1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 9 960,00 грн. Судом стягнуто 7 650,00 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 76,81% ((7 650,00 грн : 9 960,00 грн) х 100%). За таких підстав з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 860,65 грн (2 422,40 х 76,81% : 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial