Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 05.09.2021 року кредитного договору №3799263 [PERSON] отримав від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 15000 гривень, з умовою сплати комісії та процентів за користування кредитом. 15.12.2021 року укладено договір 15/12/2021-22 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором №3799263. 10.03.2023 укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3799263. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №3799263. Загальний розмір заборгованості за договором №3799263 від 05.09.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 119250 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 15000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 102750 грн., заборгованість за комісіями 1500 грн. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3799263 від 05.09.2021 року у розмірі 119250 грн., сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 25000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. (Пункт 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, Постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Стаття 1046 ЦК України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 05.09.2021 року [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» уклали договір про споживчий кредит №3799263. /а.с.67-75/ Договір укладено шляхом заповнення анкети-заяви на кредит №3799263 з використанням [PERSON] підпису аналогу ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджується відповідною довідкою. /а.с.33-34, 35/ Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20 Згідно умов укладеного договору як позичальник отримав від ТОВ «МІЛОАН» кредит в сумі 15000 гривень, строком на 30 днів, починаючи з 05.09.2021 року до 05.10.2021 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 21000 грн. Договором передбачено сплату процентів за користування кредитом: 4500 грн., які нараховуються за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. (п.1.5.2 договору). Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Виходячи з положень п.2.2.3 договору протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3 договору (30 днів з 05.09.2021 року) застосовується процентна ставка визначена в п.1.5.2 договору (1% від фактичного залишку кредиту). Після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Пункт 2.3 договору регулює пролонгацію строку кредитування. Пролонгація можлива на пільгових та на стандартних (базових) умовах. Пролонгація на пільгових умовах передбачає сплату процентів в розмірі 1% від фактичного залишку кредиту і застосовується в разі, якщо позичальник вчинить дії передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатить комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості за кредитом. Можливі періоди продовження строку кредитування передбачені на 3, 7, 15 днів з відповідними ставками комісії 3, 5, 10% від поточного залишку кредиту. Пролонгація на стандартних (базових) умовах передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Проценти при цьому нараховуються за ставкою наведеною у п.1.6 договору (5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом). Також умовами договору передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн. (п.1.5.1 договору). Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Позичальник згідно умов договору взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше 05.09.2021, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. (п.2.4 договору). Також позичальником за допомогою електронного підпису підписано паспорт споживчого кредиту. /а.с.31-32/ Факт отримання позивальником кредитних коштів в сумі 15000 грн. підтверджується квитанцією №1754592983 про переказ коштів в сумі 15000 грн. за допомогою сервісу LIQPAY на карту № [NUMBER] . /а.с.36/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови укладеного кредитного договору та договору позики, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та позики, сплати процентів, належним чином не виконував. Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення заборгованості первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» за договором №3799263 від 05.09.2021 року станом на 03.12.2021 року утворилась заборгованість за тілом кредиту 15000 грн., заборгованість за нарахованими процентами 49500 грн., заборгованість по комісії 1500 грн., а всього 66 000 грн. /а.с.8-10/ З відомості вбачається, що позичальник не здійснила жодної оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості. Водночас, проценти за користування кредитом нараховані у визначені періоди за пільговою та стандартною ставкою 1% та 5% у відповідні первісний період тривалістю 30 днів та в період пролонгації договору тривалістю 60 днів. В подальшому, ТОВ «МІЛОАН» уклало договір факторингу №15/12/-2021-22 від 15.12.2021 року з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі - 1120) за договором позики №3799263 від 05.09.2021 з загальною сумою заборгованості 66000 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору з доданим реєстром боржників та платіжним дорученням. /а.с13-21, 29, 78/ 10.01.2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклало договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] (номер у реєстрі 18856) за кредитним договором №3799263 від 05.09.2021 з загальною сумою заборгованості 102750 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору з доданим реєстром боржників. /а.с.79-90, 119/ Згідно договору про відступлення права вимоги до нового кредитора перейшли права вимоги, які означають всі належні первісному кредитору права вимоги до боржника за кредитним договором, в тому числі, права, що забезпечують виконання зобов`язання боржника. Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . При цьому, з наданих розрахунків заборгованості убачається, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» продовжив нарахування процентів позичальнику в період з 15.12.2021 року до 23.02.2022 року. За вказаний період розмір нарахованих процентів склав загалом 53250 грн. Загальна сума заборгованості зросла до 119 250 грн. /а.с.11/ Згідно розрахунку ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» вказана сума заборгованості залишилась незмінною. /а.с.12/ Відповідно до п.4.2 укладеного кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавць починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст..625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Правомірність нарахувань за вказаною умовою договору констатована у постанові ВС від 01 липня 2025 року у справі № 910/2578/24.(п.п.91, 94 постанови) Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 25000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 01.07.2024 року, укладений з Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист за видами послуг, заявку на надання юридичної допомоги №246, витяг з Акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року /а.с.121-124, 125-126, 127, 128/ З акту про надання юридичної допомоги убачається, що вартість надання усної консультації за 2 години складає 4000 грн., вартість підготовка пропозиції за 3 години складає 6000 грн., складання позовної заяви за 5 годин складає 15000 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, зважаючи на характер діяльності ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», яка стосується надання фінансових послуг та грошового посередництва, суд доходить висновку, що подана позовна заява про стягнення з [PERSON] заборгованості не є унікальною за своєю суттю, є типовою та не становить значної складності. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», з 25000 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved