Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернулась з позовом, у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2110238183690, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» 12.04.2021 року, у розмірі 26931 грн. 60 коп., що складається з 1500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 25431 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками. За кредитним договором № 2110282350174, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» 13.04.2021 року, у розмірі 36022 грн. 20 коп., що складається з 2000 грн заборгованості за тілом кредиту, 34022 грн. 20 коп. заборгованості за відсотками. Мотивувала позовні вимоги тим, що [PERSON] звернувся до ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» і уклав 12.04.2021 року кредитний договір № 2110238183690 шляхом підписання такого електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора, отримавши грошові кошти на споживчі потреби. Вказала, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 26931 грн. 60 коп. 13.04.2021 року [PERSON] звернувся до ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» і уклав кредитний № 2110282350174 шляхом підписання такого електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора, отримавши грошові кошти на споживчі потреби. Вказала, що [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 36022 грн. 20 коп. Зазначила, що на підставі договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року, укладеного між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитними договорами № 2110238183690 від 12.04.2021 року, № 2110282350174 від 13.04.2021 року. На підставі договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр», позивач набув право вимоги до відповідача за кредитними договорами № 2110238183690 від 12.04.2021 року, № 2110282350174 від 13.04.2021 року. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 2662 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 16000 грн. витрат на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача. Ухвалою від 03.02.2026 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що 12.04.2021 року [PERSON] уклав з ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 2110238183690 шляхом підписання такого, додатку № 1 до нього, графіку платежів та паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора V6, внаслідок чого отримав грошові кошти в сумі 1500 грн. строком на 16 днів зі сплатою 2 % на день від суми кредитування. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 2110238183690 від 12.04.2021 року, що підтверджується листом ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» від 29.12.2025 року. У відповідності розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТзОВ «Служба миттєвого кредитування», станом на 30.11.2021 року у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 11745 грн., яка складається з 1500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10245 грн. заборгованості за відсотками. 01.12.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12 та реєстр боржників, відповідно до умов яких первісний кредитор ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Вердикт Капітал» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Із витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року вбачається, що ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2110238183690 від 12.04.2021 року у розмірі 11745 грн., яка складається з 1500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 10245 грн. заборгованості за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТзОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що станом на 10.01.2023 року у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 26931 грн. 60 коп., яка складається з 1500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 25431 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТзОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Коллект Центр» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Згідно витягу реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2110238183690 від 12.04.2021 року у розмірі 26931 грн. 60 коп., яка складається з 1500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 25431 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками. Відповідно до розрахунку ТзОВ «Коллект Центр», станом на 20.01.2026 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 26931 грн. 60 коп., яка складається з 1500 грн. заборгованості за тілом кредиту, 25431 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками. Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2021 року [PERSON] уклав з ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір № 2110282350174 шляхом підписання такого, додатку № 1 до нього, графіку платежів, паспорту споживчого кредиту та додатку № 4 до нього електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора J7, внаслідок чого отримав грошові кошти в сумі 2000 грн. строком на 15 днів зі сплатою 2 % на день від суми кредитування. Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 2110282350174 від 13.04.2021 року, що підтверджується листом ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» від 29.12.2025 року. У відповідності розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТзОВ «Служба миттєвого кредитування», станом на 30.11.2021 року у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 15620 грн., яка складається з 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13620 грн. заборгованості за відсотками. 01.12.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12 та реєстр боржників, відповідно до умов яких первісний кредитор ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Вердикт Капітал» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Із витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року вбачається, що ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2110282350174 від 13.04.2021 року у розмірі 15620 грн., яка складається з 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13620 грн. заборгованості за відсотками. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТзОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 36022 грн. 20 коп., яка складається з 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 34022 грн. 20 коп. заборгованості за відсотками. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТзОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Коллект Центр» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Згідно витягу реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2110282350174 від 13.04.2021 року у розмірі 36022 грн. 20 коп., яка складається з 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 34022 грн. 20 коп. заборгованості за відсотками. Відповідно до розрахунку ТзОВ «Коллект Центр», станом на 20.01.2026 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 36022 грн. 20 коп., яка складається з 2000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 34022 грн. 20 коп. заборгованості за відсотками. При цьому, суд не може погодитись із наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором № 2110238183690 від 12.04.2021 року в сумі 26931 грн. 60 коп. та за кредитним договором № 2110282350174 від 13.04.2021 року у розмірі 36022 грн. 20 коп. в повному обсязі з огляду на наступне. В пункті 1.2 кредитного договору № 2110238183690 від 12.04.2021 року відповідач [PERSON] та первісний кредитор ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» погодили, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Із заяви-анкети, що є додатком № 1 до кредитного договору № 2110238183690 від 12.04.2021 року, та паспорту споживчого кредиту встановлено, що сторони погодили строк кредитування в кількості 16 днів, що також відповідає долученому до матеріалів справи графіку платежів. Таким чином, зважаючи на те, що кредитний договір № 2110238183690 від 12.04.2021 року укладено між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] на 16 днів, строк кредитування завершився 27.04.2021 року. Належних і допустимих доказів на підтвердження правильності та безспірності здійснення нарахувань відсотків за користування кредитними коштами після 27.04.2021 року суду не надано. Крім цього, подальше нарахування процентів за кредитним договором № 2110238183690 від 12.04.2021 року поза межами строку кредитування, є безпідставним, необґрунтованим і таким, що не відповідає його вимогам, а також те, що до матеріалів позову не надано доказів на підтвердження права ТзОВ «Вердикт Капітал» на здійснення даної діяльності. Щодо кредитного договору № 2110282350174 від 13.04.2021 року суд зазначає, що в пункті 1.2 відповідач [PERSON] та первісний кредитор ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» погодили, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Із заяви-анкети, що є додатком № 1 до кредитного договору № 2110282350174 від 13.04.2021 року, та паспорту споживчого кредиту встановлено, що сторони погодили строк кредитування в кількості 15 днів, що також відповідає долученому до матеріалів справи графіку платежів. Таким чином, зважаючи на те, що кредитний договір № 2110282350174 від 13.04.2021 року укладено між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] на 15 днів, строк кредитування завершився 27.04.2021 року. Належних і допустимих доказів на підтвердження правильності та безспірності здійснення нарахувань відсотків за користування кредитними коштами після 27.04.2021 року суду не надано. Крім цього, подальше нарахування процентів за кредитним договором № 2110282350174 від 13.04.2021 року поза межами строку кредитування, є безпідставним, необґрунтованим і таким, що не відповідає його вимогам, а також те, що до матеріалів позову не надано доказів на підтвердження права ТзОВ «Вердикт Капітал» на здійснення даної діяльності. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Оскільки строк кредитування за вказаними вище кредитними договорами завершився 27.04.2021 року, у первісного кредитодавця, як і у ТзОВ «Вердикт Капітал», так і у ТзОВ «Коллект Центр», було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, а тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 27.04.2021 року, є необґрунтованими, з огляду на що такі не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене вище, у [PERSON] станом на 27.04.2021 року була наявна заборгованість перед ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» за договором № 2110238183690 від 12.04.2021 року у розмірі 1980 грн., яка складається з 1500 грн. заборгованості по тілу кредиту, 480 грн. (16 днів * 30 грн) заборгованості по відсоткам, а також за кредитним договором № 2110282350174 від 13.04.2021 року у розмірі 2600 грн., яка складається з 2000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 600 грн. (15 днів * 40 грн.) заборгованості по відсоткам, що підлягатиме стягненню з [PERSON] на користь ТзОВ «Коллект Центр». Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивувала позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2110238183690, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» 12.04.2021 року, у розмірі 1980 грн., яка складається з 1500 грн. заборгованості по тілу кредиту, 480 грн. заборгованості по відсоткам та за кредитним договором № 2110282350174, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» 13.04.2021 року, у розмірі 2600 грн., яка складається з 2000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 600 грн. заборгованості по відсоткам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З долучених до позовної заяви договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, прайс-листу АО «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги № 2343 від 01.12.2025 року, витягу з акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 року, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у з`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «Коллект Центр» до [PERSON] , становить 16000 грн. та складається з послуг, а саме надання усної консультації кількістю 2 год., вартістю 4000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду кількістю 4 год., вартістю 12000 грн. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України"). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є надання усної консультації та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 62953 грн. 80 коп., які підлягатимуть частковому задоволенню у сумі 4580 грн. Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом. Отже,

Outcome: partial