Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] та просить зобов`язати останнього звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0015 га за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу встановленої в порушення вимог чинного законодавства тимчасової споруди (МАФу) площею 15 м2., вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач самовільно захопив частину земельної ділянки та розмістив спірне приміщення у недозволеному для цього місці. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області в судовому засідані позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задоволити. Відповідач та його представник проти позову заперечили, просили в позові відмовити. Зазначили, що на їхню думку спірна тимчасова споруда є розміщена на законних підставах. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено наступне. Рішенням виконавчого комітету Рава-Руської міської ради № 9 від 26.01.2023 «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди по [ADDRESS] » було надано дозвіл гр. [PERSON] на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (відділення обміну валют) на земельній ділянці площею до 15 м2, на [ADDRESS] , (кадастровий № 4622710400:01:04:0083). В подальшому вказане рішення скасовано рішенням 34 сесії Рава-Руської міської ради 8 демократичного скликання № 73 «Про скасування рішення виконавчого комітету № 9 від 26.01.2023 «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди по [ADDRESS] ». 17.03.2023 виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (відділення обміну валют) який анульовано записом від 22.03.2023 в Журналі реєстрації паспортів прив`язки тимчасових споруд, оскільки при повторному огляді поданих документів було виявлено недостовірні відомості, а саме на схемі розміщення торгового павільйону М 1:200 були виявлені порушення пожежних норм розміщення тимчасової споруди, не дотримані пожежні розриви від існуючого житлового будинку, до проектованої споруди, а на плані території земельної ділянки М 1:200 (топооснові) не були погоджені існуючі мережі, відсутня лінія регулювання забудови на кресленні. Актом обстеження земельної ділянки від 17.05.2023 стосовно спірної тимчасової споруди, було виявлено, що має місце самовільне захоплення земельної ділянки Рава-Руської міської територіальної громади, оскільки тимчасова споруда торговельного призначення [PERSON] встановлена без жодних дозвільних документів поза земельною ділянкою з кадастровим номером 4622710400:01:014:0083. За результатами обстеження від 19.10.2023, комісія рекомендувала [PERSON] у місячний термін здійснити демонтаж незаконно встановленої тимчасової споруди, привести у відповідність та звільнити самовільно захоплену земельну ділянку. Не погодившись з діями Рава-Руської міської ради, якими анульовано виданий [PERSON] паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності останній звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, в якій просив визнати протиправними дії Начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області вчинені 22.03.2023, щодо анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (відділення обміну валют) за адресою: [ADDRESS] , реєстраційним номер паспорту прив`язки 04ТС-23, дата видачі 17.03.2023. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі № 380/15071/23 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправними дій. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2024 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі №380/15071/23 залишено без змін. Разом з тим, вказані судові рішення Постановою Верховного суду від 22.01.2025 року є скасовані та справа направлена на новий судовий розгляд і станом на даний час рішення не прийнято, а тому такі судові рішення у даній справі не беруться до уваги. Крім цього, 17.06.2024 Рава-Руською міською радою проведено повторне комісійне обстеження з перевірки законності встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого з`ясовано, що [PERSON] не звільнив самовільно захоплену несформовану земельну ділянку площею 0,0015 га. Комісія зобов`язала гр. [PERSON] у місячний термін здійснити демонтаж незаконно встановленої тимчасової споруди привести у відповідність та звільнити самовільно захоплену земельну ділянку. Відповідно до інформації Рава-Руської міської ради станом наданий час [PERSON] порушення земельного та містобудівного законодавства не усунуто, а Рава-Руською міською радою позов до суду щодо звільнення земельної ділянки не заявлено. Крім цього в судовому засіданні були допитані наступні свідки, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Так допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює ФОП спеціаліст землепорядник і виготовив топографічне знімання ділянки з кадастровим номером 4622710400:01:014:0083, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В своїй роботі використовував відповідні високоточні прилади і на підставі саме таких зробив виявив, що на обстежуваній земельній ділянці немає жодних об`єктів нерухомого майна, а біля обстежуваної земельної ділянки (перед нею) встановлена тимчасова споруда МАФ гр. [PERSON] . Таким чином зазначив, що спірна споруда знаходиться не на тому місці де має знаходитися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює начальником відділу містобудування та архітектури Рава-Руської міської ради. Відділом здійснювавлась перевірка правомірності розміщення гр. [PERSON] тимчасової споруди в ході якої встановлено, що [PERSON] розмістив МАФ не на тій земельній ділянці на якій мав право це зробити, тим самим захопивши земельну ділянку. З метою перевірки було замовлено Сертифікованого землевпорядника яким було винесено межі в ході чого ним і було встановлено, що МАФ знаходиться не на тій земельній ділянці. Так, відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Підпункт «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України встановлює, що у комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Змістом цього договору є права та обов`язки сторін договору, щодо використання земельної ділянки, визначення розміру орендної плати, порядок і умови її сплати, припинення договору та відшкодування збитків. Відповідно до положень ст.79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Аналогічні положення щодо моменту виникнення права оренди земельної ділянки містяться і в ст. 6 Закону України «Про оренду землі». Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст.123 ЗК України, згідно з якою, відповідний орган виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, розглянувши клопотання про надання земельної ділянки у користування дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Після отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про затвердження даного проекту та надання її у користування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Отже, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ст.152 ЗК України). Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до наведеного у статті 2 вищевказаного Закону визначення поняття місцевого самоврядування місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Сільські, селищні, міські ради включаються до системи місцевого самоврядування, про що зазначено у статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які у відповідності до статті 10 цього ж Закону є представницькими органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. Таким чином судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула із володіння без згоди на те уповноваженого органу Рава-Руської міської ради. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved