Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено наступне. 02 липня 2018 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.2 - 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка" Банк на боргові зобов?язання за Кредитом нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, що підтверджується п. 2.1.7.9 Умовами та правилами надання банківських послуг. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов?язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.10. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту). Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. АТ «А-БАНК» свої зобов?язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором Відповідач станом на 23 жовтня 2024 року має заборгованість 24208,27 грн, яка складається з наступного: 12640,08 грн - заборгованість за кредитом; 11568,19 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн - штрафи. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяти на себе зобов?язання. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов?язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав АТ "А-БАНК". Відповідачем окрім Анкети-Заяви також підписано за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Просили стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 липня 2018 року у розмірі 24208,27 грн, станом на 23 жовтня 2024 року, яка складається з наступного:12640,08 грн - заборгованість за кредитом; 11568,19 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн - заборгованість штрафами, та судові витрати у розмірі 3028 грн. Через систему «Електроний суд» представник відповідача Мякота Т. М. надала відзвив на позовну заяву, де зазначила, що позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] є незаконними, необгрунтованими, такими, що не можуть підлягати до задоволення . Відповідач по справі, [PERSON] , позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 липня 2018 року у розмірі 24208,27 гривень не визнає з наступних підстав. Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг містить паспортні та анкетні дані відповідача, містить підпис [PERSON] , однак, у ній відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. Позивачем по справі надана довідка за картами, в якій зазначено, що [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до березня місяця 2022 року. При цьому дата видачі картки не зазначена. У долученого до позовної заяви Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» відсутня інформація, коли та яким органом були затверджені, з якого по який час їх положення були чинними, доказів того, що [PERSON] була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які були чинними на момент підписання Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг не надано. Зазначивши про дату приєднання [PERSON] до Умов та Правил надання банківських послуг 02 липня 2018 року, позивачем не зазначена інформація про дату укладення кредитного договору, дату отримання кредитної картки, не долучено доказів отримання картки відповідачем по справі. Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка» містить дату надання інформації 02 липня 2018 року, зазначено, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року. В розрахунку заборгованості відсутні відомості про дату перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача по справі. Станом до 24 січня 2020 року кошти на кредитну карту не надходили, заборгованість як поточна так і прострочена були відсутні. АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до позовної заяви долучена виписка по картці [PERSON] по рахунку № [NUMBER] за період 02 липня 2018 року -23 жовтня 2024 року. Наданий позивачем розрахунок заборгованості без його узгодження з іншою стороною, відповідачем по справі є одностороннім документом, оскільки банком не надано доказів того, що цей розрахунок ґрунтується на реальних банківських операціях відповідачки, не вбачається встановленого розміру кредиту. Доказів перерахування коштів на кредитну картку відповідача позивачем до позовної заяви не долучено. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою, є безпідставними, оскільки вони не підписані відповідачем. Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 02 липня 2018 року не зазначено, яку суму тіла кредиту буде зараховано на картковий рахунок, процентна ставка за користування цими коштами, строк на який видається ця сума, а також інші складові кредиту. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Як убачається з виписки по картці, списання коштів з картки та нарахування процентів, позивачем здійснювалось за іншим договором, ніж тим, докази на укладення якого надані позивачем по справі. Позивачем по справі не доведено належними та допустимими доказами узгодження між сторонами сплати, розміру та порядку нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року, прийнятій у справі № 619/1384/21. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року, яка прийнята у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Для захисту порушеного права, відповідач змушена була звернутися за юридичною допомогою до адвоката. Вартість наданих юридичних послуг на момент направлення відзиву до суду становить 10000,00 (десять тисяч гривень), що підтверджується договором №70/23 від 28 серпня 2025 року про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі наданих послуг. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі та стягнути з Акціонерного Товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , витрати на оплату правової допомоги в сумі 10000,00 гривень. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 серпня 2025 року цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості заборгованості прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі (а. с. 43-44). Представник АТ «А-Банк» в судове засідання не з`явився, в клопотанні доданому до позовної заяви вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить стягнути з відповідача заборгованість та зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів у справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши представника відповідача Мякоту Т. М., дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 02 липня 2018 року вбачається, що [PERSON] , ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ «АКЦЕНТ-БАНК» виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку (а. с. 8). Зі змісту вказаної заяви слідує, що відповідач погодилася що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Того ж дня [PERSON] простим електронним підписом шляхом підтвердження з номера телефону підписала Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію про умови кредитування карток «Універсальна», «Універсальна Gold». Паспортом передбачено, що тип кредиту поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання, ліміт кредиту до 50000,00 грн за карткою «Універсальна», до 100000,00 грн «Універсальна Gold», строк кредитування 240 місяців, пільгова процентна ставка 0,000001 % на місяць, базова процентна ставка 3,9% на місяць (46,8% річних) за карткою «Універсальна», 3,7% на місяць (44,4% річних) за карткою «Універсальна Gold», а також викладено порядок повернення кредиту щомісяця до 25 числа поточного місяця в розмірі 5% від заборгованості не менше 100 грн, не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості (а. с. 9). У подальшому на підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно з довідкою за картами, доданою до позову, [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] строком дії до березня 2022 року (а. с. 14). З довідки за лімітами, виданої АТ «А-БАНК», вбачається, що [PERSON] 02 липня 2018 року встановлено суму кредитного ліміту в розмірі 12700,00 грн (а. с. 15). Випискою по картці відповідача у взаємозв`язку з іншими відомостями, наданими позивачем, підтверджується, що [PERSON] , починаючи з 24 січня 2020 року активно користувалася банківською карткою, що видавалась їй, як платіжним засобом дебетно-кредитного типу в споживчих цілях шляхом здійснення розрахунків, зняття готівки, погашення заборгованості тощо. Відповідно до виписки за період з 24 січня 2020 року по 20 грудня 2023 року загальна сума витрат склала 34248,24 грн, зарахувань 10493,76 грн, комісій 0,00 грн (а. с. 10-13). З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 23 жовтня 2024 року [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 24208,27 грн, з яких: 12640,08 грн - заборгованість за кредитом, 11568,19 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а. с. 6-7). До позовної заяви банк також додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а. с. 17-24), Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» (о. с. а. с. 24-25), які підпису відповідача не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 626 договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом(ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Частина 2 цієї ж статті ЦК України встановила, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У ч. 1 ст. 634 ЦК України прописано, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розроблені банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви б/н від 02 липня 2018 року, відповідачу була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку. У самій заяві відсутня інформація про вид банківської послуги, яку відповідач мав намір отримати, тип кредитної картки, кредитний ліміт, строк кредитування та відсоткова ставка (а. с. 8). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками в розмірі 11568,19 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» як невід`ємну частину договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, провадження 14 - 13 цс19 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 листопада 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 жовтня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, у справі, що розглядається неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт, неодноразово змінювалися самим позивачем у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом до суду. З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил та з Тарифів, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк». Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Анкета-заява, яка підписана відповідачем 02 липня 2018 року не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, а тому без підтверджень про конкретні запропоновані йому умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомлений з відсотками, які йому можуть бути нараховані. Отже, на підставі укладеного договору від 02 липня 2018 року [PERSON] отримала кредитну картку, на яку зарахований кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, в зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», оскільки Умови та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підставі наведеного вище, суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «Акцент-Банк» було дотримано вимоги, передбачені чинним законодавством України, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами. Щодо посилання сторони позивача на підписання відповідачем Паспорту споживчого кредитування, суд зазначає, що з зазначеного Паспорту не вбачається, який саме вид кредитної картки з перелічених у паспорті отримано [PERSON] , тобто позивач не надав суду доказів щодо типу виданої відповідачу кредитної картки. Також інформація, викладена у паспорті, зберігає чинність лише до 01 січня 2019 року. Крім того, паспортом передбачено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача. При цьому, паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20. Згідно зі змістом ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже позивачем не доведено позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом з підстав недотримання позивачем вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Разом з тим, щодо заборгованості за тілом кредиту суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримала кредитну картку, регулярно користувалася нею, проводила нею розрахунки та поповнювала картку. Жодних заяв до банку про непогодження зі зміною кредитного ліміту ним не подавалось. До складу тіла кредиту можуть бути віднесені тільки кошти, які фактично отримані та використані позичальником, позаяк проценти за користування кредитом є окремою складовою кредитних зобов`язань, які у межах існуючих між сторонами правовідносин не узгоджені. Із виписки по особовому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що позивач нараховував відповідачу в рахунок заборгованості за кредитом відсотки, правомірність нарахування яких не довів перед судом, адже анкета-заява від 02 липня 2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. Тож суми надходжень, які банком були розподілені на погашення відсотків підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту. Відповідно до виписки за період з 24 січня 2020 року по 20 грудня 2023 року [PERSON] було витрачено 34248,24 грн, внесено 10493,76 грн, сума комісій 0,00 грн. При цьому, впродовж користування карткою банком нараховано та списано 15041,79 грн відсотків, а тому вказана сума разом з комісією підлягає вирахуванню з вищевказаних витрат за картковим рахунком. Отже, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку, становить 8712,69 грн (34248,24 - 10493,76 - 15041,79), що є різницею між фактично отриманими коштами та внесеними і неправомірно списаними коштами в межах кредитного ліміту. За вимогами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору, а саме, 3028,00 грн. У свою чергу представник відповідача просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що за подання до суду вищевказаної позовної заяви АТ «АКЦЕНТ-БАНК» було сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 6005315449714 від 23 жовтня 2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вважаючи, що позовні вимоги АТ «А-БАНК» задоволено частково, на 35,99 %, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на його користь у зв`язку з розглядом справи становить 1089,78 грн (3028,00 х 35,99%). Окрім того, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Судом встановлено, що 28 серпня 2025 року між [PERSON] та адвокатом Мякотою Т. М. укладено договір про надання правничих послуг № 70/25 (а. с. 58). Згідно з розрахунком вартості юридичних послуг до договору № 70/25 про надання правничої допомоги від 28 серпня 2025 року та актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 28 серпня 2025 року встановлено суму гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн (а. с. 59-60). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 32/2025 від 02 вересня 2025 року адвокат Мякота Т. М. отримала від [PERSON] оплату послуг адвоката за договору про надання правничої (правової) допомоги № 32/2025 від 02 вересня 2025 року у розмірі 10000,00 грн (а. с. 61). Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial