Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у сумі 117321,32 грн, суму пені в розмірі 4023,33 грн, суму інфляційних витрат в розмірі 16114,09 грн, суму трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 4602 грн, витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 3028 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює відпуск теплової енергії для опалення у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), власником якого є [PERSON] . Відповідач є споживачем послуг, отримує квитанції на оплату та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а отже, зобов`язаний оплатити заборгованість. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного внесення поточних платежів станом на 01 червня 2025 року (за період з 01 січня 1999 року до 31 травня 2025 року) виникла заборгованість за надані ТОВ "Рівнетеплоенерго" послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 117321,32 грн. Від добровільного погашення заборгованості відповідач ухиляється. Заочним рішенням від 26 вересня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячоговодопостачання суд задовольнив частково, стягнув з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у сумі 113550,37 грн, пеню у сумі 4023,33 грн, інфляційні втрати у сумі 16114,09 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4602 грн. Ухвалою від 28 січня 2026 року суд задовольнив заяву відповідача про скасування заочного рішення, скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового зщасідання з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Мельник О.Г. просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що у позовній заяві не міститься жодного належного доказу, що підтверджує наявність належних договірних відносин, оскільки відповідач не висловлював згоди на приєднання до публічного договору, письмово заперечував проти надання послуг без договору та нарахування здійснювались в односторонньому порядку. [PERSON] неодноразово звертався до КП "Теплотранссервіс" та ТОВ "Рівнетеплоенерго" із пропозиціями про укладення договору та узгодження періоду та суми заборгованості між сторонами. Наявність письмового заперечення виключає можливість вважати договір укладеним шляхом мовчазного приєднання. Факт письмових звернень відповідача із запереченням проти надання послуг без договору свідчить про відсутність такого волевиявлення. Позивач нав`язує правовідносини без волевиявлення споживача, що має ознаки зловживання монопольним становищем. Позивач не надав жодних первинних бухгалтерських документів, які б свідчити про надання послуг, актів надання послуг, розрахунків по кожному місяцю, доказів обсягу фактичного споживання, доказів належної якості послуг. Оборотна відомість з особового рахунку № [NUMBER] не містить інформації, яка зазначається у рішенні Рівненського міського суду від 03 грудня 2010 року по справі № 2-14322/10. Загальна позовна давність становить три роки. Позивач заявляє вимогу за період, починаючи з 01 січня 1999 року. У відповіді на відзив представник позивача Лоренц М.О. зазначила, що відсутність договору між споживачем послуг з теплопостачання та їх виконавцем не є підставою для звільнення від заборгованості з оплати таких послуг. Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання від якої є неможливим як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Відповідач не надав жодних підтверджень того, що у встановленому законом порядку був відключений від системи централізованого теплопостачання. Позовні ввимоги грунтуються на фактичних даних комерційного обліку спожитої теплової енергії та діючих на відповідні періоди тарифах, затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради. Від відповідача та/або представника ОСББ або управителя до ТОВ "Рівнетеплоенерго" не надходило звернень щодо ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, що надаються у багатоквартирному будинку. Оскільки на момент подання позовної заяви про стягнення боргу в Україні діяв правовий режим воєнного стану, позивач не пропустив позовну давність, визначену ст.257 ЦК України, до вимог про стягнення боргу з квітня 2017 року по травень 2025 року включно. Заборгованість, що утворилася внаслідок несистематичних платежів відповідачем, з квітня 2017 року по травень 2025 року буде становити 87753,21 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача позов не визнав та додатково пояснив, що відповідач заперечує факт надання послуг ТОВ "Рівнетеплоенерго", а також вчинення ним дій, що підтверджують отримання послуги. Договірні відносини відсутні, так як позивач відмовив відповідачу в укладенні договору про надання послуг, а типовий договір не враховує всі вимоги споживача. В оборотній відомості зазначена інформація про наявність заборгованості з 1999 року, але відповідач є власником квартири лише з 2005 року та рішенням суду в 2010 році з нього стягнуто заборгованість за період, повторно зазначений позивачем у відомості. Позовну давність слід застосовувати з 2020 року, а не з 2017 року, оскільки зупинення перебігу позовної давності не відновлює строк, який сплив до моменту введення відповідного правового режиму. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою [ADDRESS] , за яким відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 430981445 від 12 червня 2025 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору міни від 17 жовтня 2005 року. З оборотної відомості за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01 січня 1999 року до 01 травня 2025 року встановлено, що станом на 01 червня 2025 року по особовому рахунку наявна заборгованість в розмірі 117321,32 грн. Рішенням Рівненського міського суду від 03 грудня 2010 року у справі № 2-14322/10 стягнуто з [PERSON] на користь комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради заборгованість за використану теплову енергію в сумі 5421,74 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради заборгованості за використану теплову енергію в період з 01 листопада 2005 року по 01 грудня 2010 року відмовлено в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, і яке, згідно ст. 11 ЦК України, виникає в тому числі і з договорів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмсір процентів не встановлений договором або законом. Надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до положень Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів з надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України "Про житлово-комунальні послуги", який введений в дію з 01 травня 2019 року. Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок індивідуального споживача у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги (ч.1 ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). За положеннями ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч.4 ст.22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором (ч.4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.13 вказаних Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятоїстатті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року внесені зміни до постанови КМУ від 21 серпня 2018 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», зокрема передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. За умовами типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022), цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води. Відповідно до п.12 вказаних Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку). Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Відомості про обрання співвласниками житлового будинку [ADDRESS] моделі договірних відносин та укладення з виконавцем послуги з теплопостачання відповідного договору у справі відсутні. 28 вересня 2021 року на офіційному сайті ТОВ «Рівнетеплоенерго» розміщений тексти типових індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води. Оскільки протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті позивача співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з ТОВ «Рівнетеплоенерго», між сторонами у справі укладений індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано. Доводи відповідача щодо відсутності у вказаний період постачання теплової енергії та гарячої води до спірної квартири суд до уваги не бере. У листах від 07 лютого 2014 року та 30 жовтня 2017 року, надісланих відповідачем ТОВ "Рівнетеплоенерго", останній заперечував не факт постачання позивачем тепла до квартири, а наявність між сторонами договірних відносин. Суд зауважує, що послуга з централізованого опалення є обов`язковою до оплати незалежно від проживання у житлі його власника, оскільки надається в опалювальний сезон у будь-якому випадку (крім квартир, які відключені від мереж централізованого опалення). Суду не надано доказів на підтвердження того, що належна відповідачу квартиру відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, зокрема акта про відключення квартири від централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169. Надання послуги неналежної якості підтверджується актом-претензією відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг параметрам, передбаченим договорром про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1145, однак такий доказ суду не наданий. Відсутність доказів відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання свідчить про отримання ним послуги з постачання теплової енергії в опалювальні періоди, а отже, підтверджує факт приєднання відповідача, як споживача, до умов договору про надання комунальної послуги. Розрахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснений ТОВ «Рівнетеплоенерго» за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Рівненської міської ради та постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго". Оборотна відомість за особовим рахунком № [NUMBER] містить інформацію про опалювальну площу, кількість прописаних осіб у помешканні, тарифи, період надання послуги, нарахування та здійснені оплати, тобто, містить інформацію щодо предмета доказування, одержана позивачем в порядку, встановленому законом, підтверджує обставини справи, а тому підстави для визнання цього доказу неналежним та недопустимим відсутні. Згідно з оборотною відомістю, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання за період з 01 січня 1999 року до 31 травня 2025 року становить 117321,32 грн. Власного розрахунку заборгованості відповідач суду не надав. Суд також встановив, що відповідач набув право власності на спірну квартиру 17 жовтня 2005 року на підставі договору міни. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до ст.66, 67, 162 Житлового кодексу України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Хоча тягар утримання майна покладається на власника, проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку їх сплатити. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Доказів того, що договір міни від 17 жовтня 2005 року, на підставі якого відповідач набув у власність спірну квартиру, містить застереження про переведення боргу попереднього власника на покупця, матеріали справи не містять, а тому на [PERSON] не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості, нарахованої позивачем до набуття відповідачем у власність квартири за період з 01 січня 1999 року до 01 листопада 2005 року. З огляду на вказане, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за період 01 січня 1999 року до 01 листопада 2005 року безпідставні та не підлягають задоволенню. Окрім того, у розрахунку заборгованості позивач не врахував рішення Рівненського міського суду від 03 грудня 2010 року у справі № 2-14322/10, яким з відповідача стягнуто заборгованість за використану теплову енергію за період з 02 грудня 2007 року до 02 грудня 2010 року, а у задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за використану теплову енергію за період з 01 листопада 2005 року по 01 грудня 2007 року відмовлено в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відтак, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 листопада 2005 року до 02 грудня 2010 року також належить відмовити. З урахуванням вказаних обставин, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за послуги з централізованого теплопостачанна та гарячого водопостачання за період з 03 грудня 2010 року до 31 травня 2025 року, оскільки відповідач, отримавши у вказаний період послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання належної якості, зобов`язаний, як власник спірної квартири, оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі чинних тарифів. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями ч.1, 5ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором позовна давність за вимогами кредитора про стягнення коштів, сплату яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 30 березня 2020 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02 квітня 2020 року, продовжено низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 363, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин (який тривав до 30 червня 2023 року). Згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки 27 червня 2025 року (на момент подання позивачем позовної заяви про стягнення заборгованості) в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, до вимог про стягнення заборгованості з 02 квітня 2017 року до 31 травня 2025 року включно. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 03 грудня 2010 року до 02 квітня 2017 року задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності. Враховуючи вказані в оборотній відомості тарифи, суд здійснив перерахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з квітня 2017 року по травень 2025 року. Заборгованість відповідача за вказаний період становить 87753,21 грн. Беручи до уваги розмір заборгованості, пеня за період з 01 червня 2024 року по 31 травня 2025 року становить 876,13 грн, інфляційні втрати за період з 01 січня 2024 року по 31 травня 2025 року - 13984,94 грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 01 січня 2024 року по 31 травня 2025 року - 2628,38 грн. З огляду на встановлені у справі обставини позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на сплату судового збору в розмірі 2240,16 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial