Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

12 листопада 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №575572422 від 13.05.2024 року в розмірі 64 667 грн. 37 коп., з яких: 19 997 грн. 37 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 44 670 грн. 04 коп. - заборгованість за нарахованими процентами та 2 422 грн. 40 коп. судового збору, а також 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс» вказує, що 13 травня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії №575572422 на суму 20 000 грн. Вказаний кредитний договір був підписаний електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора «RVPV», який був надісланий на його номер мобільного телефону, що підтверджується умовами договору, реквізитами та підписами сторін. За умовами вказаного кредитного договору позичальник [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 20 000 грн., які 01.06.2024 року, 03.06.2024 року, 06.06.2024 року, 07.06.2024 року, 13.05.2024 року, 16.05.2024 року, 20.05.2024 року, 21.05.2024 року, 14.05.2024 року, 15.05.2024 року, були частинами перераховані на його банківську картку № [NUMBER] , на умовах строковості і платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами у строки та на умовах, передбачених договором. 08 жовтня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №МВ-ТП/3. За умовами договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за договором кредитної лінії №575572422 від 13.05.2024 року, укладеним із [PERSON] .. Згідно реєстру прав вимоги до договору факторингу № МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 49 469 грн. 46 коп., з яких: 19 997 грн. 37 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 19 473 грн. 40 коп. - заборгованість за нарахованими процентами, 9 998 грн. 69 коп. - неустойка. Однак, у подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту, в зв`язку із чим його заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2024 року становить 64 667 грн. 37 коп., з яких: 19 997 грн. 37 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 44 670 грн. 04 коп. - заборгованість за нарахованими процентами. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2025 року дану справу передано до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за підсудністю. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2025 року дану справу передано до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області за підсудністю. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2026 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2026 року скористався. 27 лютого 2026 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Максимів В.М. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній зазначає, що первісним кредитором та позивачем безпідставно нараховувались проценти з розрахунку 1,5 % в день від суми кредиту. Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір процентів в день не може перевищувати 1 %. Вказана норма діяла на момент укладення сторонами кредитного договору. Просить в задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 травня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №575572422. Кредитний договір підписаний електронним підписом [PERSON] , який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора «RVPV», і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] та введений ним того ж дня о 14:08:38, про що свідчить п.15 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.2.1 за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 20000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі Правила). Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, є Загальною сумою Кредиту за цим Договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника (п.2.2 договору). Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 2200 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті грн. нуль коп.) 13.05.2024 (що є датою надання Кредиту). Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб Позичальника (не цільовий кредит) (п.2.3, 2.5 договору). Відповідно до п.5.1 договору, кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4149-49XX-XXXX-6091, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором. Згідно п.7.1. договору, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 23.05.2024, а саме протягом 10 (десять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 12.06.2029 року (п.7.3 договору). Згідно п. 8.3 договору, на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 (п`ятсот сорок сім цілих п`ять десятих) відсотків річних. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором в період з 23.04.2024 по 20.08.2024, Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в абзаці 3 пункту 17 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, що складає 1,5% за день користування таким Траншем. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким Траншем. Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 10 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 2530 грн. 00 коп. (дві тисячі п`ятсот тридцять грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 330 грн. 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 2200 грн. 00 коп.. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 16323,71 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування Загальним розміром Кредиту за весь строк кредитування: 547800,00 грн.) / (Загальний розмір Кредиту (Кредитний ліміт): 20000 грн 00 коп.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 1,50 відсотків в день (п.8.4 договору). Відповідно до п.9.1.1.7 договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника. У відповідності до п.11.1. договору, даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. За умовами вищезазначеного договору кредиту [PERSON] зобов`язався повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та надала відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, допустив прострочення платежів за процентами. 08 жовтня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №МВ-ТП/3. За умовами договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за договором кредитної лінії №575572422 від 13.05.2024 року, укладеним із [PERSON] .. Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 49 469 грн. 46 коп., з яких: 19 997 грн. 37 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 19 473 грн. 40 коп. - заборгованість за нарахованими процентами, 9 998 грн. 69 коп. - неустойка. Згідно повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомило [PERSON] про те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до [PERSON] .. Відповідно до п. 9.1.1.7 Договору, ТОВ «Таліон Плюс» було достроково розірвано договір шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору №575572422 від 13.05.2024 року з 01.01.2025 року та про необхідність оплатити всієї суми заборгованості в розмірі 74 666 грн. 10 коп. Після розірвання договору (з 01.01.2025 року) проценти за договором не нараховувалися. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс», судом встановлено, що розмір заборгованості становить 74 666 грн. 10 коп., з яких: 19 997 грн. 37 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 44 670 грн. 04 коп. - заборгованість за нарахованими процентами, 9 998 грн. 69 коп. - неустойка. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію», слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Досліджені судом докази вказують на те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. [PERSON] підписав даний договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем «RVPV»), направленим товариством на телефонний номер відповідача. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був б не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. [PERSON] був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору кредиту в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти (20 000 грн.) на банківський рахунок [PERSON] , який самостійно вніс до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства номер своєї платіжної карти, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами ТОВ «ПрофітГід» від 07.11.2025 року та довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відтак, у встановлений договорами строк [PERSON] не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані позивачем договір факторингу №МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року, витяг з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу №МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року, а також заявка на отримання грошових коштів в кредит від 13.05.2024 року та платіжні документи свідчать про те, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до [PERSON] за вищезгаданим кредитним договором. Отже, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. [PERSON] отримані кошти у визначений договором строк не повернув, тому вимоги позивач в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі кредиту, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача, суд дійшов таких висновків. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023 року), яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з ч.4 ст.8 цього Закону денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t*100%, де: ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року - не більше 1%. Тому денна процентна ставка протягом дії кредитного договору від 13.05.2024 року №575572422 має становити: - з 13.05.2024 року по 19.08.2024 року не більше 1,5%; - з 20.08.2024 року по 12.11.2024 року не більше 1%. У пункті 8.4 кредитного договору зазначено, що денна процентна ставка становить 1,50%. Таким чином суд дійшов висновку, що в залежності від певних умов фактична денна процента ставка, яка розрахована відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», може відрізнятися від тієї, яка зазначена в кредитному договорі, проте в будь-якому разі не може перевищувати встановлену Законом. Позивач стверджує, що станом на 31.12.2024 року загальний розмір заборгованості становить 64 667 грн. 37 коп., з яких: 19 997 грн. 37 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 44 670 грн. 04 коп. - заборгованість за нарахованими процентами. Отже, фактична денна процентна ставка за кредитним договором розраховується за формулою ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/tх100%, та становить: 547 800 / 20 000 / 1826 х 100% = 1,50%. Така процентна ставка відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими в період з 13.05.2024 по 19.08.2024 (включно) денна процентна ставка могла бути не більше 1,5%, а в період з 20.08.2024 по 31.12.2024 - не більше 1%. Оскільки розрахунок процентів в період з 13.05.2024 року по 19.08.2024 року (включно) (93 дня), наданий позивачем, відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що розмір заборгованості з урахуванням сум сплачених [PERSON] на погашення кредиту, наявність самого тіла кредиту та нарахованих відсотків в сумі 24 316 грн. 77 коп. з яких розмір відсотків становить 4 319 грн. 4 коп., за період з 13.05.2024 року по 19.08.2024 року нараховані вірно та відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», тому їх слід стягнути з [PERSON] на користь позивача згідно рішення суду. Щодо здійснення нарахування у період з 20.08.2024 року по 31.12.2024 року (131 днів), слід зазначити, що відповідач користувався кредитними коштами в сумі 19 997 грн. 37 коп. та процентна ставка згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у цей період має бути - не більше 1%, тому розмір заборгованість за процентами становить 17 416 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами всього становить 21 735 грн. 4 коп. (17 416 грн. + 4 319 грн. 4 коп.). Отже, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 41 732 грн. 77 коп., з яких: 19 997 грн. 37 коп. - кредит; 21 735 грн. 4 коп. - проценти. Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 41 732 грн. 77 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18. Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2024 року між АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір про надання правової допомоги №5 та 09.10.2025 року уклали додаткову угоду №1769 до договору. Згідно витягу з акту від 09.10.2025 року приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 року, вбачається, що вартість наданих АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» юридичних послуг щодо підготовки до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичної консультації, підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога), підготовка позовної заяви, що включає збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення копій та додатних до неї документів до суду, становить 5 000 грн. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані у даній справі, а також враховуючи, що позов задоволено у частково повному обсязі, тому з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» слід стягнути 3 226 грн. 5 коп. (5 000 грн. х 64,53%) витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судового збору суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 64 667 грн. 41 коп., а підлягає задоволенню в сумі 41 732 грн. 77 коп., що складає 64,53% (41 732 грн. 77 коп. х 100 : 64 667 грн. 41 коп.). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 563 грн. 17 коп. судового збору (2422,4 х 64,53%).

Outcome: partial