Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 24.08.2024 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з вересня 2025 року дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Батько дитини, відповідач [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у poзміpi 1 / 4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача кошти на своє особисте утримання в розмірі 1 / 4 частини з ycix видів його заробітку, (доходу) щомісячно, з дати подачі позову та до досягнення дитиною трьох років. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 20.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження, призначив справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача [PERSON] подав суду заяву в якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав проти винесення заочного рішення не заперечив. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією актового запису про народження від 16.04.2025р. Зі змісту позовної заяви вбачається, що подружжя проживає окремо, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею 3-ох річного віку. Позивач не має доходу та потребує матеріальної підтримки. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так, згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3.Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч.1 ст. 430 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач не має можливості працювати, оскільки перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та коштів особисте утримання дружини не заперечив. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved