Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

11 вересня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Її батькові [PERSON] та матері [PERSON] належала квартира на праві спільної сумісної власності у рівних частках, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також батькові позивача належав садовий будинок за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрич Р.І., який не змінювався та не скасовувався. Згідно заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження: все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, що йому належало на день смерті і на що він за законом мав право, заповів [PERSON] . У вересні 2025 року позивач зверталася до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Лисак Т.Б. з метою видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки вона не проживала з батьком та не подала протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини. За таких обставин позивач просить визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили (а.с.1-6). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2025 року вказану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.21). Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 22-23). Ухвалою суду від 15 січня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 37-38). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте представником позивача адвокатом Гринів Я.В. подано до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, позов підтримує, просить задовольнити у повному обсязі (а.с. 41). У судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, але представник відповідача адвокат Вінтоняк Н.М. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розгляд справи здійснювати без участі відповідача та її представника (а.с. 42). Учасники справи у судове засідання, призначене на 11 березня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1999 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , дружині, в рівних долях (а.с. 11). На садовий будинок за адресою: [ADDRESS] видане свідоцтво про право власності на майно на ім`я [PERSON] , частка 1/1 (а.с. 12-13). 04 червня 2004 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрич Р.І. був посвідчений заповіт, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження: все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] (а.с. 14). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 15). 03 вересня 2025 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лисак Тетяною Борисівною була дана відповідь [PERSON] на її звернення про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду для встановлення додаткового строку, достатнього для подання заяви для прийняття спадщини (а.с. 16). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, 05 червня 1993 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с.17). У довідці № 850 від 14.01.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Відповідно до довідки № 26786 від 15.12.2020 про зареєстрованих у житловому приміщенні,будинку осіб за даними Муніципального реєстру м. Івано-Франківська, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1258 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень частини першої-другої статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно з положеннями пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Згідно частини п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та відповідно до частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право па спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте положенням частини третьої цієї ж статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач змушена звернутися до суду із цим позовом, оскільки в інший спосіб захистити своє право можливості не має. Строк на подачу заяви до нотаріальної контори позивач пропустила з поважних причин. Судом встановлено, що спору про спадкування не існує, а сама спадщина відповідно до вимог статті 1277 Цивільного кодексу України відумерлою не визнана, а отже вона є досі відкритою, тому, відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України, позивач має право на її прийняття як спадкоємець. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки така заява відповідача про визнання позову не суперечить фактичним обставинам у справі. Враховуючи рівень обізнаності позивача, її сумлінну помилку щодо необхідності подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає, що заява про прийняття спадщини не була подана позивачем з поважних причин і дійшов висновку, що додатковий строк тривалістю три місяці буде достатнім для прийняття спадщини позивачем. Суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідача визнав позовні вимоги у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 1217, 1220, 1223, 1261, 1270, 1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved