Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] 22.09.2025 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, посилалась на наступні обставини: [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги після померлого чоловіка. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачці було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємицею за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Ухвалою суду від 25.09.2025 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 20.10.2025 року (а.с.30). Ухвалами суду від 20.10.2025 року та від 18.11.2025 року витребувано докази (а.с.40, 68). Ухвалою суду від 16.12.2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (а.с.88). 20.01.2026 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2026 року (а.с.98). В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Євтухова Т.Д. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи (а.с.100, 103, 111, 112), надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність, вказавши, що позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі (а.с.116). Представник відповідача Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.101, 110), надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність, вказавши, що при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 118). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.102, 113), надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с.114). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Стаття 1273 ЦК України чітко встановлює, що спадкоємець за заповітом або за законом має право відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В абзаці третьому пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» міститься роз`яснення про те, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12) [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON] . [PERSON] згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Малоперещепинською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області (а.с.11), помер [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 64) [PERSON] був батьком відповідачки, яка після укладення шлюбу (а.с.62) змінила прізвище на [PERSON] . Право на спадкування одержують відповідно до ст.ст.1223, 1261 ЦК України спадкоємці за законом першої черги, яким є позивачка в силу ст.1261 ЦК України. Згідно з довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області №02.14.4-41/330 від 05.12.2025 року, померлий [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на момент смерті за цією адресою зареєстровані: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.76). Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, дана обставина сторонами не заперечується. 25.08.2015 року позивачка звернулася й до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.46) й нотаріусом була заведена спадкова справа №240/2015 від 25.08.2015 року після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 45, 46-56). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] позивачці було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок та державної реєстрації права власності, про що державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори 11.09.2025 року прийнято постанову (а.с.13). Щодо права власності спадкодавця на спірне майно суд зазначає таке. Згідно з довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради №02.14.4-41/207 від 11.07.2025 року (а.с.15) та виписки із погосподарської книги №3 села Пристанційне, облікова картка об`єкта погосподарського обліку №1476-1 (а.с.16) [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Полтавського БТІ «Інвентаризатор» від 05.09.2025 (а.с. 18) реєстрація права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами станом на 31.12.2012 року не проводилася. Та згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.17) відомості про реєстрацію права власності на спірне майно також відсутні. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи, що право власності на спірний будинок було набуте спадкодавцем на законних підставах, оскільки підтверджується випискою із погосподарської книги об`єкта погосподарського обліку №1476-1, а момент виникнення права власності на нього не пов`язане з його державною реєстрацією, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно в органах БТІ не позбавляє спадкоємця права на спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Отже, судом встановлено, що [PERSON] за життя був власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на спірний будинок було набуте спадкодавцем на законних підставах, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті. Щодо частки позивачки на спадщину суд зазначає таке. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, позивачка посилається на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті її чоловіка [PERSON] та не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок через відсутність правовстановлюючих документів. Однак, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , дочка [PERSON] , також постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, ця обставина сторонами не заперечується, отже також є спадкоємицею після його смерті та вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. При цьому заяву про відмову від спадщини [PERSON] протягом шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини, не подавала. Після закінчення зазначеного строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Отже, судом встановлено, позивачка як спадкоємець за законом прийняла спадщину і звернулась в установленому порядку для оформлення права власності на спадкове майно, однак, крім неї є ще один спадкоємець відповідачка [PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що свідчить про те, що вона також прийняла спадщину у встановлений законом спосіб та не подала заяви про відмову від її прийняття, тому її частка на спадщину є рівною з часткою іншого спадкоємця. Так, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1267 ЦК частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи встановлені обставини та наведені вище правові норми, спадкоємцям: позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] належить по частці спадкового майна, що належало спадкодавцю [PERSON] . За таких обставин, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить спадкоємцям: позивачу та відповідачу, в розмірі по 1/2 частки кожній. Крім того, суд зазначає, що за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позову. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Визнання позову відповідачкою [PERSON] в даному випадку суперечить Закону та підстави для задоволення позову в повному обсязі відсутні. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Згідно зі статтею 392 ЦК України у судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Такий спосіб є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У такому випадку позивач має доводити, а суд встановлювати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] за життя був власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на спірний будинок було набуте спадкодавцем на законних підставах, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті, та позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно через відсутність документів, що підтверджують право власності, права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що позивачкою позов пред`явлений до відповідача Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області та в подальшому судом за клопотанням позивачки до участі у справі в якості співвідповідача була залучена [PERSON] . Відповідачами же у справах про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки судом встановлено, що спадкоємицею, яка прийняла спадщину, після смерті [PERSON] крім позивачки, є відповідачка [PERSON] , та саме вона є належним відповідачем у справі, то позовні вимоги до відповідача Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial