Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 07.02.2008 між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 1-Д/10-В, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 22 396,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмір 14,59 % на рік. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2011 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість в розмірі 257 371,75 грн. Позивач вказує, що за договорами про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 та від 11.02.2022 набув права вимоги за цим кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконує рішення суду, на підставі положень статті 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 19 711,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 51 268,01 грн., за період з 13.08.2017 по 01.03.2020. Ухвалою судді від 23.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Як визначено у ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач не подав відзиву на позов, враховуючи, що представник позивач не заперечувала щодо заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. 07.02.2008 між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 1-Д/10-В, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 22 396,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмір 14,59 % на рік (а.с. 07-09). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2011 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість в розмірі 257 371,75 грн. (а.с.10). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 51540059 від 05.07.2016 виконавчий лист № 2-5541/2011 від 05.02.20214 прийнято для примусового виконання з метою стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 257 371,75 грн., судові витрати 1700,00 грн. та судовий збір. 17.07.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений договір про відступлення прав вимоги. Згідно доданого до договору реєстру прав вимог, що відступаються, під порядковим номером 160 значиться кредитний договір № 1-Д/10-В віл 07.02.2008, який укладений з [PERSON] (а.с.11-15). 11.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги. Згідно доданого до договору реєстру прав вимог, що відступаються, під порядковим номером 120 значиться кредитний договір № 1-Д/10-В віл 07.02.2008, який укладений з [PERSON] (а.с. 17-22). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.11.2025 змінено стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Цикл Фінанс». Згідно інформації про виконавче провадження № 51540059, воно є чинним та виконавцем вживаються заходи для примусового стягнення заборгованості. Доказів виконання вищезазначеного рішення суду в матеріалах справи немає. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання умов кредитного договору, підтвердженого судовим рішенням. Оскільки, на підставі неналежного виконання умов кредитного договору № 1-Д/10-В від 07.02.2008 укладеного між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», підтвердженого судовим рішенням, виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Крім того, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відтак, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, судом враховано, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2011 сума заборгованості за кредитним договором № № 1-Д/10-В від 07.02.2008 становить 257 371,75 грн За таких обставин, за період з 13.08.2017 по 01.03.2020 (932 дні прострочки) до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає сума в розмірі 70 979,86 грн., з яких: 19 711,85 грн. три відсотки річних, 51 268,01 грн. інфляційні втрати, Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, відповідачами не надано будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд бере до уваги лише письмові докази надані позивачем. Наданий позивачем розрахунок є обґрунтований і відповідачем не оспорений. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 9 500,00 грн. підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги № б/н від 06.10.2025, додатком № 23 від 14.01.2026 до договору про надання професійної правничої допомоги, актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.01.2026 на суму 9 500,00 грн. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 328,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial