Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог, позивачем [PERSON] зазначено, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, а також земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221287601:01:016:0004, та площею 0,0612 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221287601:01:016:0005. Спадщину було прийнято матір`ю позивача [PERSON] та її сестрою [PERSON] відповідачем у справі. 26 січня 2022 року [PERSON] подарувала [PERSON] частину будинку і земельної ділянки. На теперішній час, спір між позивачем та відповідачем триває щодо використання господарських споруд, що розташовані за вищевказаною адресою та перебувають на території двору позивача, та вже частково не існують внаслідок природного руйнування та перебудови. При цьому, відповідач тривалий час не з`являється за адресою спірного майна, не користується ні своєю частиною будинку, ні господарськими спорудами, ні земельною ділянкою. Посилаючись на вимоги діючого матеріального законодавства, [PERSON] зазначає, що належна відповідачу частина господарських споруд, частини яких вже не має фізично, є незначною, ніяк не завдасть істотної шкоди її інтересам та таку частку неможливо виділити в натурі, тому просить суд припинити право власності [PERSON] на цю частину господарських споруд, визнати за ним право власності на частину господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , та виплатити грошову компенсацію [PERSON] замість її частки у праві спільної часткової власності в розмірі 15000,00 грн. Присутня у судовому засіданні представник позивача адвокат Вовченко С.М. підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні у викладеній редакції, незважаючи на наявний в матеріалах справи звіт про оцінку майна від 05.05.2023р. ТОВ «Центр оцінки «ЕОНА». Присутня у судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Хоменко І.М. позовні вимоги не визнали, зазначили наступне. Дійсно між сторонами тривалий час відбувалось судове врегулювання спорів щодо спадкового майна, вже визначений порядок користування господарськими спорудами на земельних ділянках. Враховуючи похилий вік відповідача та незадовільний стан її здоров`я, вона проти позбавлення її можливості спільного користування визначеним спадковим майном, тому що вона вже не зможе побудувати такі саме споруди на своїй території, тому таке припинення завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її родини. Також відповідач не погоджується на грошову компенсацію їй вартості майна, оскільки визначена у позовній заяві вартість не відповідає дійсний вартості цього майна, а також спеціалістом у звіті від 05.05.2023р. не оцінювалось усе майно, перелічене у правовстановлюючих документах, у той час як позивач просить позбавити її права власності на все майно, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, вивчивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, суд доходить наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, а також земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221287601:01:016:0004, та площею 0,0612 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221287601:01:016:0005. Спадщину було прийнято матір`ю позивача [PERSON] та її сестрою [PERSON] відповідачем у справі у рівних частках. 26 січня 2022 року [PERSON] подарувала [PERSON] частину будинку і земельної ділянки. Вказані обставини встановлені судовими рішеннями, визнані сторонами, тому не підлягають додатковому встановленню та обґрунтуванню. Предметом дійсної позовної заяви є господарські споруди, розташовані на вищевказаних земельних ділянках. Відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.01.2022р., на підставі договору дарування частки земельної ділянки та частки житлового будинку серія та номер 174, зареєстровано право власності за [PERSON] на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами сарай Б, погріб В, вбиральня Г, сарай Д, колодязь К, огорожа N. Зазначені споруди були визначені до спільного з відповідачем [PERSON] користування. За змістом звіту про оцінку майна, виготовленому ТОВ «Центр оцінки «ЕОНА» від 05.05.2023р., вартість надвірних будівель та споруд сарай, погріб та колодязь, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] визначена у 95 700,00 грн. Вартість інших споруд, зазначених у правовстановлюючих документах сарай, вбиральня, огорожа вказаним звітом та іншими доказами визначена не була. Вирішуючи по суті позовні вимоги [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. За приписами ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України,кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав від інших співвласників грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки, припиняється з дня її отримання. Результати аналізу зазначеної правової норми дають підстави для висновку, що у випадку надання співвласником згоди на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, ризик невиплати такої грошової компенсації несе саме співвласник, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі N 210/4854/15-ц (провадження N 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі N 487/6195/16-ц (провадження N 61-46326св18). Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положенняст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 358 та 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. У даному випадку, позивачем не враховані вищевказані вимоги, а саме: відсутня згода іншого співвласника щодо отримання грошової компенсації, її частка є рівною частці позивача, та не може вважатись незначною, а також розмір грошової компенсації визначений позивачем станом на 05.05.2023р., а не на момент розгляду справи судом, також було оцінене не усе майно, на яке він просив визнати право власності, а його частина, тому вважатись належним та допустимим цей доказ - звіт про оцінку майна, виготовлений ТОВ «Центр оцінки «ЕОНА» від 05.05.2023р. суд не може. Враховуючи наведене, суд не находить підстав для задоволення вимог [PERSON] . Сплачені судові витрати залишаються на позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed