Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

Стислий виклад обставин справи ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 414,22 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.09.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 153537 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора d932ca6d. Відповідно до умов договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування Позичальнику на картковий рахунок № [NUMBER] , а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості Позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з Кредитодавцем, всього на загальну суму 15 585,00 грн. 06.02.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 06022025, за умовами якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором № 153537, де боржником є [PERSON] . Позикодавець свої зобов?язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв?язку з чим у нього існує заборгованість. Таким чином, [PERSON] станом на момент подання позовної заяви має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» в загальній сумі 23 414,22 грн, яка складається з: 13 406,46 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9 207,76 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 800,00 грн - заборгованість по комісії, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за договором та понесені судові витрати. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 26.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу у п?ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову, та витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо емітування на ім?я [PERSON] платіжної картки, повного номеру рахунка, інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок, інформацію про фінансовий номер телефону [PERSON] та інші дані. 25.02.2026, на виконання ухвали суду від 26.01.2026, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надано суду витребувану інформацію, а саме: лист № БТ/Е-5951 від 24.02.2025 про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та додано рух коштів по картці від 18.02.2026 за період з 14.09.2024 по 19.09.2024, яка містить зарахування на суму 4 057,29 грн, а також підтверджено, що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з?явилася, однак в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуто суду в зв`язку з «відсутністю адресата за вказаною адресою». Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення судової повістки. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 14.09.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 153537 у формі електронного документа з використанням електронного підпису d932ca6d, відповідно до якого, [PERSON] надано кредит у розмірі 15 585,00 грн в наступному порядку: у розмірі 7 943,16 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 145726 від 06.07.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 4 057,29 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3 584,55 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно пункту 2.5 індивідуальної частини (п. 2.2.1 Договору); проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 330% річних, тип процентної ставки фіксована (п. 2.3. Договору); знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п. 2.4. Договору); комісія за надання кредиту складає 3 584,55 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 23,00% від суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини (п. 2.5. Договору); загальний строк кредитування складає 126 днів з 14.09.2024 до 18.01.2025 (п. 2.6. Договору). Пунктом 5.1. Договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особовому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб-сайт кредитодавця https://finx.com.ua. Також відповідач підписав з використанням електронного підпису 8d63cd26 Паспорт споживчого кредиту, яким визначені умови надання кредиту (а.с. 19-20). Згідно із листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-5951 від 24.02.2025, на ім?я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та відповідно до руху коштів по картці від 18.02.2026 на цю карту 14.09.2024 зарахований переказ на суму 4 057,29 грн (а.с. 85-89). Згідно з листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № БТ/Е-5951 від 24.02.2025 на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку зараховано суму 4 057,29 грн, що підтверджується інформацією про рух коштів по картці від 18.02.2026 за період з 14.09.2024 по 19.09.2024, якою також підтверджено, що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером [PERSON] . Відповідно до Картки обліку виконання договору № 153537, [PERSON] станом на 18.01.2025 має заборгованість перед ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» у сумі 23 414,22 грн, яка складається з: 13 406,46 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9 207,76 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 800,00 грн - заборгованість по комісії (а.с. 46-47). 06.02.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» уклав з ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» договір факторингу № 06022025, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» зобов?язалося відступити на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зобов?язалось їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 38-45). Відповідно до Витягу з Додатку № 1 від 24.10.2025 до Договору факторингу № 06022025 від 06.02.2025 Реєстр прав вимог № 2, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] щодо погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 153537 від 14.09.2024 в розмірі 23 414,22 грн (а.с. 43). Згідно із випискою з особового рахунку за кредитним договором № 153537 від 14.09.2024 [PERSON] , станом на 01.11.2025 [PERSON] має непогашену заборгованість у розмірі 23 414,22 грн, яка складається з: 13 406,46 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9 207,76 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 800,00 грн - заборгованість по комісії (а.с. 48). В матеріалах справи міститься довідка ТОВ ФК «КРЕДІПЛЮС» № 3944/03-12 від 03.11.2025, якою підтверджено факт проведення взаємозаліку зобов?язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів в сумі 15 585,00 грн (а.с. 62). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання на підставі договору кредиту, які регулюються ЦК України. Вирішуючи даний спір суд виходить з таких мотивів та правових норм чинного законодавства. Відповідно статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних праві та обов`язків. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно- телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Це кореспондується зі змістом ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами та моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 цього закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 11 зазначеного закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 зазначеного вище закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов?язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов?язання не допускається. У частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Стаття 512 ЦК України регламентує, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст. 1084 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення права відповідачем прав позивача щодо повернення кредитних коштів з огляду на нижчевикладене. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.09.2024 [PERSON] укладено кредитний договір № 153537 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора d932ca6d з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», на підставі якого кредитор 14.09.2024 надав кредит в сумі 15 585,00 грн в наступному порядку: у розмірі 7 943,16 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 145726 від 06.07.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 4 057,29 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 3 584,55 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 15 585,00 грн та їх неповернення в повному обсязі на час розгляду справи в суді підтверджується матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що розрахунки заборгованості за кредитним договором узгоджуються з умовами кредитного договору і не спростовані відповідачем. Враховуючи те, що у встановленому порядку кредитний договір, укладений між відповідачем й первісним кредитором, та договори факторингу не визнані недійсними, а згідно норм ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів, на переконання суду позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Оскільки доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов?язку зі сплати заявленої заборгованості за кредитним договором № 153537 від 14.09.2024 в розмірі 23 414,22 грн, яка складається з: 13 406,46 грн - заборгованість по тілу кредиту, 9 207,76 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 800,00 грн - заборгованість по комісії, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення зі [PERSON] заявленої заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). В даному випадку позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн надано Договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги від 10.09.2025, ордер на надання правничої допомоги адвоката Соломко О.В. № 20044303 від 10.05.2025, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Соломко О.В., Додаткову угоду № 25770863252 від 11.09.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг від 01.11.2025, який є невід?ємною частиною до цього Договору, на суму 7 000,00 грн та довіреність адвокату Соломко О.В. на представництво ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (а.с. 50-55). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.03.2025 у справі 275/150/22, в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконаних робіт. Суд,

Outcome: approved