Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

в грудні 2025 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт належності диплому від 30.06.1980 року серія [NUMBER] , військового квитка [NUMBER] від 11.11.1994, довідки №108 від 20.09.1990, що видана військовою частиною та факт родинних відносин, а саме що вона є матір`ю [PERSON] [INFO] . В обґрунтування заяви вказує, що з метою оформлення пенсії за віком звернулася до органів пенсійного фонду та надала документи, необхідні для призначення їй пенсії. Рішенням ГУПФ України в Тернопільській області №143650011507 від 19.11.2025 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, у зв`язку з не зарахуванням періоду навчання з 01.09.1977 по 28.06.1980 згідно диплому від 30.06.1980 року серія [NUMBER] , оскільки в дипломі зазначено ім`я « [PERSON] » , не відповідає імені « [PERSON] » згідно паспортних даних; період догляду за дитиною до 3-х річного віку [INFO] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 22.12.1988, оскільки зазначено ім`я « [PERSON] » (російською мовою) не відповідає імені « [PERSON] » (російською мовою), згідно паспортних даних; періоди проходження військової служби з 15.11.1994 по 30.07.1995 згідно військового квитка [NUMBER] від 11.11.1994, оскільки зазначено ім`я « [PERSON] » (російською мовою) не відповідає імені « [PERSON] » (російською мовою), згідно паспортних даних; період проживання з чоловіком з лютого 1986 по вересень 1990, оскільки довідка № 108 від 20.09.1990, видана військовою частиною [NUMBER] , не відповідає Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993р., оскільки зазначено ім`я « [PERSON] » (російською мовою) не відповідає імені « [PERSON] » (російською мовою), згідно паспортних даних. Вказує, що встановлення факту належності має юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація нею права на призначення пенсії за віком, що й спонукало її звернутись до суду з вищевказаною заявою, оскільки в інший (позасудовий) спосіб усунути допущені неточності у написанні її «імені» у вказаних вище документах неможливо. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, від представника заявника надійшла заява, відповідно до якої вона просила розгляд справи здійснювати у їх відсутність, заяву підтримують у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області у судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслали письмові пояснення відповідно до яких просили заяву в частині встановлення факту родинних відносин залишити без розгляду. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслали письмові пояснення відповідно до яких просили заяву залишити без розгляду, оскільки встановлен6ня фактів пов`язане з вирішенням спору про право, а саме право на пенсію. Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідивши подані письмові докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Вознесенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заявниця народилася [INFO] , прізвище, ім`я та по-батькові її зазначено « [PERSON] ». З 01.09.1977 по 28.06.1980 року, заявниця навчалася в Івано - Франківському технікумі, після закінчення навчання отримала диплом від 30.06.1980 року серія [NUMBER] , в якому також зазначено її ім`я « [PERSON] », що не відповідає правильному імені « [PERSON] ». , 20 липня 1985 року заявниця вийшла заміж та змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище свого чоловіка « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 24.10.1995 року, Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області заявниця народилася [INFO] в селі Раків Долинського району Івано-Франківської області. Її ім`я зазначено « [PERSON] » (українською мовою)та « [PERSON] » (російською мовою). [INFO] заявниця народила сина [PERSON] . В свідоцтві про народження сина, серія [NUMBER] , виданого 22.12.1988 року, в графі мати російською мовою зазначено « [PERSON] ». Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернулася до органу пенсійного фонду про призначення пенсії за віком. Однак, Рішенням ГУПФ України в Тернопільській області №143650011507 від 19.11.2025 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, у зв`язку з не зарахуванням періоду навчання з 01.09.1977 по 28.06.1980 згідно диплому від 30.06.1980 року серія [NUMBER] , оскільки в дипломі зазначено ім`я « [PERSON] » , не відповідає імені « [PERSON] » згідно паспортних даних; період догляду за дитиною до 3-х річного віку [INFO] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 22.12.1988, оскільки зазначено ім`я « [PERSON] » (російською мовою) не відповідає імені « [PERSON] » (російською мовою), згідно паспортних даних; періоди проходження військової служби з 15.11.1994 по 30.07.1995 згідно військового квитка [NUMBER] від 11.11.1994, оскільки зазначено ім`я « [PERSON] » (російською мовою) не відповідає імені « [PERSON] » (російською мовою), згідно паспортних даних; період проживання з чоловіком з лютого 1986 по вересень 1990, оскільки довідка № 108 від 20.09.1990, видана військовою частиною [NUMBER] , не відповідає Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993р., оскільки зазначено ім`я « [PERSON] » (російською мовою) не відповідає імені « [PERSON] » (російською мовою), згідно паспортних даних. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України"Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, в тому числі якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, в тому числі - трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до п.12 постанови ПВСУ № 5 від 31.03.1995 р. при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року №643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). За правовими позиціями Верховного суду України щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документі, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо не саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Суд може встановити факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж (постанова Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №522/7723/23). З огляду на вищевикладене вбачається, що заявник фактично просить встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, а саме: диплому [NUMBER] , що був виданий Івано-Франківським технікумом радянської торгівлі 30 червня 1980 року за р.№ 4247, в якому її ім`я на українській мові зазначено « [PERSON] » в той же час відповідно до паспортних даних ім`я заявниці « [PERSON] », а також довідки №108 від 20.09.1990 року, що була видана командиром військової частини ПП [NUMBER] , в якій ім`я заявниці на російській мові зазначено « [PERSON] », в той же час відповідно до паспортних даних ім`я заявниці на російській мові « [PERSON] ». Саме для усунення вказаних розбіжностей заявниця [PERSON] і звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй диплому і довідки №108 від 20.09.1990 року. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на призначення пенсії. Справи про встановлення таких фактів підлягають розгляду саме в порядку окремого провадження, передбаченого главою 6 розділу IV ЦПК України. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється виключно органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії. Суд також звертає увагу на те, що у матеріалах даної справи відсутні докази про наявність у даній справі спору про право, предметом розгляду у цій справі є не оскарження правомірності дій заінтересованої особи, а встановлення факту, що має юридичне значення. [PERSON] просить встановити саме факт належності їй диплому та довідки без встановлення чи спростування відображеної у ній інформації, що також свідчить про відсутність спору про право. Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 947/14019/20 (провадження № 61-5612св21), зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду. Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У відповідності до п.п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р. визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудових стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності вказаного документу саме заявнику. У наданих правовстановлюючих документах наявна розбіжність у написанні імені заявниці, яка виключає її тотожність, при цьому усі інші дані співпадають між собою. Крім того заявниця просить встановити факт родинних відносин між нею як матір`ю та її сином [PERSON] , який народився [INFO] у місті Будапешт (Угорщина) у свідоцтві про народження якого, серія [NUMBER] , що було видане консульським відділом посольства СССР в ВНР 22 грудня 1988 року, в графі мати на російській мові зазначено « [PERSON] ». Відповідно до висновку начальника Вознесенського ВДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області ОМУ МЮ України від 13.01.2026 р. №01/23.1-85 правові підстави для внесення змін до актового запису про народження [PERSON] відсутні, оскільки актовий запис про народження дитини складений компетентним органом іноземної держави та зберігається за місцем його первинної реєстрації. А тому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин. Метою встановлення даного факту є необхідність реалізації права заявниці на отримання пенсії за віком, отже такий факт породжує юридичні наслідки. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, у якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Окрім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки осіб. Цей перелік не є вичерпним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням принципу "балансу вірогідностей", що підтверджують правдивість обставин, на які посилалася заявниця на обґрунтування своїх вимог, доказами, що знаходяться у матеріалах справи та обставинами, встановленими під час розгляду цієї цивільної справи, суд приходить до висновку про доведеність родинних відносин між заявницею та її сином [PERSON] . Що стосується вимоги про встановлення факту належності заявниці військового квитка [NUMBER] від 11.11. 1994 року, то в цій частині суд вважає за необхідним відмовити у встановленні факту, оскільки відповідно до п.3 ст.315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини на які посилається заявник, дані докази повністю узгоджуються із заявою [PERSON] , а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правих підстав для задоволення заяви частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial