Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

18 лютого 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1375-0587 від 03 квітня 2024 року у розмірі 5000 гривень та судових витрат. Обґрунтування позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 квітня 2024 року між сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи позивача (веб-сайту) було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1375-0587 у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідно до вимог законодавства прирівнюється до письмової форми правочину. Позивач зазначає, що укладення договору відбувалося шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті, підтвердження персональних даних, ознайомлення з умовами кредитування, прийняття оферти та підписання договору одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону відповідача. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 1000 грн строком на 300 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,50 % на день. Кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідача через платіжну систему LiqPay, що підтверджується відповідними платіжними документами. Позивач стверджує, що виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, тоді як відповідач порушив умови договору, не повернув кредит та не сплатив проценти у встановлені строки, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 13 січня 2026 року загальний розмір заборгованості за договором становить 8500 грн, з яких 1000 грн - основний борг та 7500 грн - нараховані проценти. Водночас позивач зазначає, що застосував до відповідача програму лояльності та частково списав заборгованість за процентами у сумі 3500 грн за умови погашення решти боргу. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача не повну суму заборгованості, а її частину, а саме 5 000 грн, з яких 1 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 4 000 грн - заборгованість за процентами. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2 662,40 грн. Процесуальні дії і рішення у справі. Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання, визначено строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, підтвердженням чого є її розписка про отримання рекомендованого повідомлення. Причини своєї неявки суду не повідомила. Відзив на позов не подала. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін та ухвалює у справі заочне рішення на підставі наявних матеріалів. Фактичні обставини справи, встановлені судом за доказами. Судом встановлено, що 03 квітня 2024 року о 00 год. 14 хв. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1375-0587 продукту «CreditKasa» в електронній формі. У преамбулі договору позичальника прямо ідентифіковано як [PERSON] , із зазначенням її паспортних даних, реєстраційного номера облікової картки платника податків та інших персональних відомостей. Із змісту договору вбачається, що позичальником за цим договором є саме [PERSON] ; її паспортний номер зазначено як [NUMBER] , документ виданий 0712 09 січня 2024 року; РНОКПП - [NUMBER] . Як персональні та контактні дані позичальника у договорі зазначені також місце проживання: [ADDRESS] , а також електронна адреса: [INFO] Крім того, в індивідуальній частині договору відображено номер особистого електронного платіжного засобу позичальника - [NUMBER] , на який підлягали перерахуванню кредитні кошти. Згідно з п. 3.1 договору, цей договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 3.2 договору, для його укладення позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця всіх граф відповідної форми, при цьому позичальник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, необхідні для укладення договору, і несе відповідальність за їх дійсність та достовірність. Відповідно до п. 3.3 договору, при первинному поданні такої інформації відбувається реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та формується його особистий кабінет. Доступ до особистого кабінету здійснюється після авторизації із використанням одноразового паролю, який надсилається кредитодавцем позичальнику на наданий ним канал комунікації, зокрема на номер телефону чи електронну адресу. Використання такого одноразового паролю сторони визначили як таке, що має юридичне значення ідентифікації позичальника. Згідно з п. 3.4 договору, кредитодавець здійснює перевірку дійсності та достовірності зазначених позичальником особистих даних, у тому числі проводить автентифікацію банківської платіжної картки та/або банківського рахунку позичальника. При цьому позичальник зобов`язаний вказати реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать особисто йому, для належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором. Отже, зазначення в договорі номера електронного платіжного засобу [NUMBER] є однією з ознак персоніфікації саме відповідача як сторони договору. Крім того, відповідно до п. 3.5 договору, до укладення цього договору кредитодавцем було здійснено дистанційну ідентифікацію та верифікацію позичальника, зокрема шляхом отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних позичальника. Відповідно до п. 3.7 договору, після прийняття кредитодавцем рішення про можливість укладення договору позичальнику через особистий кабінет надавалась оферта та гіперпосилання для ознайомлення з проєктом договору. У свою чергу, згідно з п. 3.8 договору, у разі погодження із запропонованими умовами позичальник надає відповідь про повне та безумовне прийняття пропозиції кредитодавця шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем на вказаний позичальником канал комунікації. Накладення такого електронного підпису здійснюється шляхом введення отриманого одноразового паролю у відповідне поле форми на веб-сайті кредитодавця. Із наданого договору вбачається, що для його підписання був використаний електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) C1713. Отже, в договорі зафіксовано не лише персональні анкетні дані позичальника, а й конкретний одноразовий ідентифікатор, використаний для акцепту оферти та підписання електронного правочину. Згідно з п. 3.10 договору, сторони погодили, що всі документи, підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є еквівалентними за правовими наслідками документам у письмовій формі, підписаним власноручно. Цим же пунктом передбачено, що, підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність і згоду з усіма, у тому числі істотними, умовами договору та правил. Також у п. 3.11 договору сторони узгодили, що кредитодавець надсилає підписаний договір до особистого кабінету позичальника та на його електронну адресу gudianka2005@gmail.com, що додатково узгоджується із зазначеними в договорі персональними контактними даними відповідача. Предметом договору є відкриття кредитної лінії для позичальника на умовах, визначених договором, та надання кредиту на умовах строковості, зворотності і платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором (п. 2.1, 2.2, 2.4 договору). Відповідно до п. 4.1 договору загальний розмір кредиту становить 1000 грн, дата надання кредиту - 03 квітня 2024 року (п. 4.2 договору), а спосіб його надання визначений у п. 4.6 договору як безготівкове перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, вказаних позичальником. Кредит вважається наданим із моменту списання коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для подальшого зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту. Плата за користування кредитом передбачена у формі процентів, тип процентної ставки визначено як фіксований (п. 4.7 договору). Відповідно до п. 4.10 договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом. Денна процентна ставка на дату укладення договору також визначена у розмірі 2,50 % (п. 4.15 договору). Згідно з п. 4.8 договору базовий період становить 14 календарних днів. Відповідно до п. 4.9 договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом не пізніше визначених графіком платежів дат, які є останніми днями відповідних базових періодів, шляхом здійснення безготівкового переказу суми, що дорівнює обов`язковому платежу, на банківський рахунок кредитодавця. Пунктом 4.12 договору визначено строк кредитування - 300 календарних днів із моменту перерахування кредиту позичальнику, а також конкретну дату повернення кредиту - 27 січня 2025 року. Цим же пунктом передбачено, що строк дії договору дорівнює строку кредитування. Відповідно до п. 4.14 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за весь строк кредитування становить 8500 грн і включає суму кредиту та проценти за користування ним. Згідно з п. 4.16 договору загальні витрати за споживчим кредитом становлять 7500 грн та включають у себе проценти за користування кредитом. Згідно з п. 5.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит в останній календарний день строку кредитування шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок кредитодавця. Водночас за п. 5.2 договору позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий кредит. Отже, зміст договору містить сукупність індивідуалізуючих даних та електронних ознак, які в своїй сукупності дають можливість ідентифікувати позичальника саме як [PERSON] , а саме: зазначення її прізвища, ім`я та по батькові, паспортного номера [NUMBER] , відомостей про орган і дату видачі паспорта - 0712, 09 січня 2024 року, РНОКПП [NUMBER] , адреси місця проживання: [ADDRESS] , електронної адреси [INFO] , номера особистого електронного платіжного засобу [NUMBER] , а також використання для підписання договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором C1713. Саме ці відомості разом із передбаченим договором порядком реєстрації, ідентифікації, верифікації та акцепту оферти свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на укладення і підписання цього електронного кредитного договору. Факт надання позивачем кредитних коштів відповідачу підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, відповідно до квитанції платіжної системи, 03 квітня 2024 року о 00 год. 14 хв. позивачем здійснено платіж на суму 1 000 грн із призначенням платежу: «Видача кредитних коштів за договором № 1375-0587», при цьому отримувачем коштів визначено платіжний інструмент системи MASTERCARD із маскованим номером [NUMBER], що відповідає номеру електронного платіжного засобу, зазначеному в договорі позичальника. Ідентифікатор операції - 2445098128, платіж здійснено через АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, зазначені обставини підтверджуються довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту № 1375-0587 від 03 квітня 2024 року, відповідно до якої 03 квітня 2024 року позивачем через платіжну систему LiqPay здійснено операцію з видачі кредиту на суму 1000 грн на платіжний засіб із маскованим номером [NUMBER] , що належить позичальнику [PERSON] . У довідці зазначено номер платежу 2445098128, що кореспондується з даними квитанції, а також прямо вказано, що операція здійснена саме в межах кредитного договору № 1375-0587. Таким чином, сукупність зазначених доказів підтверджує, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши кредитні кошти у розмірі 1 000,00 грн саме на платіжний засіб, реквізити якого були надані відповідачем при укладенні договору, що свідчить про фактичне отримання відповідачем кредиту та виникнення у нього обов`язку щодо його повернення. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів здійснювалося щоденно, починаючи з дати надання кредиту - 03 квітня 2024 року, виходячи з фіксованої процентної ставки 2,50 % на день від суми основного боргу 1 000 грн, що становить 25 грн за кожен день користування кредитом. З урахуванням визначеного договором строку кредитування - 300 календарних днів, кінцевою датою користування кредитом є 27 січня 2025 року. Відповідно, станом на зазначену дату загальна сума нарахованих процентів становить 7500 грн (25 грн ? 300 днів), що повністю узгоджується з даними розрахунку заборгованості, наданого позивачем. При цьому із розрахунку вбачається, що протягом усього періоду користування кредитом відповідачем не здійснювалося жодних платежів у рахунок погашення заборгованості, у зв`язку з чим нараховані проценти накопичувалися у повному обсязі без їх зменшення. Таким чином, станом на 27 січня 2025 року загальний розмір заборгованості за договором сформовано у сумі 8500 грн, з яких 1000 грн - основний борг та 7500 грн - проценти за користування кредитом, що відповідає умовам договору щодо розміру процентної ставки та строку кредитування. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. а) щодо правовідносин сторін Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення вищевказаного кредитного договору в електронній формі шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове рішення про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20. За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] 23 грудня 2023 року було укладено договір № 1192096 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у електронній формі. З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами договору в електронній формі, який вважається таким, що укладений у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем за договором про відкриття кредитної лінії № 1375-0587 від 03 квітня 2024 року виконало у повному обсязі та надало їй кредитні кошти в сумі 1000 грн, що підтверджується квитанцією платіжної системи та довідкою про перерахування суми кредиту. Однак, всупереч умовам зазначеного договору, відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість. Станом на 27 січня 2025 року (останній день строку кредитування) розмір заборгованості становить 8500 грн, у тому числі: 1000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7500 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. Натомість належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів погашення заборгованості у строки, визначені умовами вищевказаного кредитного договору, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять. б) щодо відповідності проведеного розрахунку та підстав стягнення заборгованості. Щодо тіла кредиту. Судом встановлено, що відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії № 1375-0587 від 03 квітня 2024 року відповідачка отримала від кредитодавця грошові кошти у розмірі 1000 грн, що підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема квитанцією платіжної системи та довідкою про перерахування суми кредиту, згідно з якими грошові кошти були зараховані на платіжний засіб відповідачки. За змістом статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит у розмірі та у строки, визначені договором. Разом з тим судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів належним чином не виконала, доказів їх повернення суду не надала, а матеріали справи таких доказів не містять. За таких обставин, враховуючи встановлений факт отримання відповідачкою кредитних коштів та відсутність їх повернення, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1000 грн є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо процентів за користування кредитом. Вирішуючи спір у частині стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з такого. Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статей 1046-1047 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві отриману суму. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок сплати яких визначаються договором. Як встановлено судом, відповідачка, уклавши договір про відкриття кредитної лінії № 1375-0587 від 03 квітня 2024 року в електронній формі шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, погодилась із його умовами, у тому числі щодо розміру процентної ставки, та підтвердила свою волю на отримання кредиту саме на таких умовах. Отримавши кредитні кошти, відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів у встановлений договором строк, у зв`язку з чим у неї виник обов`язок сплатити кредит та проценти за користування ним. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 536 ЦК України проценти можуть нараховуватись як за правомірне користування чужими грошовими коштами (протягом строку кредитування), так і у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. При цьому положення частини першої статті 1048 ЦК України регулюють саме правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування кредитними коштами, тобто протягом строку кредитування, визначеного договором, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. Як встановлено судом, умовами договору передбачено надання відповідачці кредиту у розмірі 1000 грн строком на 300 календарних днів, із процентною ставкою 2,50 % за кожен день користування кредитом. Разом з тим, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором споживчого кредитування, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,00 % на день. Зазначені зміни набрали чинності 24 грудня 2023 року, тоді як спірний кредитний договір укладений 03 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності відповідними змінами, а отже кредитодавець не мав правових підстав визначати процентну ставку у розмірі 2,50 % на день. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо обов`язковість таких положень прямо встановлена законом, а згідно з частиною другою статті 627 ЦК України у договорах за участю споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Отже, умова договору щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2,50 % на день є нікчемною в частині, що перевищує встановлений законом граничний розмір, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню процентна ставка у розмірі 1,00 % на день. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, у разі неправильності розрахунку позивача суд має право самостійно визначити розмір заборгованості, не виходячи за межі заявленого періоду та суми позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд здійснює перерахунок заборгованості за процентами за користування кредитом, виходячи з максимально допустимої процентної ставки 1,00 % на день, розміру кредиту 1000 грн та строку кредитування 300 днів: 1000 грн ? 1 % ? 300 днів = 3000 грн. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення процентів підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000 грн. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 4000 грн, з яких 1000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 3 000 грн - проценти за користування кредитом. Висновок за результатами розгляду справи. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено факт укладення між сторонами договору про відкриття кредитної лінії, отримання відповідачкою кредитних коштів та невиконання нею зобов`язань щодо їх повернення, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, заявлений позивачем розмір заборгованості за процентами не відповідає вимогам законодавства, оскільки нарахований із застосуванням процентної ставки, що перевищує встановлений законом граничний розмір, у зв`язку з чим підлягає перерахунку судом. З урахуванням викладеного, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 4000 грн, з яких: 1000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 3000 грн - проценти за користування кредитом. У решті позовних вимог слід відмовити. Суд також критично оцінює посилання позивача на застосування так званої «програми лояльності», відповідно до якої частина заборгованості у розмірі 3500 грн підлягала списанню за умови сплати відповідачкою решти боргу, оскільки такі умови є односторонньо визначеними позивачем, не передбачені укладеним між сторонами договором та не підтверджені доказами їх прийняття відповідачкою. При цьому як первісно визначений позивачем розмір заборгованості у сумі 8500 грн, так і «зменшений» до 5000 грн (8500 грн - 3500 грн) є безпідставними, оскільки сформовані з урахуванням нарахування процентів у розмірі, що перевищує встановлені законом обмеження. Враховуючи, що судом визначено інший, правомірний розмір заборгованості - 4000 грн, зазначена «програма лояльності» не впливає на вирішення спору та не може бути підставою для стягнення коштів у будь-якому із заявлених позивачем розмірів. Щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 5000 грн. Разом з тим, судом задоволено позов частково у розмірі 4000 грн. Таким чином, розмір задоволених позовних вимог становить: (4000 грн ? 100%) / 5000 грн = 80 % від заявлених вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі: (4 000 грн ? 2 662,40 грн) / 5 000 грн = 2 129,92 грн.

Outcome: partial