Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 02 січня 2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №1. Від даного шлюбу з відповідачем по справі мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем вони мають різні характери та погляди на життя, такі стосунки призвели до втрати почуття поваги та довіри один до одного, тому подальше спільне життя між ними не можливе. Вказує, що відповідач вживає алкогольні напої і через це у них часто виникають сварки та непорозуміння. Разом з відповідачем не проживають три роки. Позивачка зазначає, що проживання разом з відповідачем не доцільне, примирення не можливе, тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. У позовній заяві про розірвання шлюбу просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач будучи, відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №R067116929055 та трекінг відстеження за №R067109836785, в судове не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2020 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області за актовим записом №1, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5). Сторони мають неповнолітнью доньку - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 02.11.2020 року (а.с.6). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.02.2026 року вбачається, що чоловік позивачки [PERSON] виїхав за кордон, матеріально сім`ї не допомагає, залишив сім`ю у 2022 році (а.с.10). Згіднно довідки №378 від 16.02.2026 року виданої заступником селищного голови І.Меклеш, позивачка [PERSON] має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] . [INFO] (а.с.11). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Шлюбні відносини у подружжя відсутні, оскільки кожен з них проживає окремим сімейним життям вже три роки. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який не виявив бажання з`явитися в судове засідання, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо, утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved