Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

ГУ ПФУ в Чернігівській області звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути надміру виплачених коштів з відповідача на їх користь, а саме переплату пенсії в розмірі 23 853 грн 80 коп та понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У лютому 2018 року при опрацюванні електронної пенсійної справи відповідача було застосовано середньомісячний заробіток для обчислення пенсії в розмірі 5 806 грн 70 коп. З копії розрахунку страхового стажу вбачається, що є неповні місяці. Програма не коректно застосувала неповні місяці у період безробіття відповідача при розрахунку заробітку для обчислення пенсії. Внаслідок цього був визначений індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,54253 (при середньомісячному заробітку для обчислення пенсії в розмірі 5 806 грн 70 коп), замість належного 1,53996 (при середньомісячному заробітку для обчислення пенсії в розмірі 5 797 грн 03 коп). Крім того, була сформована доплата до старого основного розміру пенсії в розмірі 609 грн 72 коп, яка не передбачена законодавством. В липні 2025 року пенсійну справу переглянуто і приведено у відповідність з 20.10.2017 та було застосовано середньомісячний заробіток у розмірі 5 797 грн 03 коп, в результаті чого виникла переплата пенсії за період з 20.10.2017 по 31.07.2025 в розмірі 23 853 грн 80 коп. Вважають що кошти у розмірі 23 853 грн 80 коп виплачені відповідачу безпідставно. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, вважають, що отримана відповідачем переплата пенсії у розмірі 23 853 грн 80 коп підлягає поверненню. Позивачем на адресу відповідача був направлений лист про добровільне повернення надміру виплаченої пенсії, однак станом на грудень 2025 року грошові кошти на рахунок позивача не надходили. Ухвалою судді від 09.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без (повідомлення) виклику сторін. 05.03.2026 представник відповідача [PERSON] - адвокат Марченко Р.Г. надав на електронну адресу суду клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. 09.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Марченка Р.Г. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних обставин. При оформленні пенсії за інвалідністю відповідач надав ГУ ПФУ в Чернігівській області повний пакет документів, до достовірності та повноти яких у позивача претензій не виникало. Отже, якщо й мало місце неправильне визначення розміру пенсії, то виключно з вини органу Пенсійного фонду, що і слідує з позовної заяви, позивач визнає, що переплата виникла внаслідок некоректного програмного забезпечення при обробці пенсійної справи. Жодних протиправних дій, зловживань чи недобросовісної поведінки з боку відповідача не вчинялося. У задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки відсутні підстави для повернення переплати пенсії передбачені ст.1215 ЦК України. Ухвалою судді від 12.03.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін відмовлено. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 20.10.2017 (а.с.7). З алгоритму розрахунку пенсії по інвалідності [PERSON] вбачається, що при обчисленні нарахування пенсії було застосовано середньомісячний заробіток в розмірі 5 806 грн 70 коп та визначений індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,54253 (а.с.8-9). З розрахунків (перерахунків) пенсії вбачається, що за період з 20.10.2017 по 31.10.2019 [PERSON] призначена пенсія з урахуванням доплати у розмірі 609 грн 72 коп, яка у загальному розмірі склала 2 351 грн 72 коп (а.с.7, а.с.9 зворот, а.с.10). У липні 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області переглянуто пенсійну справу [PERSON] та застосовано середньомісячний заробіток в розмірі 5 797 грн 03 коп та визначений індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,53996 (а.с.24-25). 11.07.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, [PERSON] проведено перерахунок пенсії, у зв`язку з чим розмір пенсії склав 2 361 грн 00 коп (а.с.42). Згідно індивідуального перерахунку переплати пенсії [PERSON] за період з 20.10.2017 по 31.07.2025 переплата пенсії складає 23 853 грн 80 коп (а.с.52-53). Листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.07.2025 [PERSON] повідомлено про переплату пенсії за період з 20.10.2017 по 31.07.2025 в сумі 23 853 грн 80 коп та запропоновано добровільно внести на рахунок позивача або надати згоду на утримання виниклої суми переплати за заявою (а.с.43). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. За приписами частини першої статті 50 вищевказаного Закону, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Згідно з частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно із статтею 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає за допущене нею погіршення майна. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, переплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем лише за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 173/424/17 зазначено, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії). Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які було відомо пенсіонеру. Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів. Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону. Указаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з технічною помилкою чи помилкою програмного забезпечення, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у частині першій статті 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області не надало суду жодних доказів на підтвердження обставин зловживання чи недобросовісності з боку відповідача. Крім того, не надано суду результатів службової перевірки щодо помилки працівників при розрахунку пенсійного забезпечення чи доказів про збій програмного забезпечення, що спричинило технічні помилки та надлишкові виплати. Таким чином, недобросовісність з боку відповідача відсутня. Проаналізувавши наведені норми, а також надані у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача зазначеної у позові грошової суми, а тому суд вважає позов ГУ ПФУ в Чернігівській області безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

Outcome: dismissed