Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

У серпні 2025 року позивач через свого представника в системі «Електронний суд» звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 30.03.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою укладено угоду № 200491915 щодо кредитування відповідно до умов якої банк надав відповідачу кредит в сумі 12329,00 грн., з встановленим строком користування з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року, а відповідач у свою чергу зобов`язувалась повернути отримані кошти у встановлений в договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. В подальшому, 20 липня 2020 року позивачем набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за вказаним кредитним договором. Станом на 24.07.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 33832,22 грн., з яких: 11096,23 грн. заборгованість за кредитом; 22735,99 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Також, вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних становить 3050,46 грн., а інфляційні - 7397,90 грн. Разом заборгованість становить 44280,58 грн. Крім того, звертав увагу на те, що приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами, які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Національного банку України про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 30.05.2016 № 37 затверджено результати проведеної перевірки, наведені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 № 1, згідно з якими встановлено нікчемність укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «ФК «Плеяда» договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, за умовами якого останній зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження ПАТ «Банк Михайлівський», а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників), яке у подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» за договором факторингу від 20.05.2016 року № 1. Постановою від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16 вирішено застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Окрім того, визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс» Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс» (копії документів додаються). Вказував на те, що наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу, на думку позивача є підставою для поновлення відповідного строку позовної давності, адже кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку. Крім того, звертав увагу на продовжені строки позовної давності на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а також у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просив поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200491915 від 30.03.2016 року, стягнути з гр. [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором № 200491915 від 30.03.2016 року у загальному розмірі 44280,58 грн., яка складається з: суми заборгованості 33832,22 грн., суми інфляційних втрат 7397,90 грн., суми 3% річних - 3050,46 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов не визнала, посилаючись на наступні обставини. Так, відповідач уклала кредитний договір № 200491915 від 30.03.2016 року на споживчі цілі, а саме з метою придбання мобільного телефону вартістю 14231 грн. Так, [PERSON] внесла 3000 грн. на рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» згідно квитанції №ПН482167 від 30.03.2016 року, після чого банк надав їй решту необхідних коштів та спрямував їх на придбання вказаного товару. Після чого, 30.04.2016 року згідно графіку погашень кредиту, позичальником мав бути внесений перший щомісячний платіж в сумі 1561 грн., а тому [PERSON] завчасно, 26.04.2016 року, сплатила кошти на рахунок банку в сумі 1600 грн., що підтверджується квитанцією №6386110 від 26.04.2016 року. Натомість, внести наступний щомісячний платіж, строк якого настав 30.05.2026 року, відповідач не змогла, так як 23 травня правління НБУ віднесло Банк "Михайлівський" до категорії неплатоспроможних та була введена в банк тимчасова адміністрація, про що була розміщена інформація на офіційному сайті НБУ. З того часу рахунки банку були заблоковані, а уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію цього банку вказували на неможливість погашення кредиту. Крім того, до відповідачки зверталися представники ТОВ «Фагор» та ТОВ «Плеяда», які намагалися отримати кошти на погашення кредиту, однак представник ФГВФО повідомив, що цим юридичним особам сплачувати кошти на погашення заборгованості не потрібно, оскільки законність набуття ними права вимоги за кредитними договорами є предметом судового спору. Зазначала, що [PERSON] неодноразово зверталась із листами та уповноваженого від ФГВФО із проханням вказати рахунок для погашення коштів, просила пояснити куди і кому повертати кредит, однак відповіді не отримала, проте усно їй пояснювали, що поки що не платити не потрібно, оскільки тривають судові спори з приводу права вимоги до боржників банку. Вказувала на те, що строк останнього платежу за кредитом настав 30.01.2017 року, а тому з 31.01.2017 року розпочав свій перебіг трирічний строк позовної давності, який сплив 30.01.2020 року, за цей час до [PERSON] позов щодо погашення заборгованості не пред`явлено, а 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, тобто через сім місяців після того, як у первісного кредитора сплив строк позовної давності і його право вимоги припинилося в силу статті 256 ЦК України. Всі обставини на які позивач посилається як на підставу поновлення строку позовної давності виникли вже після того, як сплив строк позовної давності у первісного кредитора, а тому вважає, що відповідна заява про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає. Окремо звертала увагу на те, що з відповідачки на користь позивача не можуть бути стягнуті судом штрафні санкції, пеня, інфляційні, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню в цій частині також і з підстав наявності мораторію на нарахування штрафних санкцій. В судовому засіданні представники сторін надали суду пояснення аналогічні змісту заяв по суті справи, представник позивача позов та клопотання про поновлення строку позовної давності підтримала з підстав заявлених у позовній заяви та додаткових поясненнях, а представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 1046, ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 30.03.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір №200491915 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 12329 грн. Строком на 306 днів, а саме до 30.01.2017 року, на споживчі цілі, а саме придбання смартфону. Графіком платежів за вказаним договором передбачено щомісячний платіж в сумі 1561 грн., останній платіж 1562,30 грн., дата платежу 30 числа кожного місяця (а/с 32 Том 1). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала та за нею рахується заборгованість в сумі 33832,22 грн., з яких: 11096,23 грн. заборгованість за кредитом; 22735,99 грн. заборгованість за відсотками. Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За наслідками розгляду справи встановлено, що 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів (а/с 10 Том 1). З рішення Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року вбачається, що 19 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» (фактор) укладено договір факторингу №1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» право вимоги до третіх осіб (боржників). 20 травня 2016 року між ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» і ТОВ «ФК «ФАГОР» укладено договір факторингу №1, за умовами якого ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «ФАГОР» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905. Однак, 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 24 травня 2016 року №27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський». Під час перевірки комісія виявила, що між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» було укладено договір факторингу від 19 травня 2016 року №1905, відповідно до якого банк відступив право вимоги за кредитними договорами на суму 682 297 854 грн 87 коп. 05 червня 2020 року відбувся продаж ПАТ «Банк Михайлівський» на публічних торгах (аукціоні) лоту №GL16N618071, який включав кредитний портфель фізичних осіб, відчужений на користь ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» (з подальшою переуступкою ТОВ «ФК «ФАГОР»), за яким застосована нікчемність. Переможцем вказаних торгів (аукціону) стало ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Рішенням Господарського суду м. Києва від 04 березня 2021 року позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА», ТОВ «ФК «ФАГОР» про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року № 1905, а саме: зобов`язати ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» передати ПАТ «Банк Михайлівський» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №№ 1, 2; визнати відсутніми у ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року №№ 1, 2 до зазначеного договору факторингу; визнати недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «ФАГОР»; зобов`язати ТОВ «ФК «ФАГОР» передати ПАТ «Банк Михайлівський» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року №№ 1, 2; визнати відсутніми у ТОВ «ФК «ФАГОР» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та договорі факторингу від 20 травня 2016 року 1 та додатках до нього залишено без задоволення. Рішенням Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі №910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині; застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року № 1 і № 2; визнано відсутніми у ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу; визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «ФАГОР»; зобов`язано ТОВ «ФК «ФАГОР» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року №1 і №2; визнано відсутніми у ТОВ «ФК «ФАГОР» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року 2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього (а/с 13-28 Том 1). Оскільки представником позивача заявлене клопотання про поновлення строків позовної давності, а представником відповідача заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення суми боргу за кредитним договором, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. Подібна правова позиція щодо застосування п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23. Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 і 19 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Умовами укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» кредитного договору передбачено внесення відповідачем щомісячних платежів до 30 числа кожного місяця, строк виконання зобов`язання - до 30 січня 2017 року (останній платіж згідно графіком погашення заборгованості, який є додатком до договору) (а/с 164 Том 2). Таким чином, зважаючи на викладене, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, за платежами строк виконання яких сплив станом на 02 квітня 2017 року, позивач звернувся поза межами строків позовної давності, адже строк виконання зобов`язання за договором №200491915 настав 30.01.2017 року, а тому строк загальної позовної давності є таким, що сплив 30.01.2020 року до набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), який такі строки були продовжені на строк дії такого карантину. Суд, не вбачає підстав для задоволення заявленого позивачем клопотання про поновлення строків звернення до суду з цим позовом, яке мотивоване наявністю тривалого судового спору щодо приналежності права вимог кредитора, зважаючи на те, що право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем, строк виконання якого закінчився 30 січня 2017 року ( до введення на території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та до продовження у зв`язку з цим строків позовної давності) позивач набув 20 липня 2020 року тобто вже поза межами строків позовної давності. Наявність судового спору у позивача з ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» не є підставою для поновлення йому строків позовної давності. При цьому, суд також враховує той факт, що відповідач у жовтні 2016 року зверталась з листом до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з проханням роз`яснити порядок погашення заборгованості за кредитним договором та листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №11-036-43116/16 від 01.11.2016 року повідомлено, що її заяву було переслано за належністю уповноваженій особі ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкову О.Ю., відомостей про отриману відповідь на вказаний лист матеріали справи не містять (а/с 168, 169 Том 2). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed