Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

13 серпня 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Фесик І.А., звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди.Позовні вимоги обґрунтовував наступним. 28.05.2022 року слідчим Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Остапець О.М. було проведено обшук автомобіля «Mitsubishi Pajero». Слідча дія проводилась до внесення відомостей до ЄРДР і була оформлена слідчим, як огляд місця події. В результаті проведеного обшуку в автомобілі позивача було вилучено: предмет зовні схожий на корпус гранати, патрони в кількості 60 штук та предмет, ззовні схожий на автомат. Після проведення обшуку, автомобіль «Mitsubishi Pajero» д.р.з. [NUMBER] був поміщений на майданчик Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області. Автомобіль був повернутий позивачу тільки 30.05.2025 року. 12 липня 2022 року [PERSON] було вручено повідомлення про підозру. 27 грудня 2022 року, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, та виправдано, у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України. За апеляційною скаргою прокурора, вирок Прилуцького міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року було скасовано вироком Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року і [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України та призначено покарання. У листопаді 2023 року [PERSON] розпочав відбувати призначене покарання Чернігівським апеляційним судом згідно вироку від 26 жовтня 2023 року. 12 листопада 2024 року Згурівський районний суд постановив ухвалу, якою клопотав про звільнення від призначеного покарання після закінчення іспитового строку [PERSON] , засудженого вироком Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 (один) рік було задоволено та звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання після закінчення іспитового строку. 5 червня 2024 року Верховний Суд розглянув касаційну скаргу захисника позивача адвоката Фесика І.А. на вирок Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022270330000407, за обвинуваченням [PERSON] і ухвалив постанову, якою частково задовольнив касаційну скаргу, вирок Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року щодо [PERSON] був скасований, а справа призначена на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Під час нового розгляду Чернігівський апеляційний суд постановив ухвалу від 08 травня 2025 року, якою апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2022 року відносно [PERSON] , яким його виправдано за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, залишено без змін. Станом на дату подання позовної заяви набрав законної сили вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України. Звертаючись із даним позовом, позивач зазначає, що предметом даного позову є: відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку з проведенням незаконного обшуку автомобіля, незаконним повідомленням про підозру, незаконного обвинувачення, незаконного засудження, незаконного обмеження в праві вільно переміщуватись (у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд) та відшкодування майнової шкоди, яка складається з суми, сплаченої [PERSON] у зв`язку з наданням йому юридичної (правової) допомоги адвоката. За надання правничої допомоги по справі позивач сплатив адвокату кошти в сумі 100000,00 грн. Крім майнової шкоди позивачу завдана і моральна шкода. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто, сюди включаються й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, та «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і, що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). Для позивача перебіг цього строку почав спливати з моменту пред`явлення повідомлення про підозру 12 липня 2022 року. Виправдувальний вирок набрав законної сили 8 травня 2025 року. З урахуванням цього період перебування позивача під слідством і судом становить два роки 9 місяців 25 днів. З урахуванням вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», позивач має право вимоги на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду щонайменше у розмірі 270667,00 грн (33 місяці і 25 днів під судом і слідством х 8000 грн мінімальна заробітна плата в Україні на час подання позову. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Проте звертаючись до суду позивач вважає, що його шкода є більшою з урахуванням наступних обставин. Так, крім моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, яку позивач оцінює в розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під судом та слідством за весь період часу з моменту пред`явлення підозри і до набрання законної сили виправдувального вироку, позивач зазнав моральні страждання від незаконного проведення обшуку та обмеження права позивача користуватись власним автомобілем протягом двох днів. Чернігівський апеляційний суд в ухвалі від 08 травня 2025 року зазначив: «Вказаний протокол місцевий суд визнав недопустимим доказом, як і інші, похідні від нього докази, зазначивши, що фактично було проведено обшук автомобіля, а не огляд.» Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що 28.05.2022 фактично було проведено обшук автомобіля «Mitsubishi» моделі «Pajero», який належав [PERSON] . На думку колегії суддів, «базовий доказ» був отриманий органом досудового розслідування з грубим порушенням порядку, встановленого КПК України. Незаконний обшук призвів до того, що позивач не зміг потрапити в той день додому. Йому довелось провести ніч у Прилуцькому РВП ГУНП в Чернігівській області. Моральну шкоду завдану незаконним обшуком позивач оцінює в розмірі однієї мінімальної заробітної плати і становить 8000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19 (пункт 44)). Позивач повідомляє, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у орієнтованому розмірі, що складає 20000,00 грн. на підставі укладеного з особою, що надає професійну правничу допомогу договору. Оскільки шкоди завдано органом державної влади, то позивач звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали. 25.08.2025 року на виконання вказаної вище ухвали суду представником позивача адвокатом Фесиком І.А. надана заява про усунення недоліків з додатками. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2025 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області та Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди передано за підсудністю до Згурівського районного суду Київської області. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 08 жовтня 2025 року до Згурівського районного суду Київської області надійшла заява, в якій представник позивача [PERSON] адвокат Фесик І.А. просив надати йому можливість брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення EasyCon». 09 жовтня 2025 року ухвалою судді Солдатової Т.М. клопотання адвоката було задоволено. 28 жовтня 2025 року представником відповідача ГУНП в Чернігівській області Роєнком О.В. до суду подано заяву про поновлення процесуального строку та відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що ГУНП в Чернігівській області вважає, що позов не відповідає нормам матеріального та процесуального права і не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 28.05.2022 до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення військовослужбовця ЗСУ про те, що під час візуального огляду автомобіля «Mitsubishi» модель «Pajero», д.н.з. [NUMBER] , на блокпосту у салоні транспортного засобу виявлено зброю та боєприпаси. Відомості за даним фактом 29.05.2022 внесені до ЄРДР за №12022270330000407 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Крім того, 11.07.2022 надійшов рапорт слідчого про те, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12022270330000407 встановлено наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. За вказаним фактом 12.07.2022 розпочато кримінальне провадження №12022270330000407 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Прокурором 12.07.2022 матеріали вищевказаних проваджень об`єднані в одне під загальним №12022270330000407 . У ході огляду місця події автомобіля «Mitsubishi» модель «Pajero» на ділянці дороги сполученням Прилуки-Заїзд Прилуцького району виявлено та вилучено предмети зовні схожі на корпус гранати та автомат, 6 патронів, 2 ножі. Вказане майно визнано речовими доказами у провадженні. Крім того, вилучено та визнано речовими доказами автомобіль «Mitsubishi» модель «Pajero», д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від авто. 30.05.2025 [PERSON] передано на відповідальне зберігання транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію та ключі. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що керував автомобілем він, оскільки [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час перевірки документів на блокпосту у с. Заїзд Прилуцького району військовослужбовцями було виявлено зброю та на місце події викликано працівників поліції. У ході огляду місця події працівниками поліції виявлено та вилучено два ножі, корпус гранати, автомат та боєприпаси. Перед початком проведення слідчої дії він підписав дозвіл на проведення огляду транспортного засобу. Відповідно до висновку експерта від 30.06.2022 у корпусі ручної осколкової гранати дистанційної дії РГД-5 міститься бризантна вибухова речовина нормальної потужності тротил. Згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-22/2828-БЛ від 20.06.2022 вилучені патрони є бойовими. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-22/2830-БЛ від 06.07.2022 вилучений автомат є вогнепальною зброєю, бойовим 5,45-мм модернізованим автоматом Калашникова (АК-74М), 1992 року випуску. Наданий на дослідження автомат придатний до стрільби. Згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-22/2831-ХЗ від 27.06.2022 надані на дослідження предмети є холодною зброєю ножами виготовленими за типом мисливських ножів загального призначення та відносяться до контактної коротко клинкової зброї. [PERSON] 12.07.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України. Допитаний у якості підозрюваного [PERSON] повідомив, що мисливські ножі йому подарував товариш у 2019 році, а гранату, автомат Калашнікова та патрони він знайшов в окопі в с. Новий Биків, Бобровицької територіальної громади. Вказані предмети він зберігав у власному автомобілі. Огляд автомобіля проведено з письмової згоди [PERSON] , який керував транспортним засобом 28.05.2022, та його усної згоди. Під час проведення слідчої дії працівниками поліції було вилучено гранату, автомат Калашникова, 60 патронів та 2 ножі. Запобіжний захід [PERSON] не обирався. Дії, бездіяльність, рішення прийняті слідчими, процесуальними керівниками під час досудового розслідування у вказаному провадженні не оскаржувались, докази недопустимими не визнавались. Збитки у кримінальному провадженні відсутні. Обвинувачений акт у кримінальному провадженні 18.07.2022 направлено до суду. Допитаний під час судових розглядів обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та повідомив, що під час окупації росією північних регіонів України він надавав належний йому автомобіль військовослужбовцям ЗСУ, які використовували його, у тому числі, і для перевезення зброї. Коли військову частину перекидали на інший напрямок, військовослужбовці залишили автомобіль біля його будинку. Він не бачив і не знав, що в автомобілі залишилася зброя. Дозволу на огляд автомобіля він не надав, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння та не розумів, що відбувається. Обставин проведення слідчої дії не пам`ятає. Свідки сторони захисту [PERSON] та [PERSON] (військовослужбовці ЗСУ) повідомили, що 24.02.2022 їхня військова частина знаходилася у Згурівському районі, обвинувачений віддав їх у користування свій автомобіль, який вони використовували і для перевезення зброї. Не виключають, що після повернення транспортного засобу його власнику там могла залишитися зброя, оскільки її могли просто не забрати. Батько [PERSON] [PERSON] підтвердив, що автомобілем сина користувалися військовослужбовці після початку повномасштабного вторгнення. Про те, чи залишилась зброя в транспортному засобі після його повернення йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] повідомив, що перед початком огляду автомобіля він говорив слідчому про те, що власник транспортного засобу [PERSON] спить на передньому пасажирському сидінні. Дозволу на проведення слідчої дії він не надавав, а заяву про надання такого дозволу підписав вже після його проведення, не розуміючи та не читаючи її змісту. Досліджений судом протокол огляду місця події від 28.05.2022 визнано недопустимим доказом. Втручання у конституційні права [PERSON] було мінімальним, об`єктивно необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального процесу. Проведені у провадженні слідчі (розшукові) дії та прийняті рішення зумовлені вимогами кримінального процесуального закону щодо забезпечення органом розслідування швидкого, повного та неупередженого розслідування. Законом установлено єдиний допустимий вид доказів протиправності рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури обвинувальний вирок або інше рішення суду про це, позивачем не доведено протиправність рішень, дій або бездіяльності відповідачів. При цьому, інші докази не підтверджують факт протиправності та мають не прийматися судом до уваги як недопустимі докази. За таких обставин, є безпідставними доводи позивача про завдання йому моральної шкоди протиправними діями або бездіяльністю працівників поліції, оскільки будь-які дії поліцейських такими не визнавались судом та не скасовувались. Позивачем не підтверджено наявність у діянні відповідачів складу цивільно-правового порушення. Позивачем не надано до суду доказів тому, що проведенням досудового розслідування заподіяно моральну шкоду. Вищевикладені обставини спростовують доводи позивача про протиправність діянь відповідачів, а відповідальність за правомірні дії законом не передбачено. Матеріалами справи не доведено зміну у життєвих та суспільних стосунках позивача. Також останнім не наведено жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди, не зрозуміло, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди, у тому числі якими саме діями якої саме службової особи спричинено моральну шкоду. Щодо стягнення матеріальної шкоди, представник відповідача зазначає, що жодного документу, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), позивачем не надано. За таких обставин відсутні належні та допустимі докази щодо понесення майнової шкоди. [PERSON] просить стягнути моральну та матеріальну шкоду з Державної казначейської служби України, яке не є відповідачем у справі, а тому позовні вимоги пред`явлено до неналежних відповідачів. З огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, прокуратури, недоведеність факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру шкоду та підстав її стягнення, пред`явлення позову до неналежних відповідачів, представник відповідача ГУНП в Чернігівській області Роєнко О.В. просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю. 03.12.2025 до Згурівського районного суду Київської області надійшов відзив від представника відповідача Чернігівської обласної прокуратури - Дейнеки С.В., в якому останній зазначив, що Чернігівська обласна прокуратура у повному обсязі не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. 28.05.2022 до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення військовослужбовця ЗСУ про те, що під час візуального огляду автомобіля «Mitsubishi» модель «Pajero», д.н.з. [NUMBER] , на блокпосту у салоні транспортного засобу виявлено зброю та боєприпаси. Відомості за даним фактом 29.05.2022 внесені до ЄРДР за №12022270330000407 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Крім того, 11.07.2022 надійшов рапорт слідчого про те, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12022270330000407 встановлено наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. За вказаним фактом 12.07.2022 розпочато кримінальне провадження №12022270330000541 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Прокурором 12.07.2022 матеріали вищевказаних проваджень об`єднані в одне під загальним №12022270330000407 . У ході огляду місця події автомобіля «Mitsubishi» модель «Pajero» на ділянці дороги сполученням Прилуки-Заїзд Прилуцького району виявлено та вилучено предмети зовні схожі на корпус гранати та автомат, 6 патронів, 2 ножі. Вказане майно визнано речовими доказами у провадженні. Крім того, вилучено та визнано речовими доказами автомобіль «Mitsubishi» модель «Pajero», д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від авто. 30.05.2025 [PERSON] передано на відповідальне зберігання транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію та ключі. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що керував автомобілем він, оскільки [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час перевірки документів на блокпосту у с. Заїзд Прилуцького району військовослужбовцями було виявлено зброю та на місце події викликано працівників поліції. У ході огляду місця події працівниками поліції виявлено та вилучено два ножі, корпус гранати, автомат та боєприпаси. Перед початком проведення слідчої дії він підписав дозвіл на проведення огляду транспортного засобу. Відповідно до висновку експерта від 30.06.2022 у корпусі ручної осколкової гранати дистанційної дії РГД-5 міститься бризантна вибухова речовина нормальної потужності тротил. Згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-22/2828-БЛ від 20.06.2022 вилучені патрони є бойовими. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-22/2830-БЛ від 06.07.2022 вилучений автомат є вогнепальною зброєю, бойовим 5,45-мм модернізованим автоматом Калашникова (АК-74М), 1992 року випуску. Наданий на дослідження автомат придатний до стрільби. Згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-22/2831-ХЗ від 27.06.2022 надані на дослідження предмети є холодною зброєю ножами виготовленими за типом мисливських ножів загального призначення та відносяться до контактної коротко клинкової зброї. [PERSON] 12.07.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України. Допитаний у якості підозрюваного [PERSON] повідомив, що мисливські ножі йому подарував товариш у 2019 році, а гранату, автомат Калашнікова та патрони він знайшов в окопі в с. Новий Биків, Бобровицької територіальної громади. Вказані предмети він зберігав у власному автомобілі. Огляд автомобіля проведено з письмової згоди [PERSON] , який керував транспортним засобом 28.05.2022, та його усної згоди. Під час проведення слідчої дії працівниками поліції було вилучено гранату, автомат Калашникова, 60 патронів та 2 ножі. Запобіжний захід [PERSON] не обирався. Дії, бездіяльність, рішення прийняті слідчими, процесуальними керівниками під час досудового розслідування у вказаному провадженні не оскаржувались, докази недопустимими не визнавались. Збитки у кримінальному провадженні відсутні. Обвинувачений акт у кримінальному провадженні 18.07.2022 направлено до суду. Допитаний під час судових розглядів обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та повідомив, що під час окупації росією північних регіонів України він надавав належний йому автомобіль військовослужбовцям ЗСУ, які використовували його, у тому числі, і для перевезення зброї. Коли військову частину перекидали на інший напрямок, військовослужбовці залишили автомобіль біля його будинку. Він не бачив і не знав, що в автомобілі залишилася зброя. Дозволу на огляд автомобіля він не надав, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння та не розумів, що відбувається. Обставин проведення слідчої дії не пам`ятає. Свідки сторони захисту [PERSON] та [PERSON] (військовослужбовці ЗСУ) повідомили, що 24.02.2022 їхня військова частина знаходилася у Згурівському районі. Обвинувачений віддав їм у користування свій автомобіль, який вони використовували і для перевезення зброї. Не виключають, що після повернення транспортного засобу його власнику там могла залишитися зброя, оскільки її могли просто не забрати. Батько [PERSON] [PERSON] підтвердив, що автомобілем сина користувалися військовослужбовці після початку повномасштабного вторгнення. Про те, чи залишилась зброя в транспортному засобі після його повернення йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] повідомив, що перед початком огляду автомобіля він говорив слідчому про те, що власник транспортного засобу [PERSON] спить на передньому пасажирському сидінні. Дозволу на проведення слідчої дії він не надавав, а заяву про надання такого дозволу підписав вже після його проведення, не розуміючи та не читаючи її змісту. Досліджений судом протокол огляду місця події від 28.05.2022 визнано недопустимим доказом. Втручання у конституційні права [PERSON] було об`єктивно необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального процесу. Проведені у провадженні слідчі (розшукові) дії та прийняті рішення зумовлені вимогами кримінального процесуального закону щодо забезпечення органом розслідування швидкого, повного та неупередженого розслідування. Крім того, більшість процесуальних дій слідчим виконано на підставі ухвал суду, що виключає неправомірність дій органу досудового розслідування. Законом установлено єдиний допустимий вид доказів протиправності рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури обвинувальний вирок або інше рішення суду про це, позивачем не доведено протиправність рішень, дій або бездіяльності відповідача. При цьому, інші докази не підтверджують факт протиправності та мають не прийматися судом до уваги як недопустимі докази. За таких обставин, є безпідставними доводи позивача про завдання йому моральної шкоди протиправними діями або бездіяльністю працівників прокуратури, оскільки будь-які дії прокурорів такими не визнавались судом та не скасовувались. Позивачем не підтверджено наявність у діянні відповідача складу цивільно-правового порушення. Позивачем не надано до суду доказів тому, що проведенням досудового розслідування заподіяно моральну шкоду. У матеріалах справи відсутні рішення судів, якими б дії органів досудового розслідування, прокуратури визнавались протиправними та скасовувались. Вищевикладені обставини спростовують доводи позивача про протиправність діянь відповідача, а відповідальність за правомірні дії законом не передбачено. Стороною позивача невірно обраховано моральну шкоду, у випадку підтвердження якої державою обґрунтовано мінімальний розмір відшкодування. У позові зазначено, що [PERSON] незаконно перебував під слідством 2 роки 9 місяців 25 днів. З огляду на викладене, розмір моральної шкоди в сумі 278667,00 грн є необґрунтованим та призведе до збагачення позивача за рахунок коштів державного бюджету, що є неприпустимим. Матеріалами справи не доведено зміну у життєвих та суспільних стосунках позивача. Слід зазначити, що більша частина кримінального переслідування [PERSON] відбувалася у зв`язку з перебуванням (з 18.07.2022) кримінального провадження у судах різних інстанцій. Ухвалення виправдувального вироку є результатом реалізації принципу змагальності, встановленого ст. 22 КПК України, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування. Стороною позивача не наведено жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди, не зрозуміло, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 278667,00 грн, у тому числі якими саме діями та якої саме службової особи, спричинено моральну шкоду. З урахуванням викладеного, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження реального факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди з чітким підтвердженням існування всіх її елементів, загалом доводи позивача про наявність підстав для стягнення саме 278667,00 грн, на думку представника відповідача, фактично не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та не підкріплені доказово. Щодо вимоги позивача про стягнення 100 тис. грн. за послуги адвоката в рамках кримінального провадження та вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 тис. грн., представник відповідача Дейнека С.В. вважає, що сума є завищеною та не підтвердженою належними доказами, зокрема у матеріалах справи відсутні оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару (платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ), відсутні дані щодо обсягу витраченого адвокатом часу та перелік дій адвоката, які охоплюються такою вартістю. Позивачем на підтвердження оплати адвокатських послуг надано лише довідку про отримання коштів у сумі 100000,00 грн. Детальні описи робіт, обґрунтування вищевказаної суми та кількості витраченого на це часу відсутні. Крім того, сума витрат на правову допомогу захисника не відповідає критеріям їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру. З огляду на відсутність у матеріалах справи належних доказів незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, прокуратури, недоведеність факту заподіяння шкоди позивачу та причинного зв`язку між ними, необґрунтованість розміру моральної та майнової шкоди та підстав для її стягнення представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури - Дейнека С.В., просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Під час судового засідання 03.12.2025 року передано на реєстрацію довіреність від керівника Чернігівської обласної прокуратури Дейнека С.В., у якій останній зазначив, що цією довіреністю уповноважуються начальник Згурівського відділу Броварської окружної прокуратури Шполянський Р.О. прокурори Згурівського відділу Броварської окружної прокуратури Худякова М.Ю. та Полинюк В.А. представляти Чернігівську обласну прокуратуру, як відповідача у цивільній справі №742/4202/25. Ухвалою суду від 03.12.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання з`явилися представник позивача Фесик І.А. в режимі відеоконференції та представник Чернігівської обласної прокуратури прокурор Худякова М.Ю. В судове засідання представник відповідача Головного управління Національної поліції у Чернігівській області Роєнко О.В. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд визнав можливим розглядати справи за даної явки учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Фесик І.А. позовні вимоги підтримав, посилаючи на обставини викладені у позовній заяві. Наголосив на тому, що у позовній заяві зазначений розмір моральної шкоди 278667,00 грн, розрахований з урахуванням мінімальної розміру заробітної плати, встановленого станом на 2025 рік. Оскільки справа по суті розглядається вже у 2026 року, то сума моральної шкоди підлягає стягненню з урахуванням мінімальної розміру заробітної плати, встановленого станом на 2026 рік. Прокурор Худякова М.Ю. проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обґрунтування, викладені у відзиві, поданої представником Чернігівської обласної прокуратури Дейнекою С.В. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 28.05.2022 року слідчим Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Остапець О.М. було проведена слідча дія проводилась до внесення відомостей до ЄРДР, яка була оформлена слідчим, як огляд місця події. Згідно з протоколом огляду місця події «місцем огляду являється ділянка дороги сполученням Прилуки-Заїзд (на повороті до с. Заїзд), де розташований автомобіль «Мітсубіші Паджеро» днз [NUMBER] . Вилучено предмети схожі на зброю (а.с. 51-52). 29.05.2022 року слідчим ВРЗСГСД Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області проведено огляд місця події, об`єктом якого є територія слідчого відділу Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, де «виявлено автомобіль марки Mitsubishi моделі Pajero, днз [NUMBER] , який добровільно був завезений власником автомобіля [PERSON] , [INFO] ». Згідно з протоколом огляду місця події, у [PERSON] було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та сам автомобіль «Mitsubishi Pajero» днз [NUMBER] , який був поміщений на майданчик Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області (а.с. 53-54). Згідно з розпискою [PERSON] вилучені під час огляду місця події: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та сам автомобіль «Mitsubishi Pajero» днз [NUMBER] були повернуті йому 30.05.2022 (а.с. 55). 12 липня 2022 року [PERSON] було вручено повідомлення про підозру (а.с. 56-58). 27 грудня 2022 року, вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, та виправдано, у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України. За апеляційною скаргою прокурора у справі № 742/1608/22, вирок Прилуцького міськрайонного суду від 27 грудня 2022 року було скасовано вироком Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року і [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, на підставі ст. 70 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України (а.с. 9-24). У листопаді 2023 року [PERSON] розпочав відбувати призначене покарання Чернігівським апеляційним судом згідно вироку від 26 жовтня 2023 року. 12 листопада 2024 року Згурівський районний суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання про звільнення від призначеного покарання після закінчення іспитового строку [PERSON] , засудженого вироком Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 (один) рік було та звільнив [PERSON] від відбування призначеного покарання після закінчення іспитового строку (а.с. 59-60). 5 червня 2024 року Верховний Суд розглянув касаційну скаргу захисника позивача адвоката Фесика І.А. на вирок Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022270330000407, за обвинуваченням [PERSON] і ухвалив постанову, якою частково задовольнив касаційну скаргу, вирок Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2023 року щодо [PERSON] був скасований, а справа призначена на новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с. 25-30). Під час нового розгляду Чернігівський апеляційний суд постановив ухвалу від 08 травня 2025 року, якою апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2022 року відносно [PERSON] , яким його виправдано за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, залишено без змін (а.с. 31-45). Виправдувальний вирок відносно [PERSON] за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України набрав законної сили. Зі змісту ухвали Чернігівського апеляційного суду від 08 травня 2025 року вбачається, що апеляційний суд погодився з висновком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про те, що 28.05.2022 фактично було проведено обшук автомобіля «Mitsubishi» моделі «Pajero», д.н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] колегія суддів погодилась також з тим, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 28.05.2022, оскільки він проведений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та прав власника автомобіля, а саме без його згоди та без ухвали слідчого судді (а.с. 31-45). Таким чином позивач перебував під слідством та судом з 12.07.2020 - дати повідомлення про підозру до 08.05.2025 - дату постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення без змін вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської областівід 27.12.2022, тобто 33 місяці та 25 днів. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п. 4 та 5 ст. 4 Закону у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуюється, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 цього Закону). Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону). Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне, за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого, спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана органами досудового слідства і прокуратури є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України. Аналогічні правові позиції містяться в Постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 415/4240/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 686/23731/15-ц. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). У положеннях ч. 2, 3 ст.13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пункт 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, визначає, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів. Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, зазнчає, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У п. 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. При цьому не можуть бути прийняті заперечення відповідача про те, що позивачем не надано будь яких доказів щодо спричинення йому моральних страждань, а також, що здійснення досудового розслідування щодо позивача не є підставою для відшкодування моральної шкоди, не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку заподіяння моральної шкоди з діями відповідачів. Так, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Зокрема, рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, сам факт безпідставного перебування позивача під слідством і судом доведений і внаслідок цього він за визначенням зазнавав моральної шкоди. Виходячи з аналізу вказаного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особі про підозру 12.07.2022 і до постановлення ухвали про залишення без змін вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської областівід 27.12.2022, тобто 33 місяці та 25 днів. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з наступного: розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. Щодо цього наявний правовий висновок Верховного Суду у справі №468/901/17-ц, викладений у постанові від 04 грудня 2019 року. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у 2026 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 8647,00 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 8647,00 грн, тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача складає 301203,83 грн, виходячи із наступного розрахунку: (33 місяці х 8647 грн) + (8647 грн : 30 х 25 дні) = 292556,83 грн + 8647 грн = 301203,83 грн. Таким чином до стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 301203,83 грн. Крім того, такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу, є мінімальним розміром, який гарантований законом, а тому не підлягає зменшенню. Щодо стягнення на користь позивача майнової шкоди, а саме здійснених ним витрат на послуги захисника Фесика І.А. в розмірі 100000,00 грн, суд керується наступним. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги . Верховний Суд України в поставнові від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19 зазначив, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. У постанові від 01.10.2025 у справі № 707/324/21 Верховний Суд зауважує, що, встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням правової допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом. Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому правової допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Право на правову допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат позивачем надано: копію ордера, виданого [PERSON] адвокатом Фесиком І.А. (а.с. 8); копію Довідки про отримання грошових коштів адвокатом по договору про надання правничої допомоги від 28 липня 2022 року (а.с. 46); копію Договору про надання правничої допомоги адвоката від 28 липня 2022 року (а.с. 47); копію Додаткової угоди від 28 липня 2022 року до договору про надання правничої допомоги адвоката від 28 липня 2022 року (а.с. 48); копію Додаткової угоди №2 від 06 лютого 2023 року до договору про надання правничої допомоги адвоката від 28 липня 2022 року (а.с. 48 зворотній бік); копію Додаткової угоди №3 від 01 листопада 2023 року до договору про надання правничої допомоги адвоката від 28 липня 2022 року (а.с. 49); копію Додаткової угоди №4 від 05 липня 2024 року до договору про надання правничої допомоги адвоката від 28 липня 2022 року (а.с. 49 зворотній бік). Відповідно до п. 5.2 Договору про надання правничої допомоги адвоката від 28 липня 2022 року оплата здійснюється в готівковій формі. Сукупність наявних у матеріалах справи доказів свідчить про надання адвокатом правової допомоги під час розгляду кримінального провадження та оплату наданої правової допомоги [PERSON] у розмірі 100000,00 грн, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Щодо того, що у відзивах на позовну заяву відповідачі зазначають про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять доказів їх протиправної діяльності, а також те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів. Суд вважає, що посилання представників відповідачів на відсутність доказів протиправної поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а відтак і на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, на увагу не заслуговують, оскільки факт перебування позивача під слідством та судом, ухвалення судом виправдувального вироку за недоведеністю наявності у діях позивача складу кримінального правопорушення, є достатньою правовою підставою для відшкодування шкоди від держави у порядку визначеному положеннями ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури і завдання особі шкоди, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17). Щодо доводів відповідачів про неналежних відповідачів у справі, то суд враховує Постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17, в якій суд звернув увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14/447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)). 27 листопада 2019 року Верховний Суд у своїй постанові у справі № 242/4741/16-ц вирішив виключну правову проблему щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, зазначивши що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Отже, на підставі вище вказаного, суд вважає, що не зазначення у позовній заяві позивачем [PERSON] відповідача Державної казначейської служби України, не може бути самостійною підставою для відмови у позові. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Згідно підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є основними завданнями Казначейства. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління Національної поліції у Чернігівській області та Чернігівська обласна прокуратура. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області та Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування завданої шкоди необхідно задовольнити повністю та стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 100000,00 грн (сто тисяч гривень 00 копійок) та моральну шкоду в розмірі 301203,83 грн (триста одна тисяча двісті три гривні 83 копійки). В силу положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає. Представником позивача у позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме 20000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. До позовної заяви долучена копія договору про надання правничої допомоги від 08 серпня 2025 року. До закінчення судових дебатів представник позивача Фесик І.А. відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України зробив заяву про те, що докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved