Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Дніпра звернулася позивачка з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. У позовній заяві позивачка зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на даний час не розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачкою та перебувають повністю на її утриманні. Позивачка зазначає, що 25.01.2025 відповідач залишив сім`ю, після чого матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні не бере, життям та потребами дітей не цікавиться. Крім того, позивачка вказує, що відповідач офіційно не працевлаштований та не має офіційного доходу, що унеможливлює стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу). З огляду на викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 01.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судові засідання. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань щодо розгляду справи не подав, правом подання відзиву не скористався. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 26.11.2005, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 578 від 26.11.2005 (а.с.7). [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис № 13 від 13.01.2009 (а.с.5); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 578 від 08.12.2023 (а.с.6). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2023/005163856 від 10.07.2023 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/013136515 від 09.09.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (витяг з реєстру територіальної громади № 2025/013136306 від 09.09.2025) (а.с.8). Позивач в позовній заяві посилається на той факт, що відповідач в добровільному порядку не бажає брати участь в утриманні дітей. Факт проживання та утримання позивачкою дітей [PERSON] , [PERSON] відповідачем не спростований. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.89 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. За приписами ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При цьому, відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів на утримання дітей саме у твердій грошовій сумі. При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі за вибором позивача, з якою проживають діти, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. З метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини, враховуючи покладення законом на батьків обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визнання відповідачем позовної заяви, враховуючи стан здоров`я дітей та платника аліментів, який є працездатним, суд вважає, що достатнім, незавищеним та таким, що не буде порушувати майнові права дітей та сторін, є розмір аліментів 3 500,00 грн на кожну дитину щомісяця у твердій грошовій сумі, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, за наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved