Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з позовом до відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено електронний договір комплексного страхування майна (АКЦЕПТ) № K4M3NBR-192J4ET Оферти №142 від 10.11.2017 року. Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням та користуванням квартирою [ADDRESS] . 14.11.2022 року із застрахованим майном відбулась страхова подія - залиття квартири водою з вищерозташованої квартири [ADDRESS] . Комісією ЖЕД-202 було складено акт про залиття, аварію від 23.11.2022 року. Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування. На підставі кошторису по ремонту приміщення, страхового акту №ARX33473434 від 09.12.2022 року та розрахунку страхового відшкодування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 20 000 грн., тому на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до нього перейшло право вимоги до особи, яка відповідальна за завдану шкоду. Посилаючись на те, що завдання матеріальної шкоди власнику квартири [ADDRESS] , сталося внаслідок недбалого відношення відповідачів до виконання своїх обов`язків по утриманню квартири [ADDRESS] в цьому будинку, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 20 000 грн. та судовий збір. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2025 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та у встановлений судом строк не подав відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами. Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.03.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено електронний договір комплексного страхування майна (АКЦЕПТ) № K4M3NBR-192J4ET Оферти №142 від 10.11.2017 року. Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням майном - квартирою [ADDRESS] (а.с.4). 14.11.2022 року відбулося залиття застрахованої квартири [ADDRESS] , що підтверджується актом комісії ЖЕД-202 про залиття, аварію від 23.11.2022 року. В акті комісії ЖЕД-202 від 23.11.2022 року зазначено, що причиною залиття стало підтікання на згонові різьби приладу опалення, який замінено мешканцями квартири [ADDRESS] та не відповідає проекту забудови, що призвело до залиття нижче розташованої квартири [ADDRESS] (а.с.5). 14.11.2022 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про страхове відшкодування (а.с.6). Згідно доданого до позову кошторису відновлювального ремонту від 09.12.2022 та калькуляції визначення вартості виконання ремонтно-відновлювальних робіт, вартість відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] складає 40 378,98 грн. (а.с.7). Відповідно до наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування від 09.12.2022 (а.с.9) та страхового акту №ARX33473434 від 09.12.2022 (а.с.8) сума страхового відшкодування складає 20 000 грн. Із наданої позивачем відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-4867 від 15.05.2025 на запит адвоката Сечка С.В., вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Отже, позивачем на підтвердження пред`явлених позовних вимог долучено до позовної заяви: копію електронного договору комплексного страхування майна (АКЦЕПТ) № K4M3NBR-192J4ET від 19.03.2019 Оферти №142 від 10.11.2017 року (а.с.4), копію акту комісії ЖЕД-202 про залиття, аварію від 23.11.2022 (а.с.5), копію заяви про страхове відшкодування (а.с.6), копію відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-4867 від 15.05.2025 на запит адвоката Сечка С.В. (а.с.11), копію кошторису відновлювального ремонту від 09.12.2022 та калькуляції визначення вартості виконання ремонтно-відновлювальних робіт (а.с.7), копію страхового акту №ARX33473434 від 09.12.2022 (а.с.8), копію розрахунку страхового відшкодування від 09.12.2022 (а.с.9), копію платіжного доручення №935621 від 12.12.2022 (а.с.10). Будь-яких інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було. Як передбачено частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством. Згідно із п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Вказаними вище законодавчими приписами врегульовано правовідносини суброгації (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін), яка є одним із видів уступки права, що полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду. Так, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Вказана правова позиція викладена в п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц . Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. Позов у цій справі про стягнення збитків ґрунтується на положеннях статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», та мотивований тим, що страховиком, з підстав визнання обставин страховим випадком, за договором страхування (АКЦЕПТ) № K4M3NBR-192J4ET від 19.03.2019 Оферти №142 від 10.11.2017 виплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 20 000 грн., внаслідок чого, до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до осіб, відповідальних за завдані збитки - [PERSON] , [PERSON] . Як про це вже було вказано вище, приписами статей 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Таким чином, у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Розглядаючи такі справи, суди мають встановлювати, зокрема, факт здійснення виплати страхового відшкодування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. На підтвердження факту виплати страхувальнику [PERSON] страхового відшкодування в сумі 20 000 грн., позивачем надано платіжне доручення №935621 від 12.12.2022 року, в якому зазначено платник - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», отримувач - АТ «СК «АРКС», сума платежу 21 500 грн., призначення платежу: виплата по відомості № АХА0001280 від 12.12.2022 (а.с.10). Разом з цим, з наданого платіжного доручення №935621 від 12.12.2022 не вбачається, що позивачем було виплачено страхове відшкодування страхувальнику [PERSON] , в сумі 20 000 грн. Крім того, в призначенні платежу зазначено: виплата по відомості № АХА0001280 від 12.12.2022, однак вказаний документ в матеріалах справи відсутній, у зв`язку із чим неможливо визначити його зміст та відношення до страхового випадку, розрахунку та виплати страхового відшкодування. Дослідивши матеріали справи вбачається, що належних доказів здійснення виплати страхового відшкодування страхувальнику [PERSON] , в сумі 20 000 грн., позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Водночас, суд звертає увагу на те, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення виплати страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), що позбавляє можливості вважати доведеним перехід до позивача від потерпілого права вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду. За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed