Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 21.06.2018 року між Акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22036000067412, відповідно до умов якого [PERSON] , отримала кредит у сумі 18 980,16 гривень строком на 24 місяці, до 21.06.2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Оскільки відповідач зобов`язання за договором в повному обсязі не виконала, виникла заборгованість у сумі 15 909,31 грн, що складається з: суми заборгованості по тілу кредиту 9 334,61 грн; суми заборгованості по процентах за користування кредитом 1 450,10 грн, сума заборгованості по комісії 5 124,6 гривень. 28.03.2024 року між Акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до умов якого АТ «Банк кредит Дніпро» (ЄДРПОУ 14352406) відступило право вимоги за Кредитним Договором № 22036000067412 від 21.06.2018 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (далі ТОВ «Цикл Фінанс» (ЄДРПОУ 43453613), а відповідно ТОВ «Цикл Фінанс» набуто право вимоги до Відповідача. В зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань зі сплати коштів та набуттям позивачем права грошової вимоги за вказаним боргом, Позивач просить стягнути суму заборгованості з Позичальника в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 25.08.2026 року позовна заява залишена без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 (п`яти) днів з дати отримання ухвали. 29.08.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 25.08.2026 року. Ухвалою від 12.09.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала суду разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання Відповідача за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 13.10.2025 року постановлено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судові засідання, призначені на 12.11.2025, 09.12.2025, 03.02.2026, учасники справи не з`явились, відомості про належне повідомлення відповідача у матеріалах справи відсутні. В судове засідання, призначене на 06.03.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило. Ухвалою від 06.03.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 06.03.2026, суд перейшов до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 13.03.2026 о 14 годині 45 хвилин. В судове засідання, призначене на 13.03.2026, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами. Між Акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22036000067412 від 21.06.2018 (а.с. 23). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору Банк надає Клієнту грошові кошти на наступних умовах: Сума Кредиту 18 980,16 грн.; Строк кредитування 24 місяці; Кінцева дата повернення Кредиту 21.06.2020 року; Щомісячна комісія за обслуговування Кредиту 3% від суми кредиту Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 80,0 %. Банк формує Графік платежів, який викладено у розділі 4 Договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. (п. 1.3 Договору). Відповідно до п. 1.4 Договору Кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок Клієнта. Платежі з погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом та Щомісячної комісії за обслуговування Кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (п. 2.1 Договору). Відповідно до Графіку платежів/розрахунку загальної вартості кредиту для Клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором сума кредиту 18 980,16 грн, проценти за користування кредитом за період з 21.06.2018 по 21.06.2020 0,19 гривень, разрахунково касове обслуговування 13 665,8 грн, інші послуги банку 5 024,16 грн, реальна річна процентна ставка 159,93 %, загальна вартість кредиту 32 645,95 гривень (а.с. 23). ПАТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу кошти в розмірі 18 980,16 гривень, що підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 21.06.2018 (а.с. 70 - 146). Позичальник свої зобов`язання з повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами виконав частково. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що [PERSON] нарахована заборгованість за кредитним договором, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 18 980,16 грн; заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період з 21.06.2018 по 27.03.2024 1 477,75 грн. комісії за управління та обслуговування кредиту 11 957,40 гривень. Позичальником сплачена в рахунок погашення тіла кредиту 9 645,55 грн., процентів за користування кредитними коштами 27,65 гривень, комісії за обслуговування кредитної заборгованості 6 832,8 грн. Отже, загальна сума заборгованості становить 15 909,31 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 9 334,61 грн; заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період з 21.06.2018 по 27.03.2024 1 450,10 грн комісії за за управління та обслуговування кредиту 5124,60 гривень,. (а.с. 27 - 28). 28.03.2024 року між Акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до умов п. 1.1 Розділу 1 якого Фактор (ТОВ «Цикл Фінанс») передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними договорами (Портфель Заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання усіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (п. 1.2 Розділу 1 Договору). Відповідно до п. 6.1. Розділу 6 Договору у відповідності до умов цього Договору Клієнт передає (відступає) Фактору Права вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Відповідно до п.п. 6.2.2 п. 6.2 Розділу 6 Договору Права Вимоги переходять до Фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток 3), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання Сторонами та скріплення печатками (за наявності) Сторін акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку № 3 до даного договору в день підписання Договору та набрання ним чинності (а.с. 15). Відповідно до Акта приймання передачі прав вимоги за Договором факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року (Додаток № 3) Клієнт передав, а Фактор прийняв права грошових вимог станом на дату підписання Сторонами Договору згідно з Реєстром боржників та Додатком 1 до цього Акту (а.с. 19). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу 28/03/24 від 28.03.2024, Клієнт відступає Факторові Право Вимоги Боргу до Позичальників, а саме до [PERSON] за кредитним договором № 22036000067412 від 21.06.2018 в сумі 15 909,31 грн, із яких: сума заборгованості за кредитним договором 9 334,61 гривень, заборгованість по відсотках - 1 450,10 гривень, заборгованість по комісії 5 124, 60 гривень (а.с. 13). Відповідно до Акта приймання передачі Реєстру боржників від 28.03.2024 року до Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року (Додаток № 2) Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників від «28» березня 2024 року, складений за формою згідно із Додатком № 1 до Договору. Кількість боржників: 4140 (а.с. 18). За відступлення права Вимоги Фактор сплатив Клієнту суму у розмірі 10 200 233,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 6041 від 28.03.2024 року (а.с. 21). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року та Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року (в частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір № 22036000067412 від 21.06.2018 року укладений між сторонами в паперовій формі шляхом його підписання сторонами. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умови. Факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постановах Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц. В межах даної справи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлені ТОВ «Цикл Фінанс», яке набуло право вимоги щодо [PERSON] на підставі Договору факторингу, укладеного із Первісним кредитором АТ «Банк Кредит Дніпро». Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язання може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором). Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 наведені кваліфікуючі ознаки договору факторингу, а саме договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. На підтвердження позовних вимог позивач ТОВ «Цикл Фіанс» надав суду належним чином завірені копії наступних документів: Договір факторингу № 28/03/24 року, укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ «Банк кредит Дніпро», Акт приймання - передачі прав Вимоги за Договором факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року, Витяг з Реєстру Боржників від 28.03.2024, який є Додатком 1 до Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року; Акт приймання - передачі Реєстру Боржників від 28.03.2024 до Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 року, платіжну інструкцію № 6041 від 28.03.2024 про сплату фінансування за Договором факторингу, що підтверджують факт переходу до Позивача право грошової вимоги до Відповідача. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Кредитний договір № 22036000067412 від 21.06.2018 року укладений між сторонами в письмовій формі шляхом його підписання сторонами, що відповідає вимогам, передбаченим статтями 207, 208, 1055 Цивільного кодексу України, відповідач отримала суму кредиту, отже в неї виник обов`язок з повернення отриманих коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також процентів за користування ними. Графіком платежів до Кредитного договору визначена періодичність, сума погашення та черговість оплати Позичальником заборгованості за кредитним договором, що включає погашення заборгованості за тілом кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами. Відповідач свої зобов`язання за договором в повному обсязі не виконала, сплативши за період з 21.06.2018 по 27.03.2024 в рахунок погашення тіла кредиту 9 645,55 грн., процентів за користування кредитними коштами 27,65 гривень, комісії за обслуговування кредитної заборгованості 6 832,8 грн. Щодо нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами в сумі 18 900,00 грн, суд виходить із такого. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, просив стягнути заборгованість за відсотками у сумі 1 450,10 грн., які були нараховані за період з 21.06.2018 по 27.03.2024. Одночасно з тим, як вбачається з матеріалів справи кредитний договір укладено на період з 21.06.2018 строком на 24 місяці, зі строком повернення кредиту 21.06.2020. Відповідно до Графіку платежів та розрахунку заборгованості за період з 21.06.2018 по 21.06.2020 розмір нарахованих відсотків в межах строку кредитування становить 1 477,38 гривень, Позичальник сплатила в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами 27,65 грн. Відтак, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме в межах строку кредитування за період з 21.06.2018 по 21.06.2020 у сумі 1 449,73 грн (1477,38 грн 27,65 грн). У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 22.06.2020 року по 27.03.2024 року слід відмовити, оскільки нарахування таких процентів проведено поза межами встановленого договором строку кредитування. Щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від суми кредиту у сумі 5 124,6 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит) Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості Разом з тим, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Крім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними щодо недопущення включення до умов договору про споживче кредитування несправедливих для споживача умов. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 суд дійшов до висновку, що оскільки «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» Відповідно до умов кредитного договору у даній справі Кредитодавець нараховує щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від суми кредиту. У Графіку платежів зазначено, що розрахунково касове обслуговування кредиту становить 13 665,8 гривень, інші послуги банку - 5 024,16 грн., у розрахунку заборгованості розмір нарахованої комісії за обслуговування кредиту складає 11 957,4 грн., з яких відповідач сплатила 6 832,8 гривень. В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачем та за які ним встановлена комісія за обслуговування кредиту. Також не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем відповідних додаткових послуг, за які має бути сплачена комісія. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що положення умов кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, інші послуги банку) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення, то наслідком визнання умов кредитного договору нікчемними є перерахунок відповідної заборгованості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц Так, відповідач сплатила на виконання умов кредитного договору 6 832,8 гривень, які були зараховані в рахунок оплати комісії за управління та обслуговування кредитом. Оскільки вимоги щодо сплати комісії в силу вимог закону є недійсними, то сплата комісії має бути зарахована в рахунок погашення кредиту та процентів за користування ним. Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Відповідно до частини першої статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сплачена відповідачем комісія за управління та обслуговування кредиту у сумі 6 832,8 гривень, має бути зараховані в рахунок оплати заборгованості за кредитним договором, а саме в рахунок погашення процентів за користування кредитом за період з 21.06.2018 року по 21.06.2020 року у сумі 1 449,73 гривень, та основної суми боргу у сумі 5 383,07 гривень. Відтак, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 3 951,54 гривень (9 334,61 грн 5 383,07 грн). Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» суму заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 951,54 гривень, що становить 24,84 % пред`явлених позовних вимог (3 951,54 грн / 15 909,31 грн х 100 %). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 422,4 гривень та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 5 000 гривень. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог частково з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 601,72 грн. (2 422,40 грн х 24,84 %). Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до частини восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, разом із позовною заявою позивач надав докази судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що мають бути сплачені, у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а саме Договір про надання правової допомоги № 43453613 від 02.01.2025 року, укладений між ТОВ «Цикл Фінанс» та Адвокатом Кеню Денисом Васильовичем (а.с. 16); Додаткову угоду № 22036000067412 від 21.07.2025 (а.с. 17), Акт 22036000067412 про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги) адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 21.07.2025 (а.с. 9); Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кеню Д.В. до Договору про надання правової допомоги № 43453613 від 02.01.2025 (а.с. 14). З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 5 000 гривень підтверджені належними та допустимими доказами, клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача на адресу суду не надходило, тому такі судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1 242,00 гривень (5 000 грн х 24,84 %).

Outcome: partial