Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

виклад позиції позивача: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань за кредитним договором № 159625 від 06.11.2024 (далі - Кредитний договір) на суму 47059.00 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 06 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Креді Плюс» та [PERSON] уклали кредитний договір № 159625. Відповідач, діючи свідомо та добровільно, без будь-якого примусу чи тиску, виявила намір отримати кредитні кошти, після чого ознайомилася з індивідуальною частиною, графіком платежів за першим траншем, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Кредитного договору, Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Кредитодавця, а також іншою інформацією необхідною для прийняття нею свідомого рішення про укладення Кредитного Договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/ Під час реєстрації, відповідно до встановленого порядку та інструкцій, Відповідач пройшла процедури встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення Кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію та верифікацію позичальника на підставі отриманих від неї відомостей та документів. Позичальник приєднався до публічної частини, прийняла умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний Кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини. На виконання умов Кредитного договору, 06 листопада 2024 року Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] -ХХХХ-2708 відповідача, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача: 16 квітня 2025 року первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 16042025 (далі Договір факторингу 1) згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу 1 «Право вимоги» означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно п. 1.5. Договору факторингу 1 «Реєстр прав вимог» - означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку №1 до цього Договору. Пунктом 2.1. Договору факторингу 1 встановлено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу 1 погоджено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру, по формі встановленій у відповідних Додатках. Таким чином, відповідно до Реєстру прав вимог № 3 від 04.06.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі № 3 від 04.06.2025 до Договору факторингу 1, до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором: відповідач під час укладення Кредитного договору ознайомилася з його текстом та змістом, зокрема з графіком щомісячних платежів за Кредитним договором та Паспортом споживчого кредиту, жодних заперечень щодо уточнення або зміни викладення умов Кредитного договору відповідачем не висловлювалося, а також вона погодилася, що зміст Кредитного договору не порушує її законних прав та інтересів, що підтверджується її підписом. Нарахування відсотків за Кредитним договором здійснювалося виключно первісним кредитором. Підготовлений ним розрахунок заборгованості долучено до позовної заяви. Сума заборгованості, право вимоги щодо якої було відступлено позивачу, відображена у Реєстрі прав вимоги № 3 від 04 червня 2025 року, що додається до матеріалів справи. Згідно з умовами Кредитного договору відповідач зобов`язувалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не повертає наданий їй кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи витрати, які складають 9422,40 грн: - судовий збір: 2422,40 грн та - витрати на професійну правничу допомогу: 7000,00 грн. Витрати на професійну правничу складаються із: - вивчення матеріалів справи: 2 год - 1000,00 грн; - складання адвокатського запиту: 1 год. - 500.00 грн; - складання клопотання про витребування доказів: 1 год. - 500 грн; - складання позовної заяви: 2 год - 5000,00 грн. Зазначений попередній розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати понесені із зверненням позивача за наданням правничої допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, Додаткової угоди № 25770875888 від 11.09.2025 та Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025. Представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі, позов задоволити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №159625 від 06.11.2024 в сумі 64135.71 грн та судові витрати в сумі 9422.40 грн: судовий збір 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу: 7000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 26 грудня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання о 09.00 год 16 січня 2026 року. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника позивача. 19 січня 2026 року від представника відповідача через ЕС надійшов відзив на позов. В якому на спростування заявлених вимог зазначено, що відповідач, хотіла отримати кошти в кредит на умовах 0,01% річних. На сайті здійснення договору великим шрифтом мигали «0,01% річних», проте в договорі, який прийшов на електронну пошту після підписання кредитного договору були вже інші цифри. З такими відсотками відповідачка не погодилась і звернулась по телефону до позивача, де їй сказали, що нічим не допоможуть, бо її борг продано іншій фірмі і що з нею мають зв`язатися для надання реквізитів для оплати. Проте повідомлення від іншої фірми, яка викупила борг так і не прийшло і лише через позовну заяву відповідач дізналась про те, кому було продано борг. Таким чином наміру не сплатити кредит у відповідача не було. Позивачем жодним чином не підтверджено (наприклад, не додано копію цінного листа з описом вкладення), що він звертався до відповідачки з повідомленням про надання банківських реквізитів і повернення боргу саме йому Відповідач заперечує укладання кредитного договору на умовах визначених в примірнику позивача, адже відсутні докази укладання кредитного договору саме у наданій позивачем редакції. Вважає, що позивач свідомо ввів в оману відповідачку щодо відсоткової ставки, оскільки керування сайтом та зміна інформації на сайті залежить виключно від дії позивача і відповідно таку інформацію можна змінювати декілька разів на день, за бажанням. І коли відповідач не погодилась із тією відсотковою ставкою, що замість 0,01 в договорі, що прийшов на електронну пошту, то працівники кредитодавця не погодились приймати кошти назад і повідомили, що це їх кредит, але вони його продали. Зазначає, що позивач свідомо повівся недобросовісно, коли не повідомив відповідачку про реквізити для оплати боргу та зміну сторони кредитора. Також у справі № 342/180/17 Верховний суд України висловлює думку про наступне: правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, і щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Згідно статті 10 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець зобов`язаний, використовуючи свої професійні можливості, оцінити кредитоспроможність споживача, враховуючи, зокрема, строк, на який надається споживчий кредит, суму кредиту, доходи споживача, мету отримання кредиту, а також інформацію щодо виконання споживачем зобов`язань за кредитними операціями, включаючи зобов`язання перед іншими кредитодавцями. Оцінка кредитоспроможності споживача здійснюється на підставі достатньої інформації, отриманої від споживача, та, за необхідності, на основі інформації, законно отриманої з інших джерел. Позивач цього не здійснив. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття закону «Про захист прав споживачів» та закону «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем(банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Звертає увагу на основоположний принцип добросовісності (п. 6 ст. 3 ЦК України) певного стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Також вважає, що заявлені витрати на правову допомогу позивача завищені, оскільки такі позови для нього є однотипними, тому просила зменшити їх до 1000 грн, у разі задоволення позову (повного чи часткового). Крім цього, просила суд прийняти до уваги стан війни в Україні, як обставину, що значною мірою вплинула на платоспроможність відповідачки і просила не враховувати відсотки, пеню, штрафні санкції, оскільки саме через військовий стан відповідач не змогла вирішити питання із погашення кредиту. Просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Розглядати справу без участі відповідача та без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає частково в розмірі лише тіла кредиту, без відсотків. не проти заочного рішення суду. 26 січня 2026 року від представника відповідача через ЕС надійшла відповідь на відзив, де спростовані обставини викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Встановлені судом обставини. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Висновки суду. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що 06 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансов компанія «Креді Плюс» та [PERSON] уклали кредитний договір № 159625. Відповідач, діючи свідомо та добровільно, без будь-якого примусу чи тиску, виявила намір отримати кредитні кошти, після чого ознайомилася, з індивідуальною частиною, графіком платежів за першим траншем, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Кредитного договору, Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Кредитодавця, а також іншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення Кредитного Договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/ Під час реєстрації, відповідно до встановленого порядку та інструкцій, відповідач пройшла процедури встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення Кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію та верифікацію позичальника на підставі отриманих від нього відомостей та документів. Позичальник приєднався до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний Кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини. На виконання умов Кредитного договору, 06 листопада 2024 року Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] емітована на ім`я відповідача [PERSON] , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію Первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів, платіжною інструкцією у сумі 40000,15 грн та довідкою про рух коштів по рахунку. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача :16 квітня 2025 року первісний кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 16042025 (далі Договір факторингу 1) згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу 1 «Право вимоги» означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно п. 1.5. Договору факторингу 1 «Реєстр прав вимог» - означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку №1 до цього Договору. Пунктом 2.1. Договору факторингу 1 встановлено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу 1 погоджено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру, по формі встановленій у відповідних Додатках. Таким чином, відповідно до Реєстру прав вимог № 3 від 04.06.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі № 3 від 04.06.2025 до Договору факторингу 1, до Позивача перейшло право вимоги до відповідача. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором: відповідач під час укладення Кредитного договору ознайомилася з його текстом та змістом, зокрема з графіком щомісячних платежів за Кредитним договором та Паспортом споживчого кредиту, жодних заперечень щодо уточнення або зміни викладення умов Кредитного договору відповідачем не висловлювалося, а також вона погодилася, що зміст Кредитного договору не порушує її законних прав та інтересів, що підтверджується її підписом. Нарахування відсотків за Кредитним договором здійснювалося виключно первісним кредитором. Підготовлений ним розрахунок заборгованості долучено до позовної заяви. Сума заборгованості, право вимоги щодо якої було відступлено позивачу, відображена у Реєстрі прав вимоги № 3 від 04 червня 2025 року, що додається до матеріалів справи. Згідно з умовами Кредитного договору відповідач зобов`язувалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не повертає наданий їй кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики та кредитним договором, врегульовані ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання; є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, тощо визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони Домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо Законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо -якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму/договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року справа №732/670/19, від 23 березня 2020 року справа №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року справа №127/33824/19. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія с прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). Вимогами ст. 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останньої підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та ніким не спростований, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованості, що утворилась за Договором №159625 від 06 листопада 2024 року в розмірі 64135.71 грн. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи витрати, які складають 9422,40 грн: судовий збір - 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 7000,00 грн. Витрати на професійну правничу складаються із: вивчення матеріалів справи: 2 год - 1000,00 грн; складання адвокатського запиту: 1 год. - 500.00 грн; складання клопотання про витребування доказів: 1 год. - 500 грн; складання позовної заяви: 2 год - 5000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Соломко О.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС№7073/10 від 19 жовтня 2018 року, надано довіреність від 09 вересня 2025 року, яким підтверджуються повноваження на представлення інтересів позивача, Договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, Додаткову угоду № 25770875888 від 11 вересня 2025 року та Акт прийому - передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025. Враховуючи викладене, з огляду на задоволення позовних вимог, заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідачем щодо розміру наданих послуг та складним її матеріальним становищем (стан війни), оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, перевіривши їх необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правничої допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи суть спору та причини виникнення такого, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог представника позивача щодо надання правничої допомоги. За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн, що є співмірними з предметом спору та складністю справи. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2422.40 грн.

Outcome: partial