Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

13 січня 2026 року [PERSON] в особі представника адвоката Шачіної Н.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який зареєстровано між сторонами 07 листопада 2023 року у Солом`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідний актовий запис №2346. Представником позивача вказано, що від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначено, що сімейне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, різні погляди на життя. Позивач перебуває на військовій службі у Збройних силах України, у зв`язку з чим змушений проживати у різних містах України та через що подружжя віддалились одне від одного, оскільки відповідач не бажає переїжджати з дитиною по місцю проживання позивача. Відтак, сторони припинили подружні відносини, проживають окремо одне від одного, фактично сім`я розпалась та шлюб носить формальний характер. За таких обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить його інтересам (а.с.1-2). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 23 березня 2026 року о 09 год. 00 хв. (а.с.17). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шачіна Н.М. про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, кожен окремо (а.с.19,20,22), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавали. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій 23 березня 2026 року представником позивача адвокатом Шачіною Н.М. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», остання зазначила, що жодних змін на краще у відносинах між сторонами не відбулося, а відтак позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, прохає суд їх задовольнити та розірвати шлюб, а також прохала провести розгляд справи без участі позивача та його представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.23-24). При цьому, інших заяв з процесуальних питань, зокрема, заяви про відкладення розгляду справи, відмови від позову чи залишення позову без розгляду від позивача до суду не надходило. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином (а.с.19 зворотня сторона,21.) При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала, правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Згідно ч.8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача [PERSON] , викладену ним в позовній заяві та в додатковій заяві, поданій до суду його представником, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 07 листопада 2023 року у Солом`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 07 листопада 2023 року складено відповідний актовий запис №2346 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5) З письмових пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що сімейне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, різні погляди на життя. Подружжя проживає окремо один від одного, сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, фактично сім`я розпалась. При цьому, позивач вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим (а.с.1-26,6,7,10,23-24). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надала, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечувала. Таким чином, на переконання суду, відповідач [PERSON] вищезазначені обставини у справі не оспорювала, фактично їх визнала, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач [PERSON] за змістом позову та додаткової заяви, поданої до суду його представником, прохав позов задовольнити, наполягав на розірванні шлюбу, фактично заперечував проти надання подружжю строку для примирення (а.с.1-2,23-24). Відповідач [PERSON] клопотань про надання подружжю строку для примирення не заявляла. За таких обставин суд вважає, що сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини. Спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та поділ спільного майна подружжя на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу не змінювала своє дошлюбне прізвище (а.с.4). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище «[PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved