Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

20 січня 2026 року ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник [PERSON] , до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та часткове звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.01.2020, справа №398/3924/19, було стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Судовий наказ він не отримував оскільки після розірвання шлюбу за місцем реєстрації не проживає. На момент винесення судового наказу позивач був батьком [PERSON] , [INFO] , від попереднього шлюбу, який перебував на його утриманні. За наявності двох дітей справедливим розміром аліментів, які повинні стягуватися судом на користь [PERSON] є 1/6 частина його доходу. 04.09.2025 на його адресу надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів. На сьогоднішній день на його утриманні перебуває син від попереднього шлюбу [PERSON] , дружина [PERSON] , яка не працює, її малолітня дитина від попереднього шлюбу [PERSON] , мати позивача [PERSON] , яка є пенсіонеркою та внутрішньо-переміщеною особою. Державна виконавча служба стягує 50% із всього доходу [PERSON] , що ставить родину позивача в складне матеріальне становище. Ухвалою судді від 11.11.2025, справа №398/3924/19, позивачу було відмовлено у перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами у зв`язку з пропуском трирічного строку. Окремо звертає увагу, що відповідач звернулася до органів ДВС протягом майже п`яти років після винесення судового наказу. Враховуючи наданий ДВС розрахунок, загальна сума заборгованості нарахована з 12.02.2020 по 01.07.2025 за часткою 1/4 та становить 714247,80 грн., проте при застосуванні 1/6 частки розміру аліментів, заборгованість мала би становити 476165,20 грн., це означає, що заборгованість була завищена на 238082,60 грн. У зв`язку з цим просить зменшити стягуваний з нього розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частку від його доходів, та зменшити розмір заборгованості до 476165,20 грн. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.01.2026 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 03.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що незважаючи на наявність судового наказу відповідач протягом п`яти років не брав жодної участі у фінансовому забезпеченні дитини та не сплачував аліменти. Лише в 2025 році, коли у дитини виникли проблеми зі здоров`ям, які потребують значних фінансових витрат, вона звернулася до органів ДВС для примусового стягнення аліментів. Крім цього, швидке зростання цін на продукти, подорожчання одягу та взуття, збільшення вартості шкільного приладдя, зайняття у спортивній секції, а також організація дозвілля на розвиток дитини, складаються витрати близько 25000 грн. на місяць. Вона самостійно не може забезпечити дитину усім необхідним. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволені позову. 23.02.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначає, судовий наказ направлявся позивачу на адресу зареєстрованого місця його проживання, а тому твердження про неотримання судового наказу через неправильну адресу є необґрунтованим. Під час подання заяви про видачу судового наказу, обов`язку повідомляти суд про інших дітей у заявника не має. Крім того, позивач як платник аліментів мав право протягом 5 робочих днів після вручення судового наказу подати заяву про його скасування, зазначивши обставину наявності іншої дитини. Зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 через наявність іншої дитини, є фактичним оскарженням законності самого наказу, а не зміною обставин у розумінні ст. 192 СК України. Судовий наказ про стягнення аліментів може бути пред`явлений протягом усього строку, на який присуджені аліменти, а тому після погіршення стану здоров`я дитини 2025 році вона звернулася до органів ДВС. Позивач посилається на складне матеріальне становище, однак доказів погіршення матеріального становища з 2020 року не надає, а добровільно взяті зобов`язання щодо утримання членів сім`ї нинішньої дружини не можуть переважати над законним обов`язком утримувати власних дітей. Водночас відповідач самостійно утримує сина, покриваючі всі його потреби. Вона також доглядає за батьками похилого віку, мати має 3 групу інвалідності, батько перебував у реанімації. Попри це, відповідач працює і жодного разу не посилалася на власні труднощі, як на підставу для будь яких послаблень. У зв`язку з викладеним просить у задоволені позову відмовити повністю. 27.02.2026 від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона зазначає, що судовий наказ направлявся позивачу за місцем його реєстрації, де він не проживав, що було достеменно відомо відповідачці, а тому твердження про ухилення [PERSON] від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню неповнолітнього сина є суперечливим та недостовірним. У зв`язку з поданням судового наказу та наявністю заборгованості за попередні п`ять років, з [PERSON] стягується 50% всього доходу (заробітку), що ставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище. Крім того, відповідачка протягом всього часу окремого проживання перешкоджала позивачу у спілкуванні з сином, блокувала номер телефону, а тому у нього була відсутня можливість зв`язатися як з відповідачкою, так і з сином, а відправлені засобами поштового зв`язку подарунки для дитини відповідач повертала без обґрунтування причин такого повернення. Про існування судового наказу позивач дізнався лише після ознайомлення його представника з матеріалами справи в суді, а отже пропуск строку з його вини є безпідставним. На момент видачі судового наказу, позивач вже мав двох дітей, однак судом ця обставина не враховувалась. Доводи відповідачки про відсутність «нових обставин» є помилковими, у даному випадку мова йде не про погіршення матеріального стану після 2020 року, а про те, що при видачі наказу сімейний стан позивача взагалі не був предметом дослідження. Щодо медичних довідок, то вони датуються періодом після подання документів до органів ДВС, отже вони не існували на момент видачі судового наказу та не можуть обґрунтовувати правомірність первісного визначення частки. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України [PERSON] проходить військову службу, тому відповідачка отримавши інформацію про наявність стабільного та регулярного доходу у позивача пред`явила судовий наказ для примусового виконання тільки у 2025 році. У зв`язку з викладеним просить позов задовольнити повністю. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини сторонами не оспорюються. Судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.01.2020, справа №398/3924/19, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2019 року і до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] (а.с.22). Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 08.09.2025 №283298, складеного державним виконавцем Олександрійського ВДВС, Загоренко В.В. має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] станом на 01.07.2025 у розмірі 714247,80 грн. (а.с.5). Відповідно до відмітки у паспорті серії [NUMBER] , позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-13). Позивач [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Дії Актового запису про народження, мати [PERSON] (а.с.15). Згідно з копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.09.2023 року (а.с.16). [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яка проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-19). Згідно з копією Довідки від 17.10.2014 № 3505-37 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до копії Постанови Олександрійського ВДВС від 04.09.2025, ВП № 79015402, державним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інших доходи боржника [PERSON] під час виконання судового наказу №398/3924/19, виданого 12.02.2020 про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , який народився [INFO] . Борг станом на 01.07.2025 рік становить 714247,80 грн. (а.с.24). Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 11.11.2025, справа №398/3924/19, [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами та скасуванні судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку (а.с.25-26). Також судом досліджено медичну документацію на ім`я [PERSON] (а.с.50-54). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 ст. 182 СК України). У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Як вбачається із матеріалів справи, позивач як на підставу для зменшення розміру аліментів, присуджених судом на користь відповідачки на утримання сина, посилається на те, що на його утриманні перебуває син від попереднього шлюбу, має непрацюючу дружину та малолітню дитину дружини, а також з ним проживає його мати інвалід. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового рішення про стягнення аліментів на користь відповідачки суттєво змінились обставини, які не дають змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Також позивачем не надано доказів зміни його матеріального стану, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному судом раніше розмірі. Матеріали справи не містять доказів про доходи позивача. Суд враховує, що з часу винесення судового наказу про стягнення з позивача аліментів в останнього дійсно змінився сімейний стан, однак сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу та наявність іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від іншого шлюбу. Зміна у зв`язку з такою обставиною матеріального становища платника аліментів, як підстава для зменшення стягуваних аліментів, повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на неспроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі і ця обставина підлягає належному доказуванню. Суд також констатує той факт, що перебування на його утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження, від попереднього шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Посилання представника позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів на те, що у позивача перебуває на утриманні матір, яка є інвалідом, судом відхиляються, оскільки остання отримує дохід у вигляді пенсії, а доказів про те, що його матеріальний стан у зв`язку з цим погіршився суду надано не було, як і не було надано доказів, що мати перебуває на утриманні позивача та потребує від нього матеріальної допомоги, а також що він є єдиною дитиною в сім`ї, в зв`язку з чим обов`язок догляду та матеріального забезпечення його матері лежить саме на ньому. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, стороною позивача суду не надано. Також не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи, що обставини позовних вимог про зменшення розміру аліментів не знайшли свого підтвердження, а позивач посилаючись на цю підставу просить зменшити розмір заборгованості по сплаті аліментів, суд не вбачає підстав для здійснення її перерахунку. За таких обставин, з урахуванням того, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Щодо судового збору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14.-730цс19), вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 вказаного Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 зазначеного Закону. Таким чином, подана позивачем заява про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та часткове звільнення від сплати аліментів, жодним чином не стосується порушення права щодо соціального захисту заявника, як учасника бойових дій, а тому і підстави для звільнення його від сплати судового збору відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволені позову, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved