Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», який обґрунтовано тим, що 05.03.2021 між сторонами укладено заяву-договір № 1420384-113. За умовами п. 1 р. 1 якого позичальник просив надати йому кредит на власні потреби, шляхом перерахування суми кредиту на його поточний рахунок № [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК»,в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на таких умовах: сума кредиту-149902,10 грн.; строк кредиту-48 місяців; проценти за користування кредитом- 0,01 % річних; комісія за обслуговування кредиту- 4,9 % щомісячно. [PERSON] акцептував публічну пропозицію позивача, яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua, на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до них. Погодився з тим, що він зобов`язаний повертати кредит щомісячно згідно графіку платежів згідно додатку № 1 до кредитного договору, що є її невід`ємною частиною. Зазначає, що платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в додатку № 1 до заяви-договору. [PERSON] ознайомлений зі змістом заяви-договору, договором з усіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови заяви-договору та самого договору є зрозумілими для позичальника, є обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. Враховуючи п. 5.7 кредитного договору [PERSON] підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Заява-договір набула чинності з моменту її підписання сторонами і діє до повного виконання клієнтом і банком своїх зобов`язань за нею. Кредитні кошти [PERSON] надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак відповідач перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Станом на 20.11.2024 заборгованість за заявою-договором № 1420384-113 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 05.03.2021 становить 131239,13 грн. що складається із 87512,97 грн.-простроченої заборгованість по тілу кредиту; 43726,16 грн.-заборгованості по прострочені комісії. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути із [PERSON] суму заборгованості за договором № 1420384-113 від 05.03.2021 у розмірі 131239,13 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 25.12.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.01.2025 до суду надійшло клопотання [PERSON] про відкладення розгляду цивільної справи з підстав звернення за безоплатною вторинною правничою допомогою. 04.02.2025, 04.03.2025 надійшли клопотання представника відповідача-адвоката Балкового Р.Л. про відкладення розгляду справи. 12.03.2025 до суду надійшла позовна заява представника-адвоката Балкового Р.Л. в інтересах [PERSON] , у якій із посиланням на ч. 1 ст. 193 ЦПК зазначає, що відповідач має право подати зустрічний позов у строк для подання відзиву. В обґрунтування якого зазначає, що згідно заяви-договору 2512954-113 від 12.11.2021 [PERSON] отримав від кредитодавця АТ «ТАСКОМБАНК» 160000,00 грн. в якості кредитних коштів. Так відповідно пункту 1.2.9 заяви-договору за користування кредитом [PERSON] сплачує 0,01% річних. Пунктом 1.2.9.1. встановлено, що така процентна ставка є фіксованою, і застосовується на весь строк кредиту. Окрім цього, комісія за обслуговування складає 2,5% щомісячно, від суми кредиту. Тобто 4000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2512954-113 від 12.11.2021 станом на 19.11.2024 [PERSON] сплатив 66676,09 грн. тіла кредиту (з них 20.09 сплачено за користування). Сплатив 48650,32 грн. комісії за обслуговування. І заборгованість відповідно вказаного розрахунку складає: 113315,91 грн. по тілу кредиту, 15349,68 грн. по комісії. Представник [PERSON] , адвокат Балковий Р.Л. зазначає, що при детальному аналізі вказаного розрахунку, і виписці по особовому рахунку по кредитному договору № 2512954-113 вбачається безпідставне збільшення тіла кредиту. Так, в за період 07.07.2022-10.07.2022 було збільшено тіло кредиту з 145208,53 грн. до 161208,53 грн. Тобто, таким чином тіло кредиту збільшилось на 16000,00 грн. І навіть збільшилось відносно початкового показника в розмірі 160000,00 грн. Згідно виписки по особовому рахунку по кредитному договору № 2512954-113 збільшення тіла кредиту обумовлено капіталізацією заборгованості за кредитним договором. Однак, кредитодавцем не надано жодних додаткових угод із [PERSON] , які б обумовлювали таку капіталізацію, а сама заява-договір № 2512954-113 від 12.11.2021 умов щодо капіталізації заборгованості не містить. Таким чином, кредитодавець за рахунок кредитних коштів самостійно і безпідставно збільшив тіло кредиту. Вказані дії в першу чергу тягнуть за собою збільшення платежів, базою для нарахування яких є тіло кредиту, збільшення строку виплати кредиту, так як відповідно пункту 1.6. заяви-договору платежі здійснюються з застосування ануітетної схеми погашення (однакові суми платежів в кожному розрахунковому періоді протягом усього строку кредитування.) Тобто, представник первісного відповідача вважає, що безпідставно збільшивши тіло кредиту, і не змінивши розмір платежів за кредитним договором кредитодавець по суті намагається стягнути неправомірно отриману вигоду із [PERSON] . В матеріалах справи також відсутні будь які повідомлення кредитодавця, щодо капіталізації заборгованості. У зв`язку із тим, що така капіталізація є безпідставною, вона не обумовлена ані договором, ані паспортом споживчого кредиту «Зручна готівка Максимум», ані чинним законодавством. Вважає, що подібними діями [PERSON] було завдано шкоди, і такі дії є істотними порушенням умов заяви-договору № 2512954-113 від 12.11.2021 з боку кредитодавця. Представник [PERSON] також заперечує з приводу сплати останнім комісії за обслуговування в розмірі 2,5 %. Як було зазначено вище, згідно п. 1.4 заяви-договору на надання споживчого кредиту № 2512954-113 від 12.11.2021 комісія за обслуговування кредиту становить 2,5% і дорівнює 4000,00 грн. щомісячно. Так, відповідно до розрахунку заборгованості виходить, що [PERSON] , в середньому сплачував по тілу кредиту 3000,00 грн. (розрахунок платежів за кредитом нам як стороні наданий не був). Просив позовні вимоги [PERSON] задовільнити в повному обсязі. Застосувати наслідки недійсності правочину до п. 1.4 заяви-договору № 2512954-113 від 12.11.2021. Зобов`язати відповідача (первісного позивача) Акціонерне товариство «ТАКСОМБАНК» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] з урахуванням нікчемності п. 1.4. заяви-договору № 2512954-113 від 12.11.2021. 25.11.2025 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНКА» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, об`єднавши їх в одне провадження, призначивши підготовче судове засідання. 23.12.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі № 314/5568/24 за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, та постановлено призначити справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. ч. 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 викладена правова позиція, яка зводиться до того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між сторонами банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції станом на час підписання відповідачем анкети-заяви), в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. Тобто, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору. Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи, те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення суми непогашення тіла кредиту у розмірі 87512,97 грн. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Тому у цій частині позову слід відмовити. Крім того, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за отриманими коштами виконав не у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальній сумі 87512,97 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину слід відмовити із тих підстав, що його вимоги не стосуються предмету спору, зокрема має місце на посилання договору, що не стосується матеріалів справи. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2131,71 грн.

Outcome: partial