Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, посилаючись на те, що 29 грудня 2017 року між сторонами зареєстровано шлюб. У період перебування у шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що на теперішній час у позивача відсутні спільні інтереси з відповідачем, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємо порозуміння. З травня 2019 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети та різні плани на майбутнє. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу саме в такий спосіб відсутні, спорів про поділ майна між сторонами на момент подачі позовної заяви немає. Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Сьора О.М., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась. Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України суд, разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 2017 року Відділом ЗАЦС м. Петропавловська-Камчатського Агентства запису актів цивільного стану та архівної справи Камчатського краю зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1830. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Щодо дійсності свідоцтва про шлюб, виданого на території російської федерації. До матеріалів справи долучено свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] , видане органом РАЦС м. Петропавловська-Камчатського, разом із засвідченим Бюро перекладів «Картуш», в особі ФОП [PERSON] , перекладом українською мовою. Верховний Суд у постанові від 29.11.2023 у справі № 202/4449/22 (провадження № 61-4479св23) дійшов правового висновку, що: документи, видані на території російської федерації, які підтверджують акти цивільного стану, приймаються судами України без необхідності легалізації або апостилювання, якщо такі документи подавалися на території України й до 24.02.2022 не вимагали спеціального посвідчення. Також Верховний Суд зазначив, що таке свідоцтво може бути прийняте як належний і допустимий доказ укладення шлюбу, і його походження не є підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу. Отже, суд приймає надане позивачкою свідоцтво як належний доказ факту реєстрації шлюбу. Від шлюбу сторони мають доньку, [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження №304, серії [NUMBER] . На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені. Спору про майно, що перебуває у спільній власності подружжя, та місця проживання дитини подружжя на момент розгляду справи між сторонами немає. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по справі у вигляді судового збору. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved