Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» три відсотки річних за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 18 773,72 грн. та інфляційні витрати за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 61 948,05 грн, витрати по сплаті судового збору. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2011 року. Ухвалою суду від 12.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторонам був наданий час для подання письмових заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, письмового відзиву на позов не подав, заяви чи клопотань по суті позовних вимог чи з процесуальних питань не надав, що відповідно до ст. 280 ЦПК України в сукупності є підставою для заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, згідно з яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № CNL200/425/2006 від 01.12.2006 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповнення до вказаного договору, тощо, що є невід`ємними його частинами. З вільного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-314/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП «Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП «Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 131 830,95 грн., 1318 грн. судового збору і 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення слухання справи. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2012 року у справі № 0808/4515/2012 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства ОТП Банк Регіональне відділення в м. Запоріжжя, третя особа [PERSON] , про визнання припиненим договору поруки в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06.02.2013 року по цивільній справі № 0808/4515/2012 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2012 року у цій справі скасовано, ухвалено нове рішення, визнано припиненим з 02.03.2009 року договір поруки № CGCNL-200/425/2006, укладений 01.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] . Державним виконавцем Лівобережного ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 52549778 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 131 830, 95 грн., 1318 грн. судового збору і 120 грн. за інформаційно- технічне забезпечення слухання справи. 26.07.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 07/2024/1-РА про відступлення права вимоги за Кредитним договором № CNL200/425/2006 від 01.12.2006 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» перейшли всі права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо права вимоги до боржників за Кредитним договором № CNL200/425/2006 від 01.12.2006 року. З вільного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2025 року замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» (ЄДРПОУ 44544575) у виконавчому провадженні № 52549778 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за Кредитним договором № CNL200/425/2006 від 01.12.2006 року». Постановою головного державного виконавця від 02.06.2025 року замінено стягувача з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» у виконавчому провадженні № 52549778. 16.06.2025 року на рахунок позивача ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» надійшли кошти в розмірі 133 159,86 грн. стягнуті в рамках виконавчого провадження № 52549778, тобто грошові кошти надійшли більш ніж через тринадцять років від дати встановлення судовим рішенням боргового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою в розумінні ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні витрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем судового рішення, позивач користуючись правом встановленим ст. 625 ЦПК України, нарахував за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем надано розрахунок суми 3 % річних та суми інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, у відповідності до яких позивачем нараховано 3 % річних у сумі 18 773,72 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 61 948,05 грн. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18), від 04.06.2019 року по справі № 916/190/18 (провадження № 12- 302гс18). Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц, оскільки внаслідок невиконання боржником основного зобов`язання, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних витрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим, таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, викладеними у постановах від 10 квітня 2018 року по справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року по справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року по справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року по справах № 905/2324/17 та № 922/175/18 про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За наведених обставин та правових норм, а також враховуючи положення Закону України № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби», пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції Закону України № 2923- IX від 23.02.2023), суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань слід задовольнити. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. На підтвердження понесених витрат надані наступні докази: копія довіреності від 01.11.2024, копія свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю № 1281, акт виконаних робіт № 14 від 05.12.2025 року на суму 3000 грн. З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в частині стягнення заборгованості позовні вимоги ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved