Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про скасування заборгованості у розмірі 48 994,67 гривень. В позовній заяві вказала, що 29 грудня 2020 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №SAMDNWFC00065076466 та відкрито банківську картку із встановленням кредитного ліміту. У позивачки перед відповідачем виникла заборгованість в розмірі 11 098,23 гривень. У грудні 2023 року шахрайським способом, без згоди [PERSON] , кредитний ліміт на картці було збільшено та невідомими особами стягнуто 48 994,67 гривень. З даного приводу [PERSON] неодноразово зверталася в АТ КБ «ПриватБанк» та правоохоронні органи. По факту викрадення коштів з її кредитного рахунку Чортківським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024211110000310 від 03 серпня 2024 року за ч. 4 ст. 190 КК України. Вважає, що відповідач не забезпечив належного захисту її персональних даних та дії АТ КБ «ПриватБанк» до неї як клієнта банку, є недобросовісними, оскільки працівниками банку допущено незаконне, шахрайським способом збільшення кредитного ліміту та зняття кредитних коштів в загальній сумі 48 994,67гривень. Просить скасувати кредитну заборгованість за договором №SAMDNWFC00065076466 в розмірі 48 994,67 гривень, яка утворилася внаслідок несанкціонованих транзакцій та стягнути судові витрати. Представником відповідача Гнатишаком О. В. подано відзив, згідно з яким позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Зазначив, що із розгорнутої виписки по карті клієнта вбачається, що кошти в сумі 48 604,67 грн (з врахуванням 254,98 грн комісії) були перераховані 20-ма транзакціями через Приват24 [PERSON] на картку «А-Банку» [NUMBER], відтак АТ КБ «ПриватБанк» невідома особа одержувач-користувач картки «А-Банку». Завіреним примірником прінт-скріну робочої сторінки програмного комплексу щодо фіксації входу в Приват24 [PERSON] стверджується, що проходження авторизації в обліковому записі мало місце через нетиповий для клієнтки мобільний пристрій: PHONE M2006C3LG|REDMI ANDROID, 11 MOBILE 9D2C0672E781AA7A, коли типова для клієнтки модель телефону це REDMI NOTE 8T|XIAOMI, imei - 10CD1C2E669B22F1. Оспорювані видаткові операції супроводжувались підтвердженнями оспорюваних операцій через «IVR-дзвінки» (для підтвердження операції натисніть «1») та у Приват24 («підтверджую, ОК»), здійсненими [PERSON] . Про успішність та фактичність здійснення таких операцій свідчать коди авторизації у виписці по рахунку (прінт-скріну робочої сторінки програмного комплексу Банку щодо підтвердження платежів). Завіреним примірником робочої сторінки програмного комплексу Банку щодо фіксації зміни акаунту під логіном [PERSON] « [NUMBER] » стверджується, що за період з 19 липня 2024 року по 23 липня 2024 року не відображаються зміни паролю входу в акаунт Приват24 [PERSON] , відтак, зміни статичного пароля входу в обліковий запис не було. Представник відповідача звертає увагу, що здійснити вхід в Приват24 [PERSON] третіми особами без доступу до «фінансового» номеру телефону клієнта та без розголошення даних на вхід (пароль входу, підтвердження такого) не представляється можливим. За наведеного, слід врахувати, що при авторизації пристрою в мобільному додатку під логіном клієнта, особа перебуваючи в акаунті Приват24 останнього отримує повний доступ до функціоналу Приват24. В силу наведеного наявні підстави для висновку, що Банком не зафіксовано ні зміни фінансового номеру телефону клієнта, що використовується для входу до Приват24, ні зміни паролю входу до Приват24, що як невідома нікому інформація встановлюється клієнтом при першому вході, а після використовується для кожного входу разом із отримуваним одноразовим паролем входу, скануванням пальця чи обличчя, ні будь якого помилкового введення авторизаційних даних клієнта, які б не відповідали даним останнього. Про будь що із наведеного вище не заявлено клієнтом ні Банку, ні за мотивами позову. Наведене, на переконання Банку свідчить про те, що саме [PERSON] або за прямої згоди/доручення її довірена особа здійснювали видаткові операції, які після вирішили оспорити. Отже, факт транзакцій в період з 19.07.2024 по 23.07.2024 по картковому рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) клієнтки [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) знайшов своє підтвердження, з урахуванням причетності останньої до оспорюваних операцій зазначеного періоду, адже встановлено, що мали місце факти використання «фінансового» мобільного телефону клієнтки [NUMBER] при авторизації в мобільному додатку нетипового пристрою (M2006C3LG|REDMI, ідентифікатор імеі 9D2C0672E781AA7A) та підтвердження операцій по переказу коштів на картковий рахунок [NUMBER] «А-Банку». В судовому засіданні адвокат Квятковський Д. В. позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Рокетська С. В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні повністю, з наведених у відзиві підстав. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 29 грудня 2020 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № SAMDNWFC00065076466. Згідно з умовами цього договору позивачці встановлено кредитний ліміт на її банківську картку. З позовної заяви та пояснень сторони позивача вбачається, що без згоди [PERSON] кредитний ліміт на картці було збільшено та невідомими особами стягнуто 48 994,67 гривень. Перед несанкціонованим зняттям коштів, на телефонний номер [PERSON] декілька днів поспіль дзвонили з телефонного номера м. Києва. Вона хотіла відповісти, однак їй повідомлялося, що необхідно підтвердити «одиничку», тому вона відхиляла дзвінки. Потім вона наважилась і натиснула «одиничку» та виявилось, що телефонували з Приватбанку. В подальшому з`ясувалося, що її картка заблокована та з неї були зняти кошти, без її відома взято кредит і всі кредитні кошти переведені на карточку іншого банку. Вона звернулася у відділення АТ КБ «ПриватБанк» та пояснила ситуацію. Їй рекомендували звернутися в поліцію. Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахунком договору № SAMDNWFC00065076466 від 29.12.2020 за період з 19 липня 2024 року по 31 липня 2024 року двадцятьма транзакціями через Приват24 на картку «А-Банку» [NUMBER] було здійснено переказ коштів на загальну суму 48 994,67 гривень. Позивач стверджує, що вказані транзакції здійснені шахрайським способом та без її відому та дозволу. 02 серпня 2024 року [PERSON] з цього приводу звернулася з повідомленням про злочин в Чортківський РУП ГУНП в Тернопільській області та за даним фактом у Чортківському РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12024211110000310, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 03 серпня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому [PERSON] визнана потерпілою. Згідно повідомлення Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області №88798-2025 від 20.06.2025 досудове слідство в рамках кримінального провадження № 12024211110000310 від 03.08.2024 триває, здійснюються заходи щодо встановлення осіб причетних до вчинення даного злочину. Згідно Висновку службової перевірки по факту спірних транзакцій з карти клієнта [PERSON] (Подія №27969), затвердженого директором мікрорегіонального управління Якимів А. М. 02.04.2025, факт транзакцій в період з 19.07.2024 по 23.07.2024 по картковому рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) клієнтки [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) знайшов своє підтвердження, з урахуванням причетності останньої до оспорюваних операцій зазначеного періоду, адже встановлено, що мали місце факти використання «фінансового» мобільного телефону клієнтки [NUMBER] при авторизації в мобільному додатку нетипового пристрою (M2006C3LG|REDMI, ідентифікатор імеі 9D2C0672E781AA7A) та підтвердження операцій по переказу коштів на картковий рахунок [NUMBER] «А-Банку» з використанням «ivr-дзвінків» та «sms-повідомлень» через фінансовий номер [NUMBER] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Статтею 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. За положенням ст. 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно п. 1.27 ст. 1 зазначеного Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операційу разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13.09.2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20.11.2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та від 17.06.2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21). Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. Пунктом 8 розділу VI постанови правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 «Про затвердження Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», обов`язок емітента відновити залишок на рахунку клієнта передбачено лише у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу, тобто відповідно до п. 1.24. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу. Пункт 9 розділу VI зазначеного Положення звільняє користувача платіжного засобу від відповідальності за здійснення платіжних операцій, лише у випадку коли електронний платіжний засіб було використано без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Одночасно п. 5 розділу VI Положення покладає на користувача обов`язок контролювати рух коштів за своїм рахунком, а п. 6 розділу VI Положення розмежовує ризик та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувачем банку про втрату електронного платіжного засобу. Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року у справі № 522/22780/15. У відповідності до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Таким чином, аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Згідно з ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи ж відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, слід прийти до висновку про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку [PERSON] , у зв`язку із чим вони підлягають скасуванню як заборгованості по кредитному договору. З викладених вище обставин суд вважає, що банк покладені на нього обов`язки не виконав, чим порушив майнові права позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду в аналогічній цивільній справі № 673/1132/17 (провадження № 61-19561св19) від 15.04.2020, яка у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при вирішенні цієї справи. З огляду на те, що з картки АТ КБ «ПриватБанк», яка належить позивачу, здійснені перекази грошових коштів в період з 19.07.2024 року по 23 липня 2024 року, суд дійшов висновку про задоволення позову та скасування заборгованості за кредитним договором в сумі 48 994,67 гривень. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень, що стверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №29-1947945/1/С від 29 листопада 2024 року АТ «РВС БАНК».

Outcome: approved