Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та поділ майна. У позовній заяві покликається на ту обставину, що він проживав з [PERSON] однією сім`єю як чоловік і жінка більше 10 років, з січня 2013 року по травень 2023 року. На час їхнього спільного проживання ні він, ні [PERSON] не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі, були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, який в основному складався з його пенсії та заробітної плати, які він завжди віддавав відповідачці. Вони спільно вели домашнє господарство, мали взаємні, притаманні подружжю обов`язки. За час їхнього спільного проживання однією сім`єю вони турбувалися один про одного, допомагали один одному, будували своїх стосунки на почуттях взаємної любові та поваги, спільно здійснювали витрати та спільно купували майно. Так, вони 26.06.2015 року за їхні спільно зароблені кошти вони з [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Івановою Л.П. за реєстраційним номером № 1539, вони придбали у [PERSON] за 12891 грн. земельну ділянку, кадастровий номер 0710200000:01:002:5880 площею 0,0171 га за адресою [ADDRESS] . Також 26.06.2015 року за їхні спільно зароблені кошти вони з [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Івановою Л.П. за реєстраційним номером № 1536, вони придбали у [PERSON] за 82760 грн. квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. Зазначив, що по домовленості між ними на [PERSON] було оформлено частки квартири, а на нього частку квартири, хоча квартира купувалася в основному за його кошти. Після придбання квартири він власними силами зробив у ній ремонт. За спільні кошти ними було придбано меблі, побутову техніку та інші речі домашнього та господарського вжитку. Також у позовній заяві позивач вказує, що під час того, як вони проживали з [PERSON] , вони спільно обробляли земельні ділянки, вирощували на них овочі та продавали їх на ринку. Також він допомагав [PERSON] , у здійсненні нею підприємницької діяльності. Усю свою пенсію та зарплату він також віддавав [PERSON] , бо саме вона була розпорядником їхнього спільного сімейного бюджету. Більшу частину їхнього спільного проживання між ними були добрі стабільні стосунки, притаманні подружжю. Він підтримував [PERSON] , допомагав їй та дбав про неї. Разом їздили в гості до родичів, друзів. У травні 2023 року за наполяганням [PERSON] він подарував їй належну йому частку земельної ділянки кадастровий номер 0710200000:01:002:5880 площею 0,0171 га за адресою [ADDRESS] та належну йому частку кватири площею 38,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Відразу після цього стосунки між ним та [PERSON] зіпсувалися, вона заявила, що більше не хоче з ними жити і в кінці травня 2023 року вони розлучилися і стали проживати окремо. [PERSON] відмовилася добровільно поділити спільно нажите майно, у придбанні якого він брав активну участь. Оскільки разом із [PERSON] вони проживали разом однією сім`єю як подружжя з січня 2015 року по травень 2023 року, то вважає, що він має право на поділ майна, яке було набуте за час їх спільного проживання однією сім`єю. Просив суд встановити факт, що він, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період часу з січня 2013 року до другої половини травня 2023 року. Також просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру за [ADDRESS] (загальною площею 45,9 кв.м. та житловою площею 38,5 кв.м.) та земельну ділянку кадастровий номер 0710200000:01:002:5880 площею 0,0171 га за адресою [ADDRESS] . Окрім того, просив визнати за ним, [PERSON] право власності на частку квартири за адресою [ADDRESS] та право власності на частку земельної ділянки з кадастровим номером 0710200000:01:002:5880 площею 0,0171 га за адресою [ADDRESS] . Процесуальні рішення суду: 15 вересня 2025 року судом винесено ухвалу, якою позовну заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов. 03 жовтня 2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона не заперечувала факту спільного проживання з позивачем [PERSON] . Зауважила, що разом проживати вони стали з травня 2015 року у належній їй квартирі [ADDRESS] . Також зазначає, що на [ADDRESS] продавалася квартира [ADDRESS] і вона вирішила її купити, так як у неї були два дорослих сина, вони усі жили у двокімнатній квартирі, і треба було вирішити житлове питання. З продавацем вони зійшлися у ціні, кошти на квартиру та земельну ділянку були у неї та її синів. Однак при оформленні 26.06.2015 року договору купівлі-продажу квартири [PERSON] наполіг, щоб частка квартири була оформлена на його ім`я і він також вніс певну незначну суму своїх особистих коштів. Вказує, що договір купівлі-продажу квартири від 26 червня 2015 року містить п.12, у якому заначено, що покупці придбавають квартиру у спільну часткову власність. Також 26.06.2015 року був оформлений договір купівлі-продажу земельної ділянки за цією самою адресою і у договорі у п.14 також зазначено, що покупці придбавають майно у спільну часткову власність. Отже, квартира та земельна ділянка належали до спільної часткової власності. Окрім того, зазначає, що оскільки разом з [PERSON] , вони почали проживати у травня 2015 року, а квартира куплялася у червні 2015 року, то відповідно за цей час вони не мали жодних спільних коштів з позивачем, спільний бюджет з ним не вівся. Не заперечувала того факту, що з травня 2015 року і по березень 2023 року вони разом з позивачем проживали у квартирі за адресою [ADDRESS] . Разом вели спільне господарство, вирощували овочі на земельних ділянках, однак для власних потреб, а не для продажу. Також вона займалася підприємницькою діяльністю, від якої отримувала прибуток. За спільні кошти з позивачем ними було придбано автомобіль Volkswagtn Transporter, 2002 року випуску. Автомобіль зареєстрували на ім`я її сина [PERSON] . У кінці 2022 року [PERSON] , перестав давати свою пенсію до спільного сімейного бюджету, тому між ними почали виникати непорозуміння та сварки. У березні 2023 року вони з позивачем розійшлися. Позивач поїхав проживати у свій будинок у с. Ягідне Володимирського району. При цьому він забрав їхній автомобіль, усі свої речі та інструменти, які були ними спільно придбані. Вона не заперечувала проти цього, оскільки вони досягли з [PERSON] спільної домовленості про те, що йому у власність передається мікроавтобус Volkswagtn Transporter, 2002 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Крім того, позивач отримав від неї 17000 грн. із коштів сімейного бюджету. У свою чергу, він відчужив належні йому частку земельної ділянки та частку квартири за адресою [ADDRESS] , про що були укладені відповідні договори дарування. Тобто вона стала повноправним власником даного нерухомого майна. Таким чином, усі майнові питання між ними було вирішено. До цього часу від позивача до неї не було жодних претензій щодо поділу майна. Вважає, що теперішні його майнові претензії стосовно вказаного у позовній заяві майна є безпідставними та незаконними, які ґрунтуються на вигаданих ним обставинах. Просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. 30 жовтня 2025 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив, у якому він зазначив, що відразу з після початку спільного проживання з відповідачкою він віддав їй усі гроші від продажу коней, трактора та легкового автомобіля, тому це вже був спільний бюджет сім`ї. За спільні кошти з відповідачкою вони придбали земельну ділянку та квартиру за адресою [ADDRESS] . Просив позов задоволити у повному обсязі. Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні: Позивач [PERSON] та його представник адвокат Бакун О.С. позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задоволити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Петрук Ю.М. позовні вимоги заперечили, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що усі майнові питання між сторонами вирішено. Відповідач визнала факт їх спільного проживання з початку 2015 року і до травня 2023 року. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони по справі проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, у період з січня 2015 року до травня 2023 року. Зазначені обставини визнаються і не заперечуються сторонами Такий висновок суду ґрунтується на наступних доказах. Так, допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] кожен окремо, підтвердили наявність між сторонами у вказаний період відносин, які містять ознаки шлюбних. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він був сусідом [PERSON] та [PERSON] , коли вони разом проживали у квартирі за адресою [ADDRESS] . Жили разом вони приблизно з 2017 року і вже років два, як [PERSON] там не проживає. Зараз там живе лише [PERSON] . Свідок [PERSON] також ствердив той факи, що сторони по справі проживали разом однією сім`єю, приблизно у 2017-2018 роках він приїздив до них в гості у м. Володимир. Свідок [PERSON] підтвердив той факт, що сторони по справ разом обробляли дачу біля с. Верба Володимирського району, а він був їхнім сусідом по дачі. Свідки [PERSON] , який є сином відповідачки, [PERSON] яка є подругою відповідачки, [PERSON] , який є братом відповідачки ствердили, що сторони дійсно проживали разом як чоловік та дружина та вели спільне господарство з 2015 року, а наприкінці квітня 2023 року розійшлися. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п. Згідно вимог ч.4 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. За таких обставин, позовна вимога [PERSON] про встановлення факту спільного проживання його та [PERSON] як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2015 року по травень 2023 року підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України. Як встановлено ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 червня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Івановою Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1539, продавець [PERSON] відчужив в цілому земельну ділянку площею 0,0171 га за адресою [ADDRESS] покупцям [PERSON] - 3/4 частки земельної ділянки та [PERSON] - частку земельної ділянки. Покупці зобов`язуються прийняти майно і сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно п. 14 вказаного Договору покупці придбавають майно у спільну часткову власність подружжя. Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Івановою Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №1536, продавець [PERSON] відчужив в цілому квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. покупцям [PERSON] - 3/4 частки квартири та [PERSON] - частку квартири. Покупці зобов`язуються прийняти майно і сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно п. 12 вказаного Договору покупці придбавають майно у спільну часткову власність подружжя. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Вказаними вище Договорами визначено, що і квартира, і земельна ділянка були придбані [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, земельна ділянка та квартира за адресою [ADDRESS] належали сторонам на праві спільної часткової власності. При чому частка позивача [PERSON] становила частку земельної ділянки та частки квартири, а частка відповідача [PERSON] становила 3/4 частки земельної ділянки та 3/4 частки квартири. Тому з зазначених вище підстав суд не вправі визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , та [PERSON] квартиру та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , оскільки це майно було спільною частковою власністю. Договір купівлі-продажу земельної ділянки та Договір купівлі-продажу квартири від 26 червня 2015 року є законними і сторонами не оспорювалися. Крім того, встановлено, що у період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами було придбано автомобіль Volkswagtn Transporter, 2002 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який було оформлено на сина відповідачки [PERSON] . Сторони не заперечували, що після погіршення відносин між ними [PERSON] згідно довіреності від 08 травня 2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І., уповноважив [PERSON] та його сина [PERSON] керувати даним автомобілем та представляти його інтереси щодо зняття з обліку та перереєстрації і постановки на облік вказаного автомобіля з терміном дії довіреності 3 місяці. Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (ТСЦ МВС № 0744), автомобіль Volkswagtn Transporter, 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER] 17.05.2023 року було перереєстровано на нового власника [PERSON] . Окрім того, після погіршення стосунків між сторонами, згідно їхньої домовленості було оформлено Договір дарування частки квартири від 08 травня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. За цим Договором [PERSON] дарує належну йому частку квартири [ADDRESS] [PERSON] . Даний Договір також є законним і сторонами не оспорювався. Також згідно Договору дарування частки земельної ділянки від 08 травня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І., [PERSON] подарував належну йому частку земельної ділянки за адресою [ADDRESS] [PERSON] . Даний Договір також є законним і сторонами не оспорювався. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Таким чином, суд вважає, що сторони після припинення подружніх стосунків дійшли взаємної згоди і поділили нажите майно за спільною згодою. А відтак позов у частині визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та поділу майна не підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 3,4, 36, 69, 74 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: partial