Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-18 00:00:00

В лютому 2026 року позивач [PERSON] звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до Підволочиської територіальної громади в особі Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивований тим, що рішенням виконкому Підволочиської селищної ради народних депутатів від 06 листопада 1992 року [PERSON] було дозволено провести будівництво гаража розміром 5,5 м х 5,0 м і кладової для зберігання інвентаря розміром 5,5 м х 2,0 м на виділеній земельній ділянці по [ADDRESS] . Рішенням Підволочиської селищної ради від 04 листопада 2009 року надано дозвіл [PERSON] , на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що засвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування приміщення індивідуального гаража за адресою: [ADDRESS] , площею 0,01 га. [PERSON] збудував гараж на виділеній йому для цього земельній ділянці, одна не оформив право власності на нього у встановленому законом порядку. [INFO] [PERSON] , батько позивача помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняла. Згодом, при виготовленні технічної документації на замовлення позивача, місце розташування вказаного гаража встановлено за адресою: [ADDRESS] . Позивач зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька на вказаний вище гараж, що знаходиться по [ADDRESS] , однак у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа який би підтверджував право спадкодавця на вказане майно. Позивач просить суд визнати за нею право власності на вищевказаний гараж в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2026 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Підволочиської селищної ради у підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої Підволочиська селищна рада, не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати за відсутності представника відповідача. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 грудня 1980 року, [PERSON] народилась [INFO] в с. Кам`янки Підволочиського району Тернопільської області. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії рішення Виконкому Підволочиської селищної ради народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області №163 від 06 листопада 1992 року, [PERSON] було надано дозвіл провести будівництво гаража розміром 5,5 м х 5,0 м і кладової для зберігання інвентаря розміром 5,5 м х 2,0 м. на виділеній земельній ділянці по [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] одружились 12 жовтня 2002 року. Після одруження прізвище дружини змінено на [PERSON] . Згідно копії рішення Підволочиської селищної ради №2113 від 04 листопада 2009 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування приміщення індивідуального гаража в [ADDRESS] площею 0,01 га. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24 квітня 2025 року Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії акта обстеження місця розташування гаражів від 22 грудня 2025 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Підволочиської селищної ради №26 від 20 січня 2026 року, встановлено, що гаражі збудовані з дозволу рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради від 06 листопада 1992 року №163 «Про дозвіл на проведення будівництва гаража та кладової гром. [PERSON] » та дозволу на рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради від 10 грудня 1992 року №189 «Про дозвіл на проведення будівництва гаража гром. [PERSON] », розташовані в [ADDRESS] . З довідки БТІ Підволочиського району №33 від 12 лютого 2026 року та технічного паспорту на нежитлову будівлю-гараж, вбачається, що власником нежитлової будівлі-гаража, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,7 кв.м., яка складається з наступних приміщень: гараж, площею 20,6 кв.м. та кладова, площею 11,1 кв.м., вказаний [PERSON] , в графі «Підстава виникнення права власності» вказано право власності не зареєстровано. Згідно листа приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчука О.І. №2/02-14 від 03 лютого 2026 року, [PERSON] зверталась до нотаріуса з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, який розташований по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Однак [PERSON] було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку із відсутністю правових документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказаний вище гараж та його право власності не зареєстровано, у зв`язку із чим [PERSON] рекомендовано звернутись до суду. Крім того нотаріусом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, та відповідно до вимог ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1218 цього Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно положень ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з частиною 1статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину прийняла, також звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчука О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитлову будівлю-гараж, що розташована по [ADDRESS] , однак у видачі такого свідоцтва, їй було відмовлено з підстави ненадання заявником необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає реєстрації. Отже, з вищенаведеного випливає, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , однак свідоцтва про право на спадщину на нежитлову будівлю-гараж позивач отримати не може, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця стосовно спадкового майна. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на нерухоме майно. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22 лютого 2012 року № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, що стало причиною звернення позивача до суду. Оскільки [PERSON] за час свого життя не оформив правовстановлюючих документів на нежитлову будівлю-гараж, що розташована за адресою: [ADDRESS] , тому на даний час позивач як спадкоємець за законом позбавлена можливості підтвердити факт належності вказаної будівлі спадкодавцеві, у зв`язку з чим і звернулась з даним позовом до суду. Згідно положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття такого права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи наведене, суд, належним чином оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved