Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-11 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом, де просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9866 грн. 06 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. На обґрунтування позову зазначив, що 20.08.2020 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23.11.2020 [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні ДТП. Вказав, що 18.06.2020 між ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та власником автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 611912-2111-1000010. За результатами розгляду страхового випадку ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатило потерпілій стороні страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту у розмірі 27185 грн. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] , на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА». Після здійснення страхової виплати потерпілій стороні ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося з заявою до страховика відповідача ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» для виплати страхового відшкодування в порядку регресу. На підставі заяви ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплатило ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» страхове відшкодування у розмірі 17318 грн. 94 коп. Оскільки страховик відповідача відшкодував лише частину здійсненої ним страхової виплати потерпілому, то у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» виникло право вимоги до відповідача на різницю між фактичним розміром здійсненої потерпілому виплати та отриманим від страховика відповідача відшкодуванням, що становить 9866 грн. 06 коп. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник позивача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» не з`явився, згідно з позовною заявою просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився до судового засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому ЦПК України, за місцем реєстрації. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними доказами. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23.11.2020, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Отже, провадження у справі закрито з нереабілітуючих підстав. З тексту постанови вбачається, що, як встановлено судом на підставі досліджених доказів, 20.08.2020 приблизно о 15 год. 32 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 33021», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись біля будинку № 152 по Харківському шосе в м. Києві, в порушення п.10.9 ПДР України під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно та не створить небезпеки або перешкоди, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, у зв`язку з чим скоїв наїзд на стоячий автомобіль «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, після цього [PERSON] в порушення п.2.10а ПДР України залишив місце ДТП. Суду вказаній постанові констатував: «Таким чином у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , будучи учасником дорожнього руху, при досліджених судом обставинах порушив вимоги п.10.9 ПДР України, що спричинило ЛТП та пошкодження транспортних засобів, а також порушив вимоги п.2.10а ПДР України, залишивши місце ДТП, тобто скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.122-4, 124 КУпАП.». З матеріалів справи також вбачається, що автомобіль «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 18.06.2020 між ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне» за № 611912-2111-1000010. Предметом договору стали майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ГАЗ 3302», д.н.з. [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] , була застрахована з 31.0.2019 по 30.10.2020 у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», що підтверджується копією страхового акту/наказу № 00387348. 21.08.2020 власник застрахованого транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із заявою-повідомленням № 31970 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування. Зазначена вище ДТП була визнана страховим випадком, про що складено страховий акт. Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування № 31970/20 від 12.10.2020 розмір страхового відшкодування становить 27185 грн., який і був виплачений ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» [PERSON] , власнику автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 4470 від 21.10.2020. Матеріалами справи підтверджується, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» зверталося до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», де була застрахована цивільно-правова відповідальність автомобіля «ГАЗ 3302», д.н.з. [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] , про відшкодування збитків у розмірі 27185 грн. На підставі страхового акту/наказу № 00387348 від 09.12.2020 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплатило ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» 17318 грн. 94 коп. страхового відшкодування. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 1,2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Цивільним кодексом України передбачено, що зворотня вимога може бути заявлена у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації (ст. 993 ЦК України). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічні висновки, викладеного Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 у справі № 754/1114/15-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року, у справі № 756/2632/17, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі № 554/8473/19. Отже оскільки ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» виплатило ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» 17318 грн. 94 коп. страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу), у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка склала 9866 грн. 06 коп., незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності), а тому у позивача виникло право вимоги до винної особи у порядку суброгації. З урахуванням викладеного, оскільки страхова виплата ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» не покриває суму виплаченого ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» страхового відшкодування, невідшкодована сума виплати підлягає стягненню з відповідача як з особи, винної у вчиненні ДТП. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved