Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла вказана заява. Просить суд встановити факт батьківства та зобов`язати заінтересовану особу внести відповідні зміни до свідоцтва про народження. В обґрунтування заяви зазначила, що він народився [INFO] в м.Дніпропетровськ, його батьками є [PERSON] та [PERSON] , утім на час його народження останні в шлюбі не перебували, тому в свідоцтві про народження батько записаний зі слів матері [PERSON] . Фактично батьки заявника проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його народження. Від народження сина, [PERSON] визнавав себе його батьком, виконував батьківські обов`язки, піклувався про нього, брав активну участь у вихованні, фінансово утримував. Утім, під час повномасштабного вторгнення російською федерацією на територію України, [PERSON] став на захист Батьківщини, у зв`язку з чим [INFO] загинув при евакуації поранених внаслідок вогневого ураження БПЛА в районі населеного пункту Новоіванівка Курської області рф. Про це заявник дізнався з отримання ним сповіщення сім`ї № 22517 від 04.12.2024 р. та лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] від 04.12.2024 р. Таким чином, встановлення факту батьківства необхідне заявнику для оформлення та призначення соціальної допомоги та отримання виплат на загиблого. На підставі викладеного, [PERSON] просив суд встановити факт батьківства [PERSON] , громадянина України, [INFO] , який загинув [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ. Внести відповідні зміни до актового запису про народження заявника. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник [PERSON] , представник заявника [PERSON] не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримали заяву з підстав викладених у ній. Додатково зазначили, що на підставі вже наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, результатів (99,31356365% спорідненості) молекулярно-генетичного дослідження, проведеного між [PERSON] та рідною сестрою загиблого [PERSON] , без призначення додаткової судової молекулярно-генетичної експертизи. На підставі викладеного, просила суд задовольнити заяву в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Дніпропетровськ, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де матір`ю зазначено [PERSON] , батьком [PERSON] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 18 червня 2025 року відомості про батька у актовому записі за № 1574 від 27 жовтня 1992 року зроблені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.10-11). Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені ст.ст. 125,130 Сімейного кодексу України. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Центрально-міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис 498 від 11 грудня 2024 року. Факт смерті [PERSON] також підтверджується повідомленням про смерть № 22517 від 04 грудня 2024 року та лікарським свідоцтвом про смерть № 1240 від 04 грудня 2024 року, де вбачається, що [PERSON] загинув від отриманих поранень не сумісних з життям під час участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, в районі населеного пункту Новоіванівка, Курської області, рф. Відповідно до змісту ч.ч.1,2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 128 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Судом досліджені наступні докази: результат ДНК-дослідження з рідною сестрою загиблого, який показав 99,31356365% спорідненості (висновок про біологічну спорідненість № MGU2672 від 10.10.2025); нотаріальні заяви матері та рідної тітки заявника; факт визнання заявника сином загиблого у документах [INFO] (сповіщення №22517); спільні фото заявника та його загиблого біологічного батька та ін., Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені уст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Враховуючи те, що [PERSON] народився у 1992 році, суд застосовує до вказаних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім`ю, а саме норми ч. 2 ст. 53 КпШС України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно норм вказаної статті, у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як встановлено судом, відомості щодо батька дитини, які зазначені у свідоцтві про народження [PERSON] , зокрема його імені та по батькові, відповідають імені та по батькові [PERSON] , який помер [INFO] . Також факт батьківства підтверджується матеріалами справи та поясненнями учасників справи, показами свідка. Таким чином, вказані обставини підтверджують доводи заявника, зазначені у заяві про встановлення батьківства щодо того, що під час народження [PERSON] його батьки не перебували в шлюбі між собою та відомості про батька було вказано зі слів матері. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення факту батьківства має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне йому для отримання виплат після смерті його батька. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини справи, вважає наявність підстав, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, встановленими в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved