Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-22 00:00:00

02 червня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за наступними кредитними договорами: №4143532 від 02.01.2022 року укладений між ТОВ Мілоан та [PERSON] ; №89613 від 17.11.2021 року укладений між ТОВ ФККредіплюс; №2536710754-162874 від 14.12.2021 року укладений між ТОВ ФКІнкасо Фінанс. На теперішній час строк повернення грошових коштів за договорами настав, однак відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Загальний розмір заборгованості відповідача становить за кредитними договорами становить 86 599,61 грн. Заборгованість за кредитним договором №5143532 від 02.01.2022 р. у розмірі 40368 грн., з яких: 10004 грн - тіло кредиту; 28364 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2000 грн - заборгованість за комісіями; Заборгованість за кредитним договором №89613 від 17.11.2021 року у розмірі 33129,61 грн., з яких: 17265,14 - тіло кредиту; 15263,47 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за комісіями 601 грн. Заборгованість за кредитним договором №2536710754-162874 від 14.12.2021 року у розмірі 13102 грн, з яких: 5000 грн - тіло кредиту; 8102 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги: Ухвалою суду від 04.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі , постановлено, що справа розглядатиметься суддею одноособово, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін . Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5ст. 279ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутністю клопотання будь-якої із сторін про інше. 04 серпня 2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив, в якому зазначає,що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав: По-перше позивачем не надано доказів надання позики відповідачу. 02.01.2022 р. між [PERSON] та ТОВ Мілоан укладено договір позики №5143532 за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 20000 грн., строк не вказано; 17.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ ФККРЕДІПЛЮС укладено договір позики №89613 за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 18391 грн., строк не вказано.; 14.12.2021 року між [PERSON] та ТОВ ФКІНКАСО ФІНАНС укладено договір позики №2536710754-162874 за умовами якого отримав позику у розмірі 5000 грн., строком на 20 діб. Доказів перерахування коштів відповідачу по цих договорах матеріали справи не містять, як і реквізити платіжного засобу відповідача. Зазнає, що строки позовної давності вже сплили. Наявні в матеріалах справи довідки про перерахування грошових коштів на карту [NUMBER] ніяким чином не ідентифікують, що гроші були перераховані відповідачу. Вказує, що позика була не значною, та не повернута саме з підстав, що кошти не були перераховані відповідачу. Також зазначає, що відповідачу жодного разу не булла направлена письмова вимога про повернення заборгованості та про заміну кредитора в зобов`язанні отже відсутній предмет спору на день звернення до суду. Також позивач неправомірно просить стягнути суму відсотків, що значно перевищує суму позики, що суперечить положенням ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про захист прав споживачів», отже такі умови кредитування є несправедливими. Також зазначає про недоведеність понесених витрат на правничу допомогу з боку позивача. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 13 серпня 2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження, оскільки задіяний до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно бойовими наказами з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури. 22.08.2025 року від представника ТОВ Факторинг Партнерс надійшли письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження, в яких зазначається, що самі по собі довідки, військові квитки, посвідчення та накази про перебування сторони на військовій службі, у складі ЗСУ, не є достатніми для зупинення провадження по справі, посилається на практику Верховного суду України. Зазначає, що належного доказу, яким підтверджується статус військовослужбовця, а саме довідки за формою 5, відповідачем не надано. Таким чином, надані відповідачем документи - не є належним доказами для зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 04.09.2025 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі відмовлено. На адресу суду від представника ТОВ "Факторинг Партнерс" надійшло клопотання про витребування доказів, а саме докази зарахування на картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) кредитних коштів у сумі 16 000,17 грн., які 17.11.2021 року були перераховані, виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 17.11.2021 по 21.11.2021 року Витребувати докази зарахування на картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн., які 02.01.2022 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 02.01.2022 по 06.01.2022 року. Ухвалами Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.09.2025 року та від 12.01.2026 витребувано у АТ Сенс Банк відомості про належність банківської картки (власник рахунку) та виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період з 17.11.2021 по 21.11.2021 року; виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 02.01.2022 по 06.01.2022 року. 18 вересня 2025 року до суду від [PERSON] надійшла заява про відвід судді , в якій посилається на те, що є обставини, що викликають сумнів у неупередженості судді, мають місце необ`єктивне та неупереджене порушення змагальності сторін та сприяння судді Позивачу у зборі доказів, без заявлення стороною клопотання. Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва Чулупа О.С. від 18.09.2025 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді [PERSON] відмовлено. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост. 9Конституції Україниєчастиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. У відповідності дост. 13ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, надані відповдіачем заперечення, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 02.01.2022 року між ТОВ Мілоан та [PERSON] укладено договір №5143532. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн., за п.1.3. договору, кредит надається строком на 30 днів до 01.02.2022 року. Відповідно до п.1.5. кредитного договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включающи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 9500,00 грн. в грошовому виразі та 11,215.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у пп 15.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складас 29500.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до п.1.5.1. кредитного договору, комісія за надання кредиту : 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6. кредитного договору, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.3.1.2. кредитного договору, Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на І (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком предонсації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (5% щодня на залишок кредитних коштів). У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі ди зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договром № 5143532 складає 40368 грн., з яких: 10 004 грн - тіло кредиту; 28364 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2000 грн - заборгованість за комісіями. З відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5143532 вбачається, що боржник [PERSON] здійснював погашення заборгованості за тілом кредиту, а саме: 04.05.2022 - у розмірі 1 666 грн; 19.05.2022 - у розмірі 1 666 грн; 15.06.2022 - у розмірі 1 666 грн; 29.06.2022- у розмірі 1 666 грн; 14.07.2022 - у розмірі 1 666 грн. Загальна сума здійснених платежів за тілом кредиту становить 8 330 грн. Згідно наданої на вимогу суду виписці АТ Сенс Банк по особовим рахункам [PERSON] з 14.12.2021 по 02.01.2022 року , вбачається, що картка , маска якої [NUMBER] , повний номер картки № [NUMBER] , відкрита на ім`я клієнта банку Дено О.В. На вказаний рахунок було зараховано 20000 грн. 02 січня 2022 року, призначення платежу:зарахування на картку P2PCREDIT о 22.44 год. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №5143532, договір про споживчий кредит №5143532, підписані одноразовим електронним підписом 02.01.2022 о 11.44 год, містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме: № 535557**9938.Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Що стосується кредитного договору №89613 від 17.11.2021 року. 17.11.2021 року між ТОВ ФККРЕДІПЛЮС та [PERSON] укладено договір №89613. Відповідно до п.2.2.2. кредитного договору, перший транс в сумі 18391 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 16000,17 грн на рахунок/картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті у розмірі 2390,83 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини. Відповідно до п.2.3. кредитного договору, проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 220% річних. Відповідно до п.2.5. кредитного договору, комісія за надання першого траншу складає 2390,83 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 13% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.2 цієї індивідуальної частини. Відповідно до п.2.6. кредитного договору, загальний строк кредитування за цим договором складає 1295 днів. Відповідно до п.2.6.1. кредитного договору, строк на який надається перший транш складає 365 днів. Відповідно до п.2.7.1 кредитного договору, загальні витрати за першим траншем складають 28 269,20 грн. Відповідно до п.2.8.1. кредитного договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка за першим траншем складає 1006,84 % річних. Відповідно до п.2.9.1 кредитного договору,загальні витрати позичальника за першитм траншем кредиту , що включають загальну суму платежів та інших витрат позичальника, складають 46 660,20 грн. Такі ж умови чітко викладені в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем 17.11.2021 року. Згідно наданої на вимогу суду виписці АТ Сенс Банк по особовим рахункам [PERSON] з 17.11.2021 по 21.11.2021 року , вбачається, що картка , маска якої [NUMBER] , повний номер картки № [NUMBER] , відкрита на ім`я клієнта банку [PERSON] . На вказаний рахунок було зараховано 16 000 грн.17.11.2021 року, призначення платежу: надання фінансового кредиту згідно кредитного договору № 89613 від 17.11.2021 року о 17.09 год. Номер рахунку зазначено у кредитному договорі у пункті 2.2.2 , ззаначено і в заявці на видачу кредиту № 100330379 від 17.11.2021 року , підписаною [PERSON] .. Згідно зазначеної заявки, позичальник підитвердив, що ознайомлений з усіма умовами кредитування. Даними АТ «СенсБанк» підтверджується належність данного банківського рахунку відповдіачеві. Отже, кредитодавцем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), чим кредитор виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Згідно наданого розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №89613 від 17.11.2021 року у розмірі 33129,61 грн., з яких: 17265,14 - тіло кредиту; 15263,47 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за комісіями 601 грн. Що стосується кредитного договору №2536710754-162874 від 14.12.2021 року . 14.12.2021 року між ТОВ ФКІНКАСО ФІНАНС та [PERSON] укладено договір №2536710754-162874. Відповідно до п.2.2 кредитного договору, кредит надається в загальному розмірі 5000 грн. Відповідно до п.2.3 кредитного договору, строк період користування кредитним коштами складає 20 днів та починається з 14.12.2021 року та закінчується 03.01.2022 року.(включно). Вказаний договір підписано позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора о 12.32 годин. Такі ж умови чітко викладені в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем 14.12.2021 року. Згідно наданої на вимогу суду виписці АТ Сенс Банк по особовим рахункам [PERSON] з 14.12.2021 по 02.01.2022 року , вбачається, що картка , маска якої [NUMBER] , повний номер картки № [NUMBER] , відкрита на ім`я клієнта банку Дено О.В. На вказаний рахунок було зараховано 5000 грн.14.12.2021 року, призначення платежу: переказ MoneySend з карткового рахунку (кредит) о 16.56 год. Відповідач в ході розгляду справи не надав альтернативних розрахунків заборгованості за кредитними договорами, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договорами платежів. Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає про таке. Відповідно до ч.3ст. 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України). Згідно зіст. 5 ЦПК Українисуд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст. 205ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з ст. 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем всі ці договри були укладені дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що всі вказані кредитні договори підписаний позичальником [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора та/або електронними підписом у формі одноразового ідентифікатора, що і є його безпосереднім підписом. Позивач з урахуванням перерахування коштів на банківську карту банком-емітентом якої є АТ «Сенс банк», не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки він не є банком. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується : квитанцією ТОВ ФК «Елаєнс» про перерахунок коштів 20000 грн 02.01.2022 за договором № 5143532, , платіжним дорученням ввід 17.11.2021 року на суму 16000 грн , інформаційною довідкою від 14.12.2021 року оператора платіжних послуг Платон на суму 5000 грн що повністю підтверджується і наданими АТ «СенсБанк» виписками по картковому рахунку, що належить [PERSON] , де день зарахування коштів відповідає часу підписання електронним підписом вищевказаних кредитних договорів , призначенням платежу на номер картки [NUMBER] *9938 , саме цю картку вказано відповідачем при погодженні оферти та поданні заявок на отримання кредиту . З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту та процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 24.07.2024 було укладено договір №24-07/2024 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5143532. Заяву подано через систему «Електронний суд» Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №5143532. 28.01.2025 було укладено договір №28012025 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №89613. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №89613. 07.03.2023 було укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2536710754-162874. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2536710754-162874. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №2536710754-162874. Щодо заперечень відповідача про те,що його не було повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, що свідчить про відсутність предмету спору то таке судом не приймається до уваги, оскільки є наслідком хибного тлумачення відповідачем норм права. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом та відсотками по кредиту. Відповідно дост.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1ст.628 ЦК Україн изміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст.1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.ст.1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно дост.1081 ЦК Україниклієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч.1ст.1082 ЦК Україниборжник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК Українисуд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за цими кредитними договорами , відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема виписки з власного банківського рахунку, доступ до якої вона має як клієнт банку-емітента платіжної картки АТ «Сенс банк», або довідки про відсутність у неї такого рахунку на момент укладення договору та перерахування коштів. Суд вважає, що така процесуальна поведінка відповідача не відповідає принципам добросовісності, відкритості та поваги до інших учасників процесу і суду. Вона не спрямована на сприяння суду у своєчасному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи й справедливому вирішенні спору, а свідчить про намагання уникнути виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Доводи відзиву про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Отже, порядок укладення електронного кредитного договору побудований таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами, на яких бажає укласти електронний кредитний, позичальник не міг перейти до наступного етапу підписання правочину. Кредитний договір підписаний кредитодавцем електронним підписом КЕП ТОВ «Споживчий центр», КНЕДП ТОВ «Центр сертифікації ключів «Україна», відповідачем відповідними одноразовими ідентифікаторами . За такого, встановлено, що договори між кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Оскільки без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, то цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорах строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не сплачувалась кредитору. Відповідач до свого відзиву на позов будь-яких доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за договорами позики, які є предметом цього позову, суду не подав. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведеного, а саме, що кредитний договір 10 серпня 2021 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» і таке не заперечується відповідачем, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а також наявності достатніх доказів, що грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), який належить відповідачу, апеляційний суд вважає доведеним факт його укладання. Такого висновку дійшов і суд першої інстанції. Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, суд приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за договором № 5143532 від 02.01.2022 року. За такого позивач як кредитор у зобов`язанні має право на задоволення вимог до боржника [PERSON] . Згідно долучених позивачем до справи розрахунку заборгованості, відомостей про нарахування, загальний розмір заборгованості складає 40368,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 10004,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 28364,00 грн. - Заборгованість за комісіями - 2000,00 грн. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Аналіз наведених розрахунків заборгованості свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 02.01.2022 року по 24.02.2022, що відповідає умовам договору № 5143532 від 02.01.2022 року (пункти 1.5, 1.6, 2.3.1.1) щодо порядку нарахування процентів та пролонгації строку кредитування (продовження строку кредитування). Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії, то суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно пунктів 8,9 Заявки кредитного договору комісія, пов`язана із наданням кредиту одноразова 1000 грн. Водночас, згідно ч. 3ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення комісії за надання кредиту з відповідача у розмірі 2000 грн. Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що при погашенні кредитної заборгованості, позивачем зараховано 250 грн, сплачених позичальником, на погашення нарахованої комісії за управління та обслуговування кредиту, отже така сума має бути направлена на погашення кредитної заборгованості. За такого на користь позивача з відповідача підлягають стягненню заборгованість за кредитним договором № 5143532 у розмірі 38 118 грн, яка складається з заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9754,00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 28364,00 грн. Як зазначає позивач, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №89613 від 17.11.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника, становить 33 129,61 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 17 265,14 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15263,47 грн. - заборгованість за комісіями - 601,00 грн. Аналіз наведених розрахунків заборгованості свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 17.11.2021 року по 17.11.2022, що відповідає умовам договору (пункти 2.6, 2.6.1) щодо порядку нарахування процентів за першим траншем 365 днів. Разом з тим, з урахуванням вищевикладених висновків суду, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення комісії за надання кредиту з відповідача у розмірі 601 грн. Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що при погашенні кредитної заборгованості, позивачем зараховано 2390,83 грн., сплачених позичальником 17.12.2021 року , на погашення нарахованої комісії за надання кредиту відповідно до п.2.2.2. кредитного договору, отже така сума має бути направлена на погашення кредитної заборгованості. Враховуючи зменшення тіла кредиту, розмір нарахованих відсотків також має бути зменшений до 13 149,82 грн , враховуючи нарахування цих відсотків на тіло кредиту 14874,31 грн, а не 17265,14 грн. За такого на користь позивача з відповідача підлягають стягненню заборгованість за кредитним договором № 89613 у розмірі 28 024,13 грн, яка складається з заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 14874,31 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13 149,82 грн. Як зазначає позивач, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №2536710754-162874 від 14.12.2021 р., становить 13102,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 8102,00 грн. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості ТОВ ФК «Інкасо Фінанс2, заборгованість позичальника [PERSON] , станом на 07.03.2023 року становить 6862 грн, яка складається з 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та за нарахованими процентами 1862,00 грн. Яким чином позивачем нарахований розмір заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 8102,00 грн.- жодного розрахунку суду не надано, крім простої довідки-таблиці станом на 20.05.2025 року. Оскільки позивачем не доведено, за який період нараховано відсотки і виходячи з якої відсоткової ставки суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині . За такого на користь позивача з відповідача підлягають стягненню заборгованість за кредитним договором №2536710754-162874 у розмірі 6862, 00 грн, яка складається з заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 5000 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 1862,00 грн. В той же час позичальник, зазначивши про свою незгоду із сумою нарахованих процентів за користування кредитом, вважає цю суму несправедливою, з огляду на перевищення їх розміру суми боргу за тілом кредиту, що є на його думку підставою для визнання їх недійсними відповідно до частин 5 і 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачі» та відмови у її стягненні. Між тим, за положеннями підписаних відповідачем договорів, таблиць обчислення загальної вартості кредиту, чітко зазначених в паспортах споживчого кредиту загаолтної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки, сторонами договору узгоджено види процентної ставки та періоди її застосування . Тобто умовами договору сторонами визначено право кредитора на одержання від позичальника процентів від суми кредиту у відповідності до статті 1048 ЦК України, а самого позичальника ознайомлено з сумами коштів, які підлягають сплаті за користування кредитними коштами та узгоджено з ним процентні ставки, за якими вони будуть нараховуватись. Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору про надання кредиту) встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Тому, попередньо ознайомившись з умовами кредитування та підписавши за наведеними умовами договір про надання кредиту, відповідач, як позичальник не лише погодив, а й прийняв до виконання, узгоджені ним з кредитодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо визначеного за умовами договорів розміри процентної ставки, порядок її виплати, з урахуванням періоду кредитування та виконання позичальником взятого на себе зобов`язання. Отже, за встановленими судом обставинами відсутні підстави вважати, що договори містить несправедливі умови, які створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача всупереч принципу добросовісності, в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, і з тим, що зміст цієї норми не пов`язаний із застосуванням процентної ставки, розмір якої визначається сторонами під час укладення кредитного договору. За такого доводи відповідача за обставинами справи щодо справедливості наданого позивачем розрахунку боргу є надуманими та ґрунтуються виключно на припущеннях, так як не спростовують ґрунтовні висновки суду, яким ретельно досліджена уся сукупність доказів у справі та ним надана відповідна оцінка. Безпідставним є посилання у відзиві на відсутність досудового врегулювання спору, оскільки кредитором вимога пред`явлена після закінчення строку кредитування та не пов`язана із достроковим виконанням зобов`язання за споживчим кредитом. Щодо судових витрат. Згідно ч.1ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно дост.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Згідно з заявкою про надання юридичної допомоги № 576 від 01.04.2025 року, витягом з акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 року, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 25 000 грн. Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3 обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 5ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, складності справи, спрощеного порядку її розгляду,

Outcome: partial