Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-12 00:00:00

До Основ`янського районного суду міста Харкова звернулася позивач [PERSON] через свого представник адвоката Чекіна Дениса Олександровича з позовом до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , яка знаходиться на 4 поверсі 9 поверхового будинку та є окремою квартирою, що складається з 1 кімнати житловою площею 16,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 16,6 кв.м., кухні площею 6,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору площею 4,1 кв.м., вбудованих шаф площею 0,5: 0,7 кв.м., балкона площею 0,6 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.12.2024 року вона звернулася із заявою щодо державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру. До заяви додано Договір дарування квартири від 21.12.2001 р. За результатами розгляду заяви державний реєстратор 22.01.2025 р. виніс рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку із відсутністю інформації про реєстрацію в у Реєстрі прав власності на вказане нерухоме майно, а будівля КП «Куп`янське БТІ», яке є зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна на території Куп`янської громади зруйнована в результаті збройної агресії російської федерації, та база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше знищені. Таким чином, позивач на теперішній час не має документів, які б могли підтвердити право власності на вказане майно, окрім Договору дарування квартири від 21.12.2001 р. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Від відповідача - Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, справу вирішити за наявними в матеріалах справи документами згідно з вимогами чинного законодавства. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка знаходиться на 4 поверсі 9 поверхового будинку та є окремою квартирою, що складається з 1 кімнати житловою площею 16,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 16,6 кв.м., кухні площею 6,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору площею 4,1 кв.м., вбудованих шаф площею 0,5: 0,7 кв.м., балкона площею 0,6 кв.м. на підставі Договору дарування квартири від 21.12.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Башинською Л.В. Договір зареєстровано в реєстрі №1018. Квартира зареєстрована в Куп`янському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності в реєстрі під №10664, реєстрова книга №71. Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). З огляду на те, що Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.05.1996 р., посвідчене державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Гречук Е.А. і містить відмітку (штамп) БТІ про державну реєстрацію права власності, суд дійшов висновку, що речове право позивача на нерухоме майно є дійсним. На даний час КП «Куп`янське БТІ» не здійснює господарську діяльність, його будівля повністю зруйнована, база даних та архівні справи знищені внаслідок збройної агресії рф. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 дійшла висновку, що передбачене статтею 392 Цивільного кодексу України правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, беручи до уваги, що у позивача відсутня можливість одержати в КП «Куп`янське БТІ» відповідні документи у зв`язку з його повним знищенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності наквартиру [ADDRESS] , яка знаходиться на 4 поверсі 9 поверхового будинку та є окремою квартирою, що складається з 1 кімнати житловою площею 16,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 16,6 кв.м., кухні площею 6,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору площею 4,1 кв.м., вбудованих шаф площею 0,5: 0,7 кв.м., балкона площею 0,6 кв.м., оскільки це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивача.

Outcome: approved