Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Полтави із вищевказаною позовною заявою, вимоги якої обґрунтовані тим, що 07 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №104695711 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (далі - Договір). Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2KG42. Відповідач з метою отримання кредиту за допомогою мережі Інтернет: перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua; зареєструвався на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника; за допомогою Інформаційно - телекомунікаційної системи первісного кредитора заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання; пройшов належну перевірку (верифікацію); ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору; отримав на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання кредитного договору; надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора одо укладання кредитного договору (підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором). Відповідно до умов Договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 13600,00 грн 07.01.2022 на банківську картку № [NUMBER] відповідача, яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, у Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором представник позивача зазначив, що 28.11.2018 первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір факторингу 1). У подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди в тому числі щодо продовження його терміну дії. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання умов договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги №175 від 05.05.2022 , за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (далі - Договір факторингу 2). Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю (далі - Договір факторингу 3) відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (Додаток № 18). Відповідно до п.1.2. Договору факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 04.06.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 19 862,86 грн. Укладання договорів факторингу між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до виникнення кредитних правовідносин з позичальниками не можуть ставити під сумнів відступлення прав вимоги за такими договорами факторингу новому кредитору, оскільки станом на момент укладення подібних кредитних договорів договори факторингу були чинними. При цьому, право вимоги по Кредитному договору відступлено Первісним кредитором на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а в подальшому Позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином та саме з дати підписання Реєстрів прав вимоги, тобто вже після укладення Кредитного договору. Таким чином, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки Згідно з умовами Кредитного договору Відповідач зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному Кредитним договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 19862,86 грн, яка складається з: 13599,04 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6263,82 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 19 862,86 грн та судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. 02 вересня 2025 року ухвалою Київського районного суду м. Полтави постановлено передати на розгляд за підсудністю дану справу до Полтавського районного суду Полтавської області. 05 листопада 2025 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області постановлено передати на розгляд за підсудністю дану справу до Решетилівського районного суду Полтавської області. Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання на 29 грудня 2025 року та витребувано у АТ «ПриватБанк» інформацію та докази. 10 грудня 2025 року до суду від представниці відповідачки - Скользнєвої В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона, посилаючись на матеріали справи, звертала увагу, що предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №104695711 від 07.01.2022 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним кредитним договором, як ТОВ «Таліон Плюс» згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, так і в подальшому ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» згідно договорів факторингу №30/1023-01 від 13.10.2023р. та № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 07.01.2022 р. між останньою та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Щодо реєстру відступлення прав вимог представниця відповідача зазначає, що обов`язкова вимога, яка встановлена законодавством до договорів факторингу є те, що вони повинні бути персоналізовані. При цьому посилалася на постанову ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Щодо відсутності доказів перерахування кредитних коштів. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відповідно до платіжного доручення АТ «Альфабанк» від 07.01.2022 року, долученого до матеріалів справи, було видано кредитні кошти ніби то на картку Відповідача. Однак, в наданому платіжному дорученні не можна встановити кому саме було зроблено переказ коштів, адже по-перше, не зазначено кому належить вказана банківська картка з номером [NUMBER] . Платіжне доручення від 07.01.2022 р., надане позивачем на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів не є належним доказом, оскільки не відображає, що номер рахунку належить отримувачу, отже з`ясувати кому були перераховані кошти неможливо. Крім того дане платіжне доручення не містить підпису та печатки АТ «Альфабанк», а тільки підпис та печатку директора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Сінченко Сергія. Також посилалася на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, де вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Щодо нарахування відсотків понад строк кредитного договору. Пунктом 1.7 Договору визначено одну з істотних умов цього договору, а саме - умова про строк. Так, у тексті Договору зазначено: «Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - Дисконтний період), а саме до 06.02.2022 р». Жодних договорів пролонгацій користування Позики Відповідачем не підписувалось, що свідчить про незмінність строковості умов договору. Матеріали справи також не містять додаткового договору про пролонгацію договору Позики №104695711 від 07.01.2022 року з наявним електронним підписом. Таким чином, нарахування відсотків було можливим виключно в межах 30 днів від дати отримання позичальником грошових коштів та мали складати 13600 * 0,41% = 55,76 (відсотки в гривнях за день), 55,76 * 30 днів = 1672,8 грн (відсотки за користування кредитом). А загальний розмір вимоги: 13 600 (тіло) + 1672,8 (відсотки) - 1618 грн (сума сплачена відповідачкою відповідно до розрахунку первісного кредитора) = 13 654, 8 грн. Також на підтвердження своїх доводів представниця відповідача посилалася на практику апеляційних судів. Посилаючись на викладені обставини, представниця відповідачки просила у задоволенні позову відмовити, стягнути на користь відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн (а. с. 147 - 152). 12 грудня 2025 року до суду від представниці позивача - Хлопкової М.С. надійшла відповідь на відзив, у якій указано, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 - якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Тобто, Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 05.05.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №175 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 13 754,48 грн. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. З урахуванням викладених обставин, можна зробити висновок, що Сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до Відповідача перейшло до ТОВ "Таліон Плюс" 05.05.2022, тобто після укладання Кредитного договору № 104695711 від 07.01.2022. Зокрема, реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено Кредитний договір № 104695711 від 07.01.2022 укладено 05.05.2022 тобто через чотири місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає відповідач. Щодо предмету договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 представниця позивача вказала, що пунктом 2.1. Розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 року, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто предметом Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами. В той же час, відповідно до п.1.5. Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за цим Договором. Згідно п. 4.1. Право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог , по формі установленій в Відповідному додатку. Згідно з п. 2.1 Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» - прийняти їх та передати грошові кошти Клієнту на умовах договору. Відповідно до п. 1.3 та п. 1.5 цього договору, право вимоги стосується всіх прав Клієнта за Кредитними договорами і фіксується у Реєстрах прав вимоги. Витяг з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 підтверджує, що право вимоги за Кредитним договором № 104695711 від 07.01.2022 відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на законних підставах, а передача права вимоги відбулося відповідно до умов Договору факторингу. Щодо договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 представниця позивача зазначила, що 04.06.2025 р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю. Відповідно до п.1.1. за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Ціна Продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту на умовах даного Договору, розмір якої встановлюється згідно з п.3.3. цього Договору. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору (п.1.1.). Витяг з Реєстру Боржників долучено до позовної заяви. Згідно п.1.2 Договору перехід від Клієнта (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») до Фактора (Позивач) Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2. Відповідно до Договору Реєстр Боржників - це інформація, що стосується Боржників, оформлена за формою, встановленою в відповідному Додатку (форма Реєстру Боржників) до цього Договору. Таким чином, згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача на загальну суму 19 862,86 грн. Надані Позивачем витяги з Реєстру прав вимоги до Договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № 30/1023-01 від 30.10.2023 та № 04/06/25- Ю від 04.06.2025 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін. Щодо належного переходу прав вимоги представниця позивача посилалася на практику апеляційних судів. Щодо перерахування кредитних коштів указано, що відразу після підписання Договору, 07.01.2022 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» ініціювало переказ коштів згідно договору № 104695711 від 07.01.2022 року безготівковим зарахуванням через компанію Акціонерне Товариство "АЛЬФА-БАНК" на платіжну картку № [NUMBER], що в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Щодо нарахування відсотків. Строк дії Кредитного договору визначено в п. 1.7. Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - Дисконтний період), а саме до 06.02.2022 р. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 13 600 грн. (сума виданого кредиту)* 30 (строк Кредиту)*0,41 (процентна ставка)/100= 1 672,80 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів). 1 672,80 /30=55,76 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 07.01.2022 - 06.02.2022. Згідно з п. 1.9.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 747,34 (сімсот сорок сім цілих тридцять чотири сотих) процентів річних, що становить 2,05 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Таким чином, нарахування відсотків в період з 07.02.2022 - 03.03.2022 здійснювалося за такою формулою: 13 600 грн. (сума виданого кредиту)*2,05 (процентна ставка)/100= 278,78 - сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду), що здійснювалось за період що підтверджується розрахунками підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога). 05.02.2022 Позивач вніс платіж у розмірі 1 617,04 та 0,96 грн за тіло кредиту та проценти кредиту, чим погасив частину заборгованості. Ураховуючи положення пунктів 1.9.3., 1.13., 5.3., 1.15 кредитного договору проценти були нараховані правомірно. Щодо понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представниця позивача вказала, що вартість виконаних представником відповідача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми. З огляду на викладені обставини, представниця позивача просила позов задовольнити у повному обсязі (а. с. 157 - 166). У зв`язку із ненадходженням до суду витребуваних ухвалою суду від 28.11.2025 доказів, судове засідання за клопотанням представниці позивача було відкладене на 26 січня 2026 року. Ухвалою суду від 26 січня 2026 року за клопотанням представниці позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» - Хлопкової М.С. повторно було витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» інформацію по даній справі, судове засідання було відкладено на 23 лютого 2026 року. За клопотанням представниці відповідачки у зв`язку із її участю в іншій справі судове засідання було відкладено на 18 березня 2026 року. У судове засіданні 18 березня 2026 рокупредставник позивача не з`явився, 18 березня 2026 року до суду від представниці позивача - Кукси К.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому вона з посиланням на частини третю та п`яту статті 240 ЦПК України просила перенести судове засідання на інший день (а. с. 227). Представниця відповідачки - Скользнєва В.В. щодо даного клопотання поклалася на розсуд суду. Відповідно до частини першої статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Згідно пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Між тим у своєму клопотання представниця позивача не навела жодних причин, які б перешкоджали їй взяти участь у судовому засіданні, обмежившись лише посиланням на статтю 240 ЦПК України. З огляду на викладене у задоволенні указаного клопотання судом було відмовлено, а розгляд справи продовжений за відсутності представника позивача. Щодо позову представниця відповідачки - [PERSON] , посилаючись на викладені у відзиві обставини, у його задоволенні просила відмовити у повному обсязі. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів не заперечувала. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 07 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 104695711 (далі - договір чи кредитний договір) (звор. а. с. 58 - а. с. 61), який відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором MNVKG42. Відповідно до п. 1.1. Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 13600 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Сума кредитного ліміту, вказана у п. 1.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п. 1.2 кредитного договору). Кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 13600 грн 00 коп. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 06.02.2022 (п. 1.3 кредитного договору). Відповідно до п. 1.7 кредитного договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «дисконтний період»), а саме до 06.02.2022. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Сторони погодили, що встановлений у п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору, строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за такою формулою: Z = 30 - (Х - Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується дисконтний період; Х - поточна дата (день місяця) закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця). При цьому сторони узгоджують що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період дорівнює 30 днів (пункт 1.8. Договору). Відповідно до п. 1.9 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються у такому порядку: - виключно на період строку, визначеного у п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 149,65 процентів річних, що становить 0,41 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.9.1.); - за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного у п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 747,34 процентів річних, що становить 2,05 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п. 1.9.2.); - якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору (п. 1.9.3). Згідно з п. 1.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (у термін платежу), з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду. Відповідно до п. 1.11 кредитного договору основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі, якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.12 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати, визначеної за правилами п. 1.12.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти у будь-який час. Згідно з п. 1.12 кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: - зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п. 1.12.1); - з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів у день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.12.2). Проценти у розмірі, визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2 договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (п. 1.13 кредитного договору). У відповідності до п. 1.15 кредитного договору продовження строку дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання кредиту, застосування базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує змін цього договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови договору, в тому числі порядок продовження строку дії договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору. Згідно з п. 2.1.1. кредитного договору кредитодавець має право: вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим договором (п. 2.1.1.1.); укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого кредитодавець у будь-який час, у тому числі після закінчення дисконтного періоду має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі (п. 2.1.1.5). Відповідно до п. 5.1 кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. Строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного у п. 1.7. договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених п. 1.8 та п. 1.12.1. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дій договору, діють до повного їх виконання (пункт 5.2. Договору). У відповідності до п. 5.4 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем у якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 5.14. кредитного договору). У розділі 6 кредитного договору зазначено реквізити сторін, зокрема і позичальника, а саме: зазначено прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] , паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер відповідача - [NUMBER] ; адреса електронної пошти, номер телефону, указано, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNVKG42, відправлено 07.01.2022 17:43:49, введено 07.01.2022 17:46:10. У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 07.01.2022 зазначено такі відомості позичальника: прізвище, ім`я та по батькові - [PERSON] , договір (оферта) № 104695711; дата укладення договору - 07.01.2022, сума кредиту - 13600,00; строк кредиту - 30 днів; зазначені персональні дані позичальника та номер карти - [NUMBER] (а. с. 56). У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», яка сформована 09.11.2023, зазначено такі дані: позичальник - [PERSON] ; адреса проживання - [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер [NUMBER] ; паспортні дані; сума кредиту - 13600,00 грн; строк кредитування - 30; процентна ставка - 0,41 % в день; електронна адреса; номер телефону [NUMBER] ; заявка на кредит подана - 07.01.2021 о 17:42; договір відправлений позичальнику: 07 січня 2022 року; акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор - MNVKG42; ідентифікатор відправлено позичальнику - 07.01.2022 17:43:49; номер телефону - [NUMBER] ; ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству - 07.01.2022 17:46:10; перерахування грошових коштів позичальнику - 07.01.2022 17:46:22 (а. с. 62). Також у довідці відображено порядок вчинення дій споживача з метою продовження дисконтного періоду, а саме: дата оплати на момент вчинення дій спрямованих на продовження строку користування кредитом - 05.02.2022; дата сплати нарахованих процентів - 05.02.2022; сума сплачених процентів - 1618,00 грн; кількість днів, на які продовжено строк кредитування - 29; процентна ставка, яка застосовується на період продовження строку кредитування, - 0,41 % в день; кінцева дата оплати - 07.03.2022. У паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 104695711 від 07.01.2022 наведені такі умови кредитування: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 100 - 22000 грн; строк кредитування - 1-65 днів (з можливістю продовження строку); мета отримання кредиту - на споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - цілодобово (24/7), шляхом переказу грошових коштів позичальнику після заповнення заявки на сайті www.moneyveo.ua або в мобільному додатку, або за допомогою іншого програмного забезпечення з доступом до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця (особистого кабінету позичальника) у строк від 1 хвилини до 3-х днів; процентна ставка, процентів річних - дисконтна процентна ставка: 3,65 % - 766,50 %; індивідуальна процентна ставка: 383,25 - 766,50 %; базова процентна ставка - 766,50 %; тип процентної ставки - фіксована. Дата надання інформації - 07.01.2022, інформація зберігає чинність та є актуальною до 12.01.2022 (а. с. 57 - 58). Відповідно до платіжного доручення від 07.01.2022 № a78cf24e-26ea-4b4b-b263-3d56cccd4e5f ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 13600,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , отримувач [PERSON] , код отримувача - [NUMBER] ; призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 104695711 від 07.01.2022, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] (а. с. 63). Згідно з довідкою від 21.09.2025 № 104695711/18042025/Е, наданої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на виконання кредитного договору № 104695711 від 07.01.2022 кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з наступними реквізитами: надавач платіжних послуг платника: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», надавач платіжних послуг отримувача: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», особа платника: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», особа отримувача: [PERSON] , рахунок платника: [NUMBER] , платіжна картка отримувача: [NUMBER], сума платіжної операції: 13600,00 грн (а. с. 111). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 08.02.2026 №20.1.0.0.0/7-260205/52422-БТ на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано картку № [NUMBER] та інші картки. Номер телефону - [NUMBER] був/є фінансовим та знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] (а. с. 214). Згідно з випискою по рахунку [PERSON] , доданою до листа КБ «ПриватБанк», 07 січня 2022 року картку № [NUMBER] було зараховано переказ у сумі 13600,00 грн (а. с. 215). Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості відповідачки [PERSON] за період з 07.01.2022 по 05.05.2022 становить 18568,14 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 13600,00 грн; заборгованість за процентами - 6602,46 грн (а. с. 100 - 101). Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», сума заборгованості відповідачки [PERSON] за період з 05.05.2022 по 30.10.2022 складає 19862,86 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 13599,04 грн; заборгованість за процентами - 6263,82 грн (а. с. а. с. 102). 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальність «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 64 - 67) з додатковими угодами (звор. а. с. 69, а. с. 70 - 73, 75, 76). 31.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції (а.с. 64-65), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) відступає ТОВ «Таліон плюс» (фактор) права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним реєстром прав вимоги (а. с. 70 - 73). 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року (а. с. 75). 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а. с. 75, зворот) 31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а. с. 76). З протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало, а ТОВ «Таліон плюс» прийняло за реєстром прав вимоги до боржників в кількості 59073 осіб, загальна сума заборгованості переданої за реєстром становить 658118469,41 грн (а. с. 79 зворот). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до договору факторингу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 3719305544 від 07.01.2022 на суму 18584,46 грн (а. с. 77 - 78). 30.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а. с. 80 - 82). З копії платіжної інструкції від 31.10.2023 № 4939 вбачається, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило грошові кошти ТОВ «Таліон Плюс» у сумі 3 139 070,13 грн відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 та договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 (а. с. 87). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3719305544 від 07.01.2022 на суму 19862,86 грн (а. с. 85 - 86). 04 червня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, у відповідності до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступає ТОВ «Юніт Капітал», а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» права вимоги до боржників, вказанні у реєстрах прав вимоги (а. с. 88 - 91). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 04/06/25-Ю за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору. Згідно з п. 1.2 договору факторингу 04/06/25-Ю перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акта прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 2) (п. 1.5 договору факторингу 04/06/25-Ю). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало, а ТОВ «Юніт Капітал» прийняло реєстр боржників у кількості 13254, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників, і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а. с. 93). З копій платіжних доручень від 10.06.2025 № 467, від 10.06.2025 № 468, від 11.06.2025 № 469, від 11.06.2025 № 470, від 19.06.2025 № 478, від 19.06.2025 № 479 та від 25.06.2025 № 483 вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» сплатило грошові кошти ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідно до договору факторингу №04/06/25-Ю (а.с. 94 - 97). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу 04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 3719305544 від 07.01.2022 у загальній сумі 19862,86 гривень, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 13599,04 гривень; сума заборгованості за процентами - 6263,83 гривень (а.с. 98 - 99). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором від 07.01.2021 № 104695711, наданої позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.06.2025 становить 19862,86 гривень, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 13599,04 гривень; сума заборгованості за процентами - 6263,82 гривень (а. с. 103). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Так, підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, РНОКПП, електронну пошту та номер телефону. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою. Указана обставина стороною відповідачки не оспорювалася. Проте суд вважає за доцільне дати оцінку доводам представниці відповідача про відсутність доказів перерахування грошових коштів суд звертає увагу на наступне. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору (07.01.2022), розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з частиною третьою статті 13 цього закону продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно з положеннями пунктів 17.1. та 17.2. ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. На підтвердження перерахування грошових коштів позивачем було надано платіжне доручення від 07.01.2022 № a78cf24e-26ea-4b4b-b263-3d56cccd4e5f, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 13600,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , отримувач [PERSON] , код отримувача - [NUMBER] ; призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 104695711 від 07.01.2022, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] (а. с. 63). Окрім того факт перерахування коштів підтверджується випискоюпо рахунку [PERSON] , відповідно до якої 07 січня 2022 року картку № [NUMBER] було зараховано переказ у сумі 13600,00 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем було доведено факт перерахування відповідачці кредитних кошті в сумі 13600,00 грн належними та достатніми доказами. З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення із відповідачки заборгованості за тілом кредиту у сумі 13599,04 грн підлягає до задоволення. Щодо доводів сторони відповідача в частині відсутності належних доказів переуступлення права вимоги суд звертає увагу на наступне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. У статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зазначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Матеріали справи не містять доказів нікчемності або визнання недійсними наявних у матеріалах справи договорів факторингу щодо відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 104695711 від 07.01.2022, укладеним первісним кредитором з відповідачкою [PERSON] . У даній справі судом установлено, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», з урахуванням внесених до нього змін, діяв як на час укладення кредитного договору з відповідачем - 07.01.2022, так і на час підписання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 175 від 05.05.2022 на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, оскільки 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року (а. с. 75), а 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а. с. 76). У свою чергу відповідно до п. 4.1. додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги. Таким чином, права кредитора за спірним кредитним договором перейшли до ТОВ «Таліон плюс» після виникнення права вимоги первісного кредитора до боржника [PERSON] , та відповідно в порядку подальшого правонаступництва таке право було набуте позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за договорами, презумпція правомірності яких на час розгляду справи в суді не була спростована. Позивачем надано всі докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором на кожному етапі, а саме: договори факторингу, платіжні інструкції про сплату права вимоги за договорами, акти приймання-передачі реєстру боржників, реєстри (витяги з реєстрів) боржників тощо. Такі докази підписані, а їх копії завірені належним чином. Суд погоджується з позивачем та уважає, що ним доведено, що сторони договорів факторингу виконали умови таких договорів належним чином: підписали відповідні реєстри прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення права вимоги, як того вимагали умови кожного з договорів. З огляду на викладене, наведена відповідачкою практика Верховного Суду щодо належного підтвердження факту відступлення права вимоги судом за обставин даної справи до уваги не береться. Щодо наведеної стороною відповідачки практики апеляційних судів про недоведеність переходу права вимоги за схожих обставин суд звертає увагу, що у свою чергу стороною позивача було також наведено практику апеляційних судів з приводу указаних правовідносин, яка є відмінною від наведеної стороною відповідачки. Між тим суд звертає увагу, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). З цих підстав судом не беруться до уваги посилання представників сторін на постанови апеляційних судів. Щодо доводів сторони відповідача про нарахування відсотків понад строк кредитного договору слід заначити наступне. Суд звертав увагу, що відповідно до умов укладеного кредитного договору, зокрема пункту 1.7 Договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «дисконтний період»), а саме до 06.02.2022, а пунктом 1.12 кредитного договору визначено, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п. 1.12.1); Тобто, умовами кредитного договору передбачено, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за кредитом загальній строк кредитування становить 120 календарних днів, що складається з 30 днів Дисконтного періоду та 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду, на які переноситься зобов`язання позичальника щодо повернення основної суми кредиту. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. А тому посилання представниці відповідача на те, що позивачем було протиправно нараховано відсотки після 30 днів від дати отримання кредиту, що є у розумінні сторони відповідача строком дії договору, суд не приймає, оскільки дане твердження суперечить умовам кредитного договору. Ураховуючи, що дисконтний період визначено у Договорі до 06.02.2022, то нарахування відсотків за умовами договору є правомірний в межах 90 календарних днів від дати його закінчення, тобто з 07.02.2022 по 07.05.2022. Між тим як установлено з наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема ТОВ «Таліон Плюс», відсотки було нараховано по 04 червня 2022 року включно, і у період з 08 травня 2022 року по 04 червня 2022 року було нараховано відсотків на суму 1 245,76. Ураховуючи те, що до стягнення із відповідачки позивачем було заявлено заборгованість за відсотками у сумі 6263,82 грн, то до стягнення підлягають нараховані відсотки саме у межах строку кредитування у сумі 5 018,06 грн (6263,82 - 1 245,76). Отже позов у цій частині підлягає до часткового задоволення. З огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 18 617,10 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 13599,04 грн та процентами - 5 018,06 грн. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 25975 від 01 вересня 2025 року установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а. с. 9). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 17). Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 93,73% від ціни позову, з відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають до стягнення витрати у виді судового збору в розмірі 2270,52 грн. Щодо судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне. Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було подано: договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року (а. с. 116 - 117); протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року (звор. а. с. 117), додаткову угоду № 25770528577 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року (а. с. 118); акт прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року (а. с. 119); Відповідно до Договору про надання правничої допомоги, укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (клієнт) та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 3.1. Договору 1, отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до договору (п. 3.3. Договору 1). Після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг (п. 3.4. Договору). Сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта (п. 3.6. Договору). Згідно з додатковою угодою № 25770528577 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, зокрема про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , номер кредитного договору 104695711, дата - 07.01.2022 (а. с. 118). Відповідно до акту прийому передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» наступні юридичні послуги по стягненню заборгованості за кредитним договором № 104695711 від 07.01.2022: складання позовної заяви про стягнення заборгованості - 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи - 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів - 500,00 грн та підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів - 500,00 грн, всього - 7000,00 грн (а.с. 36). Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Крім того у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу позивача від сторони відповідача до суду не надходило. При цьому суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі №686/28627/18 судом зазначено, що: «аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору». Положеннями частини першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на 93,73%, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 6561,10 грн (7000,00 грн *93,73%). У свою чергу на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу стороною відповідачки було надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Скользнєвою В.В. (а. с. 153), копія договору про надання правничої допомоги від 09.11.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатом Скользнєвою В.В. (а. с. 154), копія акту здачі - прийняття робіт від 09.12.2025 (а. с. 155), копія квитанції до прибуткового касового ордера від 09.12.2025 про прийняття від [PERSON] 8000,00 грн за надані послуги (а. с. 155 зворот). Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору про надання правничої допомоги від 09.11.2025 Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу та представляти права та інтереси Клієнта в усіх судових установах України, в органах державної влади та місцевого самоврядування, на підприємствах та організаціях, у відносинах з приватними виконавцями, тощо. 1.2. Зміст правової допомоги за цим Договором: представництво прав та інтересів клієнта, надання консультацій, роз`яснень з юридичних питань, складання та подання всіх видів процесуальних та інших документів, участь в судових засіданнях, тощо. За надання правової допомоги Адвокатом Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар. Розмір гонорару визначається за домовленістю сторін і може змінюватися залежно від обсягу робіт, строку виконання доручення, результатів вирішення спірних правовідносин, ступеня складності справи, обсягу правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та ін. Окрім гонорару, Клієнт відшкодовує Адвокату втрати на відрядження, транспортні й інші витрати в погодженому між Сторонами розмірі (пункти 4.1., 4.2. цього договору). Відповідно до акту здачі-прийняття наданих послуг від 09.12.2025 адвокатом Скользнєвою В.В. були надані послуги у наступному обсязі: ознайомлення з матеріалами справи, сума витрачених годин - 1,5, розмір гонорару за 1 годину - 1500,00 грн, загальний розмір гонорару - 2000,00 грн; написання відзиву на позовну заяву, сума витрачених годин - 2 години, розмір гонорару за 1 годину - 3000,00 грн, загальний розмір гонорару - 6000,00 грн (а. с. 155). Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 09.12.2025 адвокатом Скользнєвою В.В. було прийнято від [PERSON] за надані послуги адвоката згідно Договору від 09.11.2025 року та Акту здачі-прийняття наданих послуг від 09.12.2025 8000,00 грн (а. с. 155 зворот). У відповіді на відзив представниця позивача, посилаючись на додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Дослідивши відзив представника відповідача, а саме частину щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, надані заявником докази, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених позивачем та його представником до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, необхідно врахувати те, що написання відзиву на позовну заяву не вимагала додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, доказів протилежного не надано та з матеріалів відзиву не вбачається. Вартість виконаних представником відповідача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми. Даючи оцінку доводам сторін з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат відповідачки [PERSON] на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатами робіт відповідно до здачі-прийняття наданих послуг від 09.12.2025, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, який не є складним, при цьому дана справа є малозначною, ураховуючи кількість поданих адвокатом заяв про суті справи та їх обсяг, те, що по суті спору відбулося лише одне судове засідання, виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що співмірним розміром правничої допомоги є 5000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, відповідатиме обсягу виконаних адвокатом робіт та не становитиме для позивача надмірний тягар. Однак, ураховуючи положення частини першої та другої статті 141 ЦПК України та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на 93,73%, тобто судом відмовлено у задоволенні позову на 6,27%, то з позивача на користь відповідачки підлягають до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 313,50 грн (5000,00 грн *6,27%). На підставі викладеного,

Outcome: partial