Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

Позивач, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 10.02.2023 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1304064492156, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» надало відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. 04.10.2023 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №04102023/2. Відповідно до договору факторингу 04.10.2023 року відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1304064492156 від 10.02.2023 року. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») становить 10223,70 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 3000 грн., заборгованість за відсотками становить 7223,70 грн. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 10223,70 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. /а.с.7/ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, судова кореспонденція повернулася без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.02.2023 року між ТОВ "ФК "ВІВА КАПІТАЛ" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту продукту "СТАРТ" №1304064492156. /а.с.17-22/ Відповідно до п.1.1 договору Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, в розмірі 3000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Мета отримання кредиту - на споживчі цілі, дата видачі кредиту - 10.02.2023 року. Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником. Надані кошти підлягають поверненню до 12.03.2023 року. (п.п.1.5, 1.6, 1.7 договору). Відповідно до п.1.9, 1.9.1 договору за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти (тип процентної ставки - фіксована), які нараховуються з дня видачі кредитних коштів по день погашення кредиту за відсотковою ставкою 726,35% річних, що становить 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Згідно п.1.9.3 договору якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення строку дії Договору без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.10 Договору, умови щодо нарахування процентів за Індивідуальною процентною ставкою за весь строк строку дії Договору не застосовуються (скасовуються) з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 726,35 (Сімсот двадцять шість цілих тридцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 1,99 (Одна ціла дев`яносто дев`ять сотих) процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та/або Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення строку дії Договору є факт продовження користування Кредитом понад строк дії Договору (неповернення Кредиту у визначений Договором строк/Термін платежу), з урахуванням всіх продовжень строку дії Договору на умовах п. 1.8. цього Договору. Відповідно до п.5.2 договору строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п. 1.5. Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п.1.7. та п. 1.10. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором R6F6S5. /а.с.22 на звороті/ Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Крім того, 10.02.2023 року [PERSON] підписав анкету та паспорт договору про надання фінансового кредиту продукту «СТАР» до договору №1304064492156 від 10.02.2023 року, у якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними, викладеними у Кредитному договорі. /а.с.15-16/ Факт отримання позивальником кредитних коштів в сумі 3000 грн. від ТОВ ФК «ВІВА КАПІТАЛ» підтверджується довідкою надавача платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн» про переказ коштів в сумі 3000 грн. за допомогою сервісу «Platon», на карту № [NUMBER] . /а.с.38/ Номер вказаної карти також був зазначений позичальником в анкеті-заяві на отримання кредиту та у реквізитах договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №13040664492156 від 10.02.2023 року, наданого первісним кредитором, заборгованість відповідача за період з 10.02.2023 року до 11.06.2023 року становить 10223,70 грн. /а.с.13-14/ Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. 04.10.2023 між TOB «ДІДЖИ ФІНАНС» та TOB «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04102023/2. /а.с.30-36/ Згідно договору TOB «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» передало TOB «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, а TOB «ДІДЖИ ФІНАНС» прийняло належні TOB «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04102023/2 від 04.10.2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №1304064492156 в розмірі 10223,70 грн., з яких 3000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 7223,70 грн. - сума заборгованості за відсотками /а.с.12/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн. суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, додаткову угоду №К1304064492156 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 17.11.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 01.01.2025 за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 17.11.2025. /а.с.9, 25, 27-29, 37/ Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не є унікальним за своєю суттю, не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. Те, що подібні позови є непоодинокими випливає зі змісту договору про надання правничої допомоги, який не має конкретно визначеного предмету. Предмет договору розширюється шляхом укладення додаткових угод. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», з 6000 грн. до 2000 грн.

Outcome: approved