Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачу та членам його родини, якими на той час були його син [PERSON] та дружина [PERSON] , на підставі рішенням житлово-будівельної комісії Управління Внутрішніх справ Київського міськвиконкома від 27.04.2001 № 3 видано ордер № 17 на право заняття житлового приміщення - кімнати № 49-А, площею 14,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . На даний час у житловому приміщенні зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає за місцем своє реєстрації з початку 2022 року, зв`язок з батьком не підтримує, де знаходиться на даний час невідомо. Відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з листопада 2024 року, місце її знаходження позивачу невідомо. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинив. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач змушений оплачувати надані житлово-комунальні послуги за всіх зареєстрованих осіб, що значно погіршує його матеріальне становище, обмежує його у праві користування своїм майном. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.12.2025 відкрито загальне провадження по справі. 30.12.2025 за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» представник заінтересованої особи Міністерства внутрішніх справ України надіслав до суду письмові пояснення. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2026 залучено до справи в якості третьої особи Національну поліцію України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, причини своєї неявки суд не повідомили. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідачі не надіслали, про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням ЖБК УВД Київського виконкому від 27.04.2001 № 3 [PERSON] видано ордер № 17 на право заняття житлового приміщення в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, а саме: кімнати [ADDRESS] , на сім`ю, яка складається з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (син). Згідно листа Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 03.12.2025, в період з листопада 2024 року по теперішній час від [PERSON] та [PERSON] заяв та повідомлень до Оболонського УП ГУНП у м. Києві не надходило. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2025 у справі № 756/1912/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підтвердження фактів не проживання відповідачів за місцем їх реєстрації позивачем надано акти, підписані сусідами [PERSON] та [PERSON] . В наданих актів вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає у кімнаті [ADDRESS] з 2023 року, а відповідач [PERSON] з листопада 2024 року. Їх особистих речей в кімнаті не має. В даній кімнаті проживає [PERSON] . З матеріалів справи убачається та сторонами не заперечується, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно зі спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Національної поліції України від 14.11.2017 № 961/1522 «Про передачу гуртожитків у м. Києві до сфери управління Національної поліції» та згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна переданий зі сфери управління Міністерства внутрішніх справ України до сфери управління Національної поліції України. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у будинку [ADDRESS] зареєстровано гуртожиток на праві державної власності в особі Національної поліції України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. В силу ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України) Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, згідно з положень 71, 72 ЖК України саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад чотири роки, а відповідач [PERSON] більше одного року. У кімнаті відсутні їх особисті речі, вони не сплачутьза житлово-комунальні послуги, будь-яких витрат по утриманню житла не несуть. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що існують підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а отже позовні вимоги, підлягають задоволенню.

Outcome: approved