Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-19 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. В липні 2023 року позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, у якій просить: звернути стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, тип Загальний легковий седан, колір чорний, номер кузова, шасі [NUMBER] , рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер [NUMBER] від 30.12.2021 року в рахунок погашення на користь ПТ «Ломбард «Перший» товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» і Компанія» заборгованості за кредитним договором №0000007460 від 04.01.2022 року, укладеного між ПТ «Ломбард «Перший» Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» і Компанія» та [PERSON] , яка становить 41 308,60 грн., та складається з: 40 211,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 1 097,60 грн. сума процентів за користування кредитом, шляхом продажу предмета застави на публічних торгах з встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, що буде проведена суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.01.2022 між ПТ «Ломбард «Перший» товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» і Компанія» та [PERSON] (далі по тексту - позичальник) укладено кредитний договір №0000007460, відповідно до якого позичальник отримала кредит в розмірі 49 999,00 грн., у т.ч. на купівлю транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель LANCER, номер кузова, шасі [NUMBER] , рік випуску 2008, д.н.з. [NUMBER] , строком на 1097 днів з процентною ставкою за користування кредитом (добовий) 0,3900%, шляхом видачі готівки позичальнику у розмірі 49 999,00 грн., що підтверджується касовим чеком від 04.01.2022 року. 04.01.2022 для забезпечення вимог кредитодавця укладено Договір застави транспортного засобу. Предметом застави є рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель LANCER, номер кузова, шасі [NUMBER] , рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 30.12.2021 року. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі. Позичальник, у свою чергу, не виконала зобов`язання за Кредитним договором(останній платіж вчинено 05.05.2022 року) та починаючи з 06.05.2022 не виконує умови кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 08.06.2023 має заборгованість перед позивачем в розмірі 41 308,60 грн., з них: - 40 211,00 грн. тіло кредиту; - 1 097,60 грн. проценти. У зв`язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором позивач просить звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави на публічних торгах із встановленням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, що буде проведена суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Станом на дату звернення позивача до суду заборгованість за кредитом не погашено. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. У справі призначались судові засідання, що неодноразово відкладались через неявку відповідача та відсутності доказів належного повідомлення останнього про судовий розгляд справи. В чергове справа призначено до розгляду на 20.03.2026 року. Представник позивача у час призначений для розгляду справи не з`явився, у прохальній частині позовної заяви та окремо поданою заявою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому права такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У судове засідання, призначене на 29.01.2026 року та 20.03.2026 року відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч.1 ст.280 ЦПУ України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 04.01.2022 між ПТ «Ломбард «Перший» товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» і Компанія» та [PERSON] (далі по тексту - позичальник) укладено кредитний договір №0000007460 (далі кредитний договір), відповідно до якого позичальник (відповідач по справі) отримала кредит в розмірі 49 999,00 грн. строком на 1097 днів з процентною ставкою за користування кредитом (добовий) 0,3900%. Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у відповідності з умовами договору. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору загальний розмір наданого кредиту, мета отримання, строк користування кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту зазначені у Специфікації. Згідно із додатком до кредитного договору Специфікації сума кредиту складає 49 999,00 грн. (отримано в касі), процентна ставка (добова) фіксована 0,3900%, строк користування кредитом 1097 днів, процент за користування кредитом (добовий) 195,00 грн., всього сума до повернення 159 830,30 грн., платежі за супровідні послуги 2 250,00, дата видачі кредиту 04.01.2022, дата повернення кредиту 04.01.2025, орієнтовна реальна річна процентна ставка 95,9333%, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору 162 080,30 грн. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору виконання зобов`язань позичальника перед кредитором за договором забезпечується договором застави транспортного засобу. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору сума кредиту та проценти за користування кредитом повинні бути сплачені позичальником у строки, що вказані у Специфікації відповідно до графіку платежів, який є додатком та невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до графіку платежів відповідач зобов`язується щомісячно до 04 числа (включно) поточного місяця починаючи з 04.01.2022 погашати суму кредиту та процентів за користування кредитом. Пунктами 7.6.1. та 8.1. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та проценти за користування ним своєчасно, в строки та на умовах, визначених цим договором; договір діє з дати укладання та до 04.01.2025, а в частині зобов`язань, що лишилися не виконаними до їх повного та належного виконання обома Сторонами. 04.01.2022 між ПТ «Ломбард «Перший» товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» і Компанія» та [PERSON] підписано договір застави транспортного засобу, відповідно до пункту 1 якого цей договір забезпечує переважне право перед іншими кредиторами вимоги Заставоутримувача до Заставодавця, що випливають з кредитного договору №0000007460, укладеного 04.01.2022 в письмовій формі між Заставоутримувачем до Заставодавцем. Пунктом 2 Договору застави предметом застави, який надає Заставодавець Заставоутримувачу в забезпечення вимог, є рухоме майно, а саме: транспортний засіб, який належить Заставодавцю на праві власності, а саме: транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель LANCER, номер кузова, шасі [NUMBER] , рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Пункт 2.1. договору застави передбачає, що належним виконанням зобов`язань забезпечених заставою вважається повне погашення Заставодавцем заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 4.1. договору застави Заставоутримувач набуває право звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса та реалізацію предмета застави, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме при повному чи частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строки суми заборгованості. Кредитний договір та додатки до нього, договір застави підписано особисто [PERSON] , видача коштів відповідачеві підтверджується фіскальним чеком №373183.12.8611 та додатком до кредитного договору (специфікацією), яка підписана особисто [PERSON] . 04.01.2022 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про обтяження заставу рухомого майна, а саме: транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель LANCER, номер кузова, шасі [NUMBER] , рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується відповідним витягом №77332905 від 04.01.2022. В позовній заяві позивач визначив суму заборгованості за кредитним договором (тіла кредиту та процентів за договором) станом на 08.06.2023 в загальному розмірі 41 308,60 грн., з яких 40 211,00 грн. заборгованість зі сплати тіла кредиту; 1 097,60 грн. - заборгованість зі сплати нарахованих процентів за користування кредитом. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №84764170 від 27.06.2023 зареєстровано звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, номер кузова, шасі [NUMBER] , рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER] , додано боржника [PERSON] (місце проживання [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ). Відповідачем до суду відзив не подався, доказів повного або часткового виконання зобов`язань по кредитному договору не подано. V. Оцінка Суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, повно та всебічно оцінивши докази надані учасниками справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до статті 2 ЦПК України, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до приписів частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правовідносини між сторонами в даній справі регулюються ЗУ «Про заставу», ЦК України, ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». За змістом ст. 1 ЗУ «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Аналогічні положення щодо поняття застави та підстави її виникнення визначені в статтях 572 та 574 ЦК України. Частиною 1 статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною 3 цієї статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 7 цієї статті встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Зазначені норми застосовуються з урахуванням ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Судом за обставинами цієї справи встановлено, що відповідач отримала кредитні кошти від позивача в розмірі 49 999,00 грн. та зобов`язалась повернути його у строк до 04.01.2025, а також сплачувати проценти за користування кредитом. В порушення умов кредитного договору, не виконала зобов`язання за Кредитним договором(останній платіж вчинено 05.05.2022 року) та починаючи з 06.05.2022 не виконує умови кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 08.06.2023 має заборгованість перед позивачем в розмірі 41 308,60 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 40 211,00 грн.; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1 097,60 грн. В свою чергу відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами твердження позивача про порушення умов кредитного договору, а тому суд вважає обґрунтованими твердження позивача про наявність кредитної заборгованості в розмірі 41 308,60 грн. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За вимогами частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як роз`яснено у пункті 9. Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012 р. № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається з матеріалів справи, ПТ «Ломбард «Перший» товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» і Компанія», обрало у якості способу захисту свого порушеного права внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Кредитним договором №0000007460 від 04.01.2022 року боржником [PERSON] , звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, номер кузова, шасі [NUMBER] , рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом реалізації на публічних торгах з встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, що буде проведена суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При вирішенні питання про спосіб звернення стягнення суд виходить з такого. Відповідно до статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, заставодержатель на власний розсуд обирає спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, та в силу пункту 2 частини 1 статті 26 Закону, має право звернути стягнення шляхом продажу заставного майна від свого імені будь-якій особі покупцю або на публічних торгах. З огляду на вищезазначене, суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги про звернення стягнення на предмет заставного майна є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно Платіжної інструкції №7895 від 26.06.2023 року позивачем сплачено 2 684,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved