Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-23 00:00:00

10.02.2026 року адвокат Нечипорук І.С. яка представляє інтереси [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 21.02.2015 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Володимир-Волинський реєстраційної служби Влодимир-Волинського міськроайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 54. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . Вважає, що одруження виявилося невдалим, спільне подружнє життя не склалося. Між подружжям немає взаєморозуміння щодо побудови гармонійних сімейних відносин, відсутнє спільне бачення подальшого спільного проживання. Сторони проживають окремо понад 2 роки. Шлюбні стосунки між ними припинено, спільного побуту не ведуть. Вважає, що сім`я перестала існувати, збереження родини неможливе, просила шлюб між позивачем та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розірвати шлюб із відповідачкою. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що з 21.02.2015 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Володимир-Волинський реєстраційної служби Влодимир-Волинського міськроайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 54, що стверджується копією актового запису про шлюб, номер свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 21.02.2015. Як вбачається з матеріалів справи, від спільного подружнього життя у сторін народилася дитина: дочка [PERSON] , [INFO] . що стверджується копією актового запису про народження, номер свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 11.08.2015. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 1 , 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Частиною 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки визнання відповідачкою пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а підстави для його збереження відсутні.

Outcome: approved