Jurisdiction: civil
Date: 2026-03-17 00:00:00

21.10.2026 КП «Дрогобицводоканал» Дрогобицької міської ради звернулось до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з нього заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 19174,13 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надає відповідачу за адресою: [ADDRESS] , послугу з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення постійно і безперебійно. До грудня 2020 року водоканалом проводилося нарахування за цією адресою на 1 особу, у помешканні був відсутній засіб обліку води, тому обсяг наданих послуг нараховувався згідно з нормою та становив 6,38 куб. м. води на місяць. 17.12.2020 з інформації Відділу-центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради водоканалу стало відомо, що за адресою надання послуг зареєстровано ще 4 осіб (з 2018 року), на яких не проводиться нарахування за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а від так водоканал не доотримує прибуток. Відповідно до статті пункту 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Однак, споживач [PERSON] (власник житла з 07.03.2007 року) не повідомив про зміну власника житла та про зміну кількості споживачів, що вплинуло на розмір нарахованих обсягів наданих послуг. 11.01.2021 КП «Дрогобичводоканал» надіслав споживачу [PERSON] лист повідомлення, про зміну нарахування з 1 особи на 5 осіб, відповідно до отриманої інформації. 29.06.2021 споживач [PERSON] звернувся до водоканалу із заявою про надання дозволу на встановлення засобу обліку води. Відповідно до поданих ним документів та даних з ЦНАПу м. Дрогобича в серпні 2021 року було здійснено донарахування в розмірі 20362,31 грн ( 594,69 м 3) за недоотриману вартість наданих послуг в період з 10.08.2018 до 01.12.2020. З 01 липня 2021року нарахування за надані послуги здійснюються відповідно до показників засобу обліку води. Однак, споживач здійснює оплату за отримані послуги не в повному обсязі, в результаті чого станом на 01.10.2025 за ним обліковується заборгованість в сумі 19174,13 грн, про що свідчить виписка з особового рахунку. Оскільки боржник неналежно виконує свої обов`язки відповідно до закону, не сплачує нараховані суми за отримані ним послуги, свідчить про його безвідповідальність, чим порушує право позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законом строк. Ухвалою Дрогобицького районного суду Львівської області від 22.10.2025 у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 10.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Позову не визнає. Вказує, що у позові КП «Дрогобичводоканал» ДМР зазначає, що в серпні 2021 року останнім було здійснено донарахування по оплаті за водовідведення і водопостачання в розмірі 20362,31 грн. за недоотриману вартість наданих послуг в період з 10.08.2018 до 01.12.2020. Вказане донарахування позивач провів на підставі отриманої інформації 17.12.2020 року з Відділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про зареєстрованих осіб. Таким чином, позивач вважає, що саме він зобов`язаний сплачувати за водопостачання та водовідведення не тільки за себе, а й за інших осіб. Позов заявлений до нього, позивач ґрунтує на положеннях п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де зазначається, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. З вказаним позовом він категорично незгідний, вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки спожиті ним послуги водопостачання та водовідведення перед КП «Дрогобичводоканал» ДМР він повністю оплатив, а вказана заборгованість не є наслідком його дій, і за Законом він не несе відповідальність зі інших осіб. Вказує, що підставами виникнення у сторін цивільних прав і обов`язків є Договір, який укладений 01.07.2021р. Відтак зобов`язання і відповідальність у нього виникли перед позивачем з 01.07.2021р. Тому, не може бути покладено на нього відповідальність за порушення зобов`язання іншими особами в період з 10.08.2018р. до 01.12.2020р.. коли між ним та позивачем не було жодних зобов`язань. Тим більше, у зазначений період він особисто сплачував позивачу за спожите ним водопостачання та водовідведення, що вбачається з інформаційної картки по споживачу, копій рахунків-повідомлення так копій квитанцій по оплаті за водопостачання та водовідведення за період 2018 -2020 роки, які додаються. Більше того, абонентом з оплати послуг за водовідведення та водопостачання в будинку [ADDRESS] був [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) в період до 01.07.2021р., що вбачається з рахунків-повідомлень, копії яких додаються. На підставі Договору від 01.07.2021 року та акту на прийняття водомірного вузла на облік від 01.07.2021р. він став абонентом за особовим рахунком № [NUMBER] з оплати послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України його зобов`язання перед КП «Дрогобичводоканал» ДМР з оплати послуг з водопостачання та водовідведення виникли на підставі згаданого Договору з 01.07.2021р. Крім того, в супереч вимогам п.3 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позивач не надав суду обгрунтований розрахунок суми 20362,31 грн., яку просить стягнути з нього, що спростовує обгрунтованість позову, оскільки не представляється можливим перевірити достовірність даної суми. 13.11.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив. Вказує, що відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В цьому позові скориставшись своїм правом водоканал висунув вимоги до одного зі співвласників помешкання, а саме до [PERSON] . Щодо розміру донарахованої суми, періоду за який було здійснено донарахування в серпні 2021 року, жодних скарг чи заперечень зі сторони відповідача на адресу водоканалу не надходило. Після чого він систематично однак не в повному обсязі здійснював оплати за отримані послуги, чим висловив свою згоду. Беручи до уваги вищевикладене, вимога про стягнення із споживача суми заборгованості заявленої в позовній заяві є законною та обґрунтованою. 25.02.2026 від [PERSON] надійшла заява в якій останній вказує, що у серпні 2018 він з дружиною, через стан здоров`я тещі, змушені були заселитись в подарований батьками будинок в [ADDRESS] , прописавши туди сина і зятя, які фактично там ніколи не проживали. При оформленні прописки працівник ЦНАПу підтвердила, що всі зміни, які відбуваються автоматично передаються комунальним підприємствам. Згідно угоди між цими організаціями, інформація передавалась з 12.05.2020 року, тобто водоканалу знадобилось 16 місяців, щоб звернути увагу на дані ЦНАПу і пред`явити йому розмір заборгованості. Зазначає, що якщо б він вчасно дізнався про додаткові нарахування, відповідно до кількості зареєстрованих осіб, то зразу б звернувся із заявою про встановлення лічильника і такі його дії зменшили б суму боргу на 15 місяців. Представник позивача Поліщук Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Дала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, відповіді на відзив. Просила позов задоволити. Відповідач та його представник адвокат Галишин А.В. в судовому засіданні позову не визнали, з підстав, викладених у відзиві на позов та заяві. Подали заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вважають, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду з даним позовом, оскільки заборгованість нарахована з 2018 року. Суд, перевіривши матеріли справи, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що КП «Дрогобичводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] . До грудня 2020 року водоканалом проводилося нарахування за цією адресою на 1 особу, у помешканні був відсутній засіб обліку води, тому обсяг наданих послуг нараховувався згідно з нормою та становив 6,38 куб. м. води на місяць. 17.12.2020 з інформації Відділу-центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради водоканалу стало відомо, що за адресою надання послуг зареєстровано ще 4 осіб (з 2018 року), на яких не проводиться нарахування за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 11.01.2021 КП «Дрогобичводоканал» надіслав споживачу [PERSON] лист повідомлення, про зміну нарахування з 1 особи на 5 осіб, відповідно до отриманої інформації. 29.06.2021 споживач [PERSON] (власник житла з 07.03.2007 року) звернувся до водоканалу із заявою про надання дозволу на встановлення засобу обліку води. Відповідно до поданих ним документів та даних з ЦНАПу м. Дрогобича в серпні 2021 року було здійснено донарахування в розмірі 20362,31 грн ( 594,69 м 3) за недоотриману вартість наданих послуг в період з 10.08.2018 до 01.12.2020. З 01 липня 2021року нарахування за надані послуги здійснюються відповідно до показників засобу обліку води. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються на житлові послуги (послуги з управління багатоквартирним будинком: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівля електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про житлово комунальні послуги, ст. 22 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення споживач зобов`язаний вчасно вносити плату за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до частини 3 пункту 29 Правил надання послуг з централізовані опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою № 630 від 21.07.2005 (які діяли до 01.05.2022) «споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу)...». Згідно з договором дарування житлового будинку, посвідченого 07.03.2007 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С., співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] ( по ідеальній частині кожен). Відповідно до заяви [PERSON] від 29.06.2021 про встановлення лічильника води, Акту на приймання водомірного вузла на облік від 11.07.2021 та Договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.07.2021, [PERSON] став основним споживачем на ім`я якого формуються квитанції. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що з ним не було укладено договору з КП «Дрогобичводоканал» до 01.07.2021 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором законом. У положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 N° 572, встановлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частинні статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Окрім цього, "....споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними" (постанова Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15; Постанова Верховного Суду України від 15.03.2018 року в справі 6-3193св18). Жодних заяв про те, що за вказаною адресою ніхто не проживає чи про відсутність води в будинку [ADDRESS] від відповідача на адресу підприємства не надходило. Отже, можна вважати, що [PERSON] фактично постійно користувався і продовжує користуватися послугами "Дрогобичводоканал". Як видно з інформації по абоненту № [NUMBER] , яка міститься в матеріалах цивільної справи, споживач [PERSON] здійснював оплату за надані послуги з водопостачання та водовідведення, чим акцептував умови договору. Крім того, як вже було згадано, жодних заяв на відключення будинку від послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення або про опломбування вхідного вентиля на адресу водоканалу не надходило, отже фактично послуги надавалися і продовжують надаватися. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, як споживач послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення був зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати КП «Дрогобичводоканал» плату за їх надання. Як вбачається з Витягу з реєстру мешканців міста Дрогобича, сформованого 28.07.2021, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими з 10.08.2018, [PERSON] з 13.08.2018 (знятий з реєстрації 17.06.2021), [PERSON] з 13.08.2018. Відповідно до Акту, складеного уповноваженими працівниками КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради від 03.08.2021, по ос. Рах. №5120640 [PERSON] проведено донарахування в оплаті за надані послуги з водопостачання згідно юридичного висновку щодо кількості осіб проживаючих в розмірі 20362,31 грн ( 594,69 м3) з 10.08.2018 року по 01.12.2020 року. Розрахунок заборгованості викладено в Додатку до акту від 03.08.2021 ( а.с.43) Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на вказане, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 19174,13 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] , як власник житла з 07.03.2007 року, не повідомив про зміну власника житла та про зміну кількості споживачів, що вплинуло на розмір нарахованих обсягів наданих послуг. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності з огляду на таке. Згідно з ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. 30 березня 2020 року прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року. Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом не пропустив строків позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за заявою КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] 18753,83 грн. заборгованості за водопостачання та водовідведення, який в подальшому ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.06.2023 було скасовано. Відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, судові накази - це один із видів судового рішення і форма захисту порушених прав. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 23.05.2018 року справа № 216/5756/15-ц провадження № 61- 13753св18, «Частиною другою статті 264 ЦК України 2004 року визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року є особливою формою судового наказу рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення.... заява про видачу судового наказу в порядку передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved